Справа № 484/4354/18
Провадження № 22-ц/812/1267/19 Суддя-доповідач апеляційного суду: Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Бондаренко Т.З., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання - Цуркан І.І.,

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Органу опіки та піклування виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 травня 2019 року, ухваленого під головуванням судді - Панькова Д.А. в приміщенні того ж суду по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за участю третьої особи - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати ОСОБА_2 та її малолітніх дітей - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначала, що вона зареєстрована та фактично проживає в квартирі АДРЕСА_1 . Разом з нею у квартирі проживала її матір - ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області № 385 від 12 серпня 2016 року ОСОБА_2 та її двом малолітнім дітям оформлено реєстрацію місця проживання в квартирі АДРЕСА_1 .

В подальшому 11 листопада 2016 року виконавчим комітетом Первомайської міської ради Миколаївської області було прийнято рішення № 576 про визначення місця реєстрації малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з їх матір`ю ОСОБА_2 - АДРЕСА_1 .

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2018 року вказані рішення виконавчого комітету Первомайської міської ради визнані протиправними та скасовані.

Посилаючись на те, що відповідачі за місцем реєстрації в квартирі не проживають їхні речі в квартирі відсутні, витрат на утримання будинку не несуть, за квартирою не доглядають, підстави на яких була проведена реєстрація місця проживання відповідачів, скасовані, а в позасудовому порядку зняти з реєстрації позивачів не має можливості, позивачка просила суд про задоволення позову.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 лютого 2019 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено - опікуна малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - ОСОБА_3 .

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 травня 2019 року позов задоволено. Визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення суду мотивовано тим, що підстави для реєстрації ОСОБА_2 , та її малолітніх дітей скасовані рішенням суду у адміністративній справі, яке набрало законної сили, а тому доводити підстави для визнання вказаних осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням немає необхідності та тим, що позивачка не може в позасудовому порядку зняти з реєстрації відповідачку ОСОБА_2 та її малолітніх дітей.

В апеляційній скарзі Орган опіки та піклування виконавчого комітету Первомайської міської ради посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, ухваленого з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвалене рішення про задоволення позовних вимог суперечить положенням чинного законодавства щодо пріоритету інтересів малолітніх дітей, позбавлених батьківського піклування.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Сторони у судове засідання не з`явилися, про місце й час розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та )або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення не в повному обсязі відповідає.

За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Європейський суд з прав людини вказує, що «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла». Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, не здійснюється згідно із законом та не може розглядатись як необхідне в демократичному суспільстві (рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року, заява № 30856/03, KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, § 41-42).

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що у 1991 році ОСОБА_9 одержав ордер на квартиру АДРЕСА_1 на склад сім`ї дружина - ОСОБА_10 , донька - ОСОБА_2 , 1988 року народження (в шлюбі ОСОБА_2 ) та донька дружини від першого шлюбу - ОСОБА_6 , 1974 року народження ( в шлюбі ОСОБА_6 ) (а.с. 92).

На підставі заочного рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 вересня 2015 року ОСОБА_9 визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 (а.с.110).

У 2008 році ОСОБА_2 отримала важку черепно - мозкову травму, була прооперована та виписана з лікарні з діагнозом: хронічна субдуральна гематома правої гемисфери головного мозку. Хвороба вплинула на те, що ОСОБА_2 стала соціально непристосованою, а займатися допомогою по оформленню інвалідності та захистом її прав, не було кому.

У квітні 2016 року ОСОБА_2 з заявою звернулась до міського голови з проханням поновлення її права на користування житлом, оскільки на той момент була вагітна третьою дитиною. Як особа, яка не має постійного місця проживання, ОСОБА_2 , тимчасово була зареєстрована в територіальному центрі з надання соціальних послуг в АДРЕСА_5, з метою оформлення та отримання соціальних виплат для утримання дітей.

12 серпня 2016 року виконавчим комітетом Первомайської міської ради Миколаївської області прийнято рішення № 385 про оформлення ОСОБА_2 та її малолітнім дітям - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 реєстрацію місця проживання в квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 11).

На підставі рішення виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області від 11 листопада 2016 року №576 визначено місце реєстрації малолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір`ю ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 (а.с. 12).

ОСОБА_2 разом з малолітніми дітьми зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 на підставі вказаних вище рішень Первомайської міської ради Миколаївської області.

У зв`язку з неналежним виконанням гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_17 батьківських обов`язків щодо своїх дітей, 16 листопада 2016 року, виконавчим комітетом Первомайської міської ради прийняте рішення № 594 «Про негайне відібрання малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ». Малолітні діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відібрані у батьків без позбавлення їх батьківських прав та тимчасово влаштовані до педіатричного відділення Первомайської центральної міської багатопрофільної лікарні (а.с.104).

Відповідно підпункту 2 пункту 24 Постанови Кабінету Міністрів України «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» № 866 від 20 вересня 2008 року малолітні - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , набули статусу дітей, позбавлених батьківського піклування, про що було прийнято рішення виконавчого комітету Первомайської міської ради миколаївської області 14 квітня 2017 року №181 (а.с.106).

На підставі розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 11 липня 2017 року № 475, ОСОБА_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_4 призначено опікуном над малолітніми - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.38).

ОСОБА_2 разом з малолітніми дітьми зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 на підставі вказаних вище рішень Первомайської міської ради Миколаївської області, але фактично за вказаною адресою не проживають.

ОСОБА_1 зареєстрована та проживає в квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2018 року у справі, рішення виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області від 12 серпня 2016 року № 385 та від 11 листопада 2016 року № 576 визнано протиправними та скасовано.

Як на підставу задоволення своїх вимог позивачка посилалася на те, що документи (рішення виконавчого комітету) на підставі яких у квартирі були зареєстровані відповідачі на теперішній час скасовані.

Задовольняючи позов в повному обсязі суд першої інстанції виходив саме з цих підстав, оскільки позивачка не має можливості в позасудовому порядку зняти з реєстрації відповідачку та її малолітніх дітей.

Так, згідно з частинами першою, другою та третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Зняття з реєстрації місця проживання передбачено статтею 7 Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та здійснюється на підставі, зокрема, інших документів, які свідчать про припинення: підстав на право користування житловим приміщенням.

Зняття з реєстрації місця проживання дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, осіб, стосовно яких встановлено опіку чи піклування, здійснюється за погодженням з органами опіки і піклування.

Також, відповідно до підпункту 9 пункту 26 Постанови Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року №207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру», зняття з реєстрації місця проживання дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, осіб, стосовно яких встановлено опіку та піклування, здійснюється за погодження з органами опіки та піклування.

Принципом 4 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, передбачено, що дитина має користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальні догляд і охорона мають бути забезпечені дитині та її матері, зокрема належний допологовий і післяпологовий догляд. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Крім того, реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом, а тому зняти особу з реєстрації за місцем проживання можна лише за умови втрати нею права користування цим житлом чи у зв`язку з її виселенням (добровільно чи у примусовому порядку).

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області №394 від 14 липня 2017 року були внесені зміни до рішення тієї ж ради № 244 від 12 травня 2017 року «Про закріплення житла за дітьми, позбавленими батьківського піклування», яким вирішено зареєструвати у відділі державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, їх обтяжень, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, право користування квартирою АДРЕСА_1 за малолітніми дітьми, позбавленими батьківського піклування - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.118).

19 липня 2017 року на підставі вказаного вище рішення виконавчого комітету до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було винесено відомості про заборону на нерухоме майно.

За таких обставин, за малолітніми дітьми - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зберігається право на користування спірною квартирою.

На зазначене суд першої інстанції належної уваги не звернув, а тому рішення суду на підставі п.1 ч.1 ст. 376 ЦПК України в частині задоволення позову про визнання малолітніх дітей такими, що втратили право користування житловим прощенням підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволені вказаних вимог.

Висновок суду про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 є вірним, а тому інші доводи апеляційної скарги щодо скасування рішення суду в повному обсязі не впливають на висновки суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Органу опіки та піклування виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області - задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 травня 2019 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання такими, що втратили право користування житловим прощенням - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 - відмовити.

Рішення суду в частині задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 -залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного її тексту до Верховного Суду у порядку та випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова

Повний текст складено 19 серпня 2019 року.