18.06.2019 Єдиний унікальний номер 205/8525/18
Єдиний унікальний номер 205/8525/18
Провадження № 2/205/1102/19
18 червня 2019 року м. Дніпро
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Приходченко О.С.
при секретарі Король Т.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Новокодацький відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,
20 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача АТ КБ «Приватбанк», треті особи: приватний нотаріус ДМНО Бондар І.М., Новокодацький ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.
Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2018 року позовну заяву було залишено без руху та запропоновано позивачеві усунути недоліки з дотримання вимог п.п. 2, 4, 5 ч. 3 ст. 175, ч. 1 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких позивачем 17 грудня 2018 року подано виправлений позов.
Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2018 року позов було прийнято до розгляду суду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі.
Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2018 року було вжито заходи забезпечення позову та витребувано у приватного нотаріуса ДМНО Бондар І.М. копію нотаріальної справи щодо вчинення виконавчого напису, у Новокодацького ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області витребувано копію виконавчого провадження.
15 січня 2019 року Новокодацьким ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області надано до суду відзив на позовну заяву та копію матеріалів виконавчого провадження.
На виконання ухвали судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2018 року про витребування доказів, приватним нотаріусом ДМНО Бондар І.М. 07 лютого 2019 року надано суду копію нотаріальної справи про вчинення виконавчого напису.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 березня 2019 року було зупинено стягнення за виконавчим написом.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2019 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2019 року вирішено питання про розгляд справи у заочному порядку.
Позивач у своєму позові посилався на те, що у листопаді 2018 року при отриманні заробітної плати він отримав суму значно нижчу, ніж була нарахована. При зверненні до адміністрації працедавця йому надали розрахунковий листок, де було зазначено, що з позивача здійснюється утримання за виконавчим написом. До жовтня 2018 року із його заробітної плати відбувалося стягнення за виконавчим листом, проте у нижчому розмірі і останнє стягнення мало відбутися у вересні 2018 року. При зверненні до Новокодацького ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_1 повідомили, що стягнення грошових коштів здійснюється на підставі виконавчого напису нотаріуса № 2187 від 21 березня 2017 року, вчиненого приватним нотаріусом ДМНО Бондар І.М. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 150 148 гривень 68 коп. та постановою державного виконавця № 54263689 від 10 липня 2017 року відкрито виконавче провадження, копію якої боржникові було вручено лише 15 листопада 2018 року. Стягнення відбувається за кредитним договором б/н від 03 липня 2006 року, який було укладено між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 , за період з 03 липня 2006 року по 28 лютого 2017 року. Заборгованість за вказаним кредитним договором було стягнуто з позивача заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська № 205/9234/14ц (2/205/4640/14) від 29 грудня 2014 року у розмірі 22 506 гривень 64 коп., виконання якого завершено у вересні 2018 року на підставі постанови про закінчення виконавчого провадження № 53445308 від 11 жовтня 2018 року. Анкетні дані боржника у виконавчому написі нотаріуса зазначені невірно, хоча відповідачеві було достеменно відома адреса місця реєстрації позивача, оскільки у заочному рішенні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська вона зазначена вірно, та його місце роботи, оскільки із заробітної плати відбувалося утримання. Вважає, що дії відповідача про звернення стягнення на суму заборгованості шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса є незаконним, нотаріус не врахував та не перевірив розмір заборгованості, її безспірність, а також виконавчий напис вчинено поза межами трирічного строку, жодних документів ані від банку, ані від нотаріусу позивач не отримував. Просив суд визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом ДМНО Бондар І.М. 01 березня 2017 року і зареєстрований у реєстрі за № 2187 про стягнення з нього на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», суми боргу у розмірі 150 148 гривень 68 коп. таким, що не підлягає виконанню, судові витрати у справі стягнути з відповідача. У своїй заяві до суду просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі.
Відповідач АТ КБ «ПриватБанк» про дату та час судового засідання повідомлявся в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 130 ЦПК України, у судове засідання свого представника не направив, про причини неявки не повідомив, відзив на позов суду не надав. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Будь-які заяви чи клопотання від відповідача до суду не надходили.
Третя особа приватний нотаріус ДМНО Бондар І.М. у судове засідання не з`явилася, про час та дату судового засідання повідомлена належними чином, пояснення на позов суду не надала, у своїй заяві до суду просила розглядати справу без її участі.
Третя особа Новокодацький ВДВС м. Дніпра ГТУЮ в Дніпропетровській області надав до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначив про правомірність дій державного виконавця щодо виконання виконавчого напису нотаріуса. Просив розглядати справу без участі представника, ухваливши рішення відповідно до чинного законодавства.
Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню за наступних підстав.
Судом встановлено, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська № 205/9234/14-ц (205/4640/14) від 29 грудня 2014 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», , правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», було стягнуто заборгованість за договором б/н від 03 липня 2006 року у розмірі 22 506 гривень 64 коп., а також судові витрати у розмірі 243 гривень 60 коп. (а.с. 16-18).
Постановою старшого державного виконавця Новокодацького ВДВС м. Дніпра ГТУЮ ВП № 53445308 від 20 лютого 2017 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання заочного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2014 року (а.с. 19).
Постановою старшого державного виконавця Новокодацького ВДВС м. Дніпра ГТУЮ ВП № 53445308 від 11 жовтня 2018 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання заочного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2014 року у зв`язку із фактичним виконанням у повному обсязі (а.с. 22).
21 березня 2017 року приватним нотаріусом ДМНО Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», заборгованості за кредитним договором б/н від 03 липня 2006 року у розмірі 147 148 гривень 68 коп., з яких 14 961 гривня 82 коп. заборгованість за кредитом, 123 389 гривень 85 коп. заборгованість за відсотками, 1 789 гривень 93 коп. пеня та комісія, 7 007 гривень 08 коп. штраф, за період з 03 липня 2006 року по 28 лютого 2017 року, а також витрати, пов`язані з вчиненням виконавчого напису, у розмірі 3 000 гривень, а всього 150 148 гривень 68 коп., що зареєстрований у реєстрі за № 2187 (а.с. 106).
10 липня 2017 року, на підставі заяви відповідача, старшим державним виконавцем Новокодацького ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 54263689 з виконання виконавчого напису № 2187 від 21 березня 2017 року (а.с. 60). Також постановою старшого державного виконавця Новокодацького ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області ВП № 54263689 від 10 липня 2017 року було накладено арешт на майно боржника (а.с. 71).
Приватним нотаріусом ДМНО Бондар І.М. виконавчий напис від 21 березня 2017 року був вчинений на підставі заяви ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», (а.с. 107), розрахунку заборгованості за кредитним договором б/н від 03 липня 2006 року станом на 28 лютого 2017 року (а.с. 116-118), банківської виписки по рахунку з 24 липня 2006 року по 28 лютого 2017 року (а.с. 120-122), письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором б/н від 03 липня 2006 року (а.с. 111), направленої на адресу ОСОБА_1 (а.с. 112-113).
У відповідності із ст. 87 ЗУ «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
За приписами ст. 88 ЗУ «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.
Відповідно до п. 2 Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого КМУ від 29 червня 1999 р. № 1172, для одержання виконавчого напису надаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
Так, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не пересвідчився, що заявник має право вимоги на стягнення з боржника заборгованості, оскільки в матеріалах нотаріальної справи відсутні документи, які свідчать про безспірність заборгованості, які зазначені у п. 2 Переліку і які стягувачем нотаріусу не подавались, оскільки розрахунок заборгованості не є первинним бухгалтерським документом та не може підтверджувати розмір заборгованості.
Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Також суд звертає увагу, що у заочному рішенні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2014 року реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 зазначено за адресою: АДРЕСА_1 , про що банк був обізнаний. Саме таку адресу зазначено у постанові про відкриття виконавчого провадження, проте відповідачем при зверненні із заявою про вчинення нотаріусом виконавчого напису зазначено адресу проживання як м. Дніпро АДРЕСА_2 , так само як і адресу у письмовій вимозі про усунення порушень, яку долучено до нотаріальної справи, що в свою чергу свідчить про недобросовісність банку у реалізації своїх прав про задоволення своїх вимог як кредитора. Також банку було відомо, що існує судове рішення про стягнення з боржника заборгованості за договором, яке звернуто до стягнення, і за яким відбувається примусове виконання у вигляді відрахування із заробітної плати позивача, оскільки саме кредитор звернувся до суду із позовними вимогами до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу, а підставою стало невиконання ним зобов`язань за договором б/н від 03 липня 2006 року, укладеним між АТ КБ «ПриватБанк» і боржником.
З аналізу вказаного слідує, що у кредитора АТ КБ «ПриватБанк» відсутні законні підстави стягувати з ОСОБА_1 заборгованість, відсотки, пеню і комісії та штрафи за договором б/н від 03 липня 2006 року, оскільки банком було реалізовано право на судовий захист своїх порушених прав і стягнуто тіло кредиту з нарахованими відсотками, штрафами і пенею, яке виконано боржником у повному обсязі.
Як вбачається з правової позиції Верховного Суду України (постанова від 05.07.2017 р. у справі № 6-887цс17) захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так із підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. У такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі.
Позивач оспорює право кредитора на стягнення заборгованості за кредитним договором та відсотків за користування ним, а також розмір такої заборгованості, оскільки заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2014 року з позивача стягнута сума заборгованості, відсотки за користування кредитом, пеня, тобто право на подальше нарахування та стягнення заборгованості за даним договором у кредитора відсутнє.
Крім того, приватним нотаріусом ДМНО Бондар І.М. порушено вимоги ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» та ч. 2 ст. 258 ЦК України, оскільки із поданих до нотаріуса документів не можливо встановити дату, з якої у кредитора виникло право вимоги, дату, з якої банк нараховує пеню, та не враховано, строк позовної давності у три роки, а також безспірність розміру заборгованості та отримання ОСОБА_1 письмової вимоги про усунення порушень.
Таким чином, з наведених приписів вбачається, що нотаріус, перш ніж вчинити виконавчий напис, повинен перевірити, чи підпадає заявлена вимога під той вид заборгованості, про який ідеться в переліку, чи подані всі передбачені переліком документи, чи оформлені такі документи належним чином, чи підтверджують подані документи безспірність заборгованості боржника перед кредитором та прострочення виконання зобов`язання, чи не виник спір між зацікавленими особами, чи не минув встановлений законодавством строк для вчинення виконавчого напису.
Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 20 травня 2015 року у справі № 6-158цс15.
У даному випадку нотаріус не переконався у безспірності заборгованості та наявності у кредитора права на безспірне стягнення заьоргованості.
З урахуванням того, що приватним нотаріусом при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису не перевірено наявність умов, передбачених ст. 88 ЗУ «Про нотаріат», щодо права на стягнення заборгованості, безспірності заборгованості та строку вчинення виконавчого напису, що призвело до порушення процедури вчинення напису, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та задоволення їх у повному обсязі.
У позовній заяви позивачем зазначається попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, в якому витрати на правничу допомогу складають 1 408 гривень.
Пунктами 1, 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Всупереч зазначеним вимогам, позивачем не надано суду доказів того, що ним було укладено договір про надання правничої допомоги, також до матеріалів справи позивачем не надано підписаного акту виконаних та прийнятих робіт ОСОБА_1 , підтвердження оплати ним послуг адвоката тощо.
Тому суд приходить до висновку, що витрати на правову допомогу у заявленому позивачем розмірі 1 408 гривень відшкодуванню не підлягають.
На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем ОСОБА_1 при зверненні до суду було сплачено судовий збір у загальному розмірі 1 441 гривні 40 коп. (а.с. 29, 41, 86), який з урахуванням задоволення позовних вимог підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст. 87-89 ЗУ «Про нотаріат», ч. 1 ст. 141, ст. 247, ст. 263-265, ч. 1 ст. 280, ст. ст. 281, 282 ЦПК України, суд
Позовні вимоги задовольнити.
Відповідачем може бути подано заяву про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його складання.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення позивачем та третіми особами може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складання.
Суддя: