УХВАЛА

30 липня 2019 року

м. Київ

справа № 515/1124/18

провадження № 61-14262ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коротенка Є. В. розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 14 грудня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 27 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про визнання підвищення процентної ставки кредитного договору в односторонньому порядку неправомірним та зобов`язання здійснити перерахунок відсотків,

ВСТАНОВИВ :

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 07 лютого 2012 року між сторонами було укладено кредитний договір б/н на суму 300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з базовою процентною ставкою 30% із розрахунку 360 днів на рік. У зв`язку з фінансовою неспроможністю позивач не мала можливості сплачувати кредит з усіма нарахуваннями, через що виникла заборгованість по кредиту. У січні 2017 року банк звернувся з позовом до суду про стягнення з позивача кредитної заборгованості, при ознайомленні з яким їй стало відомо, що банк в односторонньому порядку збільшив процентну ставку з 30% до 34,80% річних, а з 01 квітня 2014 року по 30 листопада 2017 року - з 34,80% до 43,20%,тобто на 8,40%.

Посилаючись на те, що відповідач у порушення принципу рівності сторін збільшив процентну ставку та здійснив нарахування заборгованості по кредитному договору в односторонньому порядку, ОСОБА_1 просила суд визнати неправомірним підвищення в односторонньому порядку процентної ставки за період з 01 квітня 2014 року по 31 листопада 2017 року за кредитним договором б/н від 07 лютого 2012 року та зобов`язати відповідача здійснити перерахунок відсотків, згідно з умовами зазначеного кредитного договору за вказаний період за процентною ставкою 30% річних.

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 14 грудня 2018 року позов задоволено.

Визнано підвищення процентної ставки в односторонньому порядку за періоди: з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2014 року, та з 01 квітня 2014 року по 30 листопада 2017 року по кредитному договору б/н від 07 лютого 2012 року неправомірним.

Зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» здійснити перерахунок відсотків, згідно з кредитним договором б/н від 07 лютого 2012 року за період з 01 вересня 2014 року по 30 листопада 2017 року за процентною ставкою 30%.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Одеського апеляційного суду від 27 червня 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У липні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 14 грудня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 27 червня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування нормматеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Станом на 01 січня 2019 року п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 960 500 грн (1 921* 500).

Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про визнання підвищення процентної ставки кредитного договору в односторонньому порядку неправомірним та зобов`язання здійснити перерахунок відсотків.

Верховний Суд урахував ціну та предмет позову, складність справи та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків також не встановив.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.

Застосування критерію малозначності справи у цій справі є передбачуваним, судовий спір було розглянуто судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки скаржником подано касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 14 грудня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 27 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про визнання підвищення процентної ставки кредитного договору в односторонньому порядку неправомірним та зобов`язання здійснити перерахунок відсотків.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Коротенко