Ухвала

20 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 752/10160/16-ц

провадження № 61-15463ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коротенка Є. В. розглянув касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка», яка подана представником ОСОБА_1, на постанову Київського апеляційного суду від 01 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» про визнання автомобіля таким, що підлягає відновленню та стягнення страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом до ПрАТ «Страхова компанія «Уніка».

Позов обґрунтовано тим, що 26 грудня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір добровільного комплексного страхування на транспорті № 011096/4002/0003950 щодо страхування майнових інтересів страхувальника, повязаних із володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом Skoda Fabia, д.н.з. НОМЕР_1. 16 грудня 2015 року на вул. О. Теліги в м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2, внаслідок чого був пошкоджений автомобіль, а позивач отримала тілесні ушкодження. 18 лютого 2016 року страховиком було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 15 249,72 грн, проте позивач вважала суму страхового відшкодування заниженою, а звіт, складений оцінювачем СПД ОСОБА_3 № 02-23/12 від 23 грудня 2015 року та звіт ТОВ «Автологистика Експрес» № 00183010 від 26 січня 2016 року, які надані відповідачем, такими, що не відповідають вимогам нормативно-правових актів України. Позивач вказувала, що згідно із звітом № 122/03/16 від 29 березня 2016 року, складеного незалежним оцінювачем ФОП ОСОБА_4 на її замовлення, вартість матеріального збитку, нанесеного власнику внаслідок пошкодження транспортного засобу, складає 118 328,43 грн. Позивач направляла досудову претензію на адресу відповідача, у відповідь на яку останній повідомив, що згідно з п. 1.3.4 договору страхова сума транспортного засобу Skoda Fabia становить 160 000 грн, а вартість відновлювального ремонту складає 186 398,11 грн, що перевищує розмір страхової суми, у звязку з чим транспортний засіб визнано конструктивно знищеним. Позивач вважає, що оцінювачем СПД ОСОБА_3 було неправомірно завищено суму ремонту та визначено суму 186 398,11 грн з метою застосування відповідачем положень договору щодо конструктивної загибелі транспортного засобу.

Посилаючись на викладені обставини та збільшивши позовні вимоги, просила суд: визнати транспортний засіб Skoda Fabia, д.н.з. НОМЕР_1, таким, що підлягає відновленню (ремонту) та таким, що не є фізично знищеним та не підпадає під визначення «конструктивна повна загибель транспортного засобу»; стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» на свою користь суму страхового відшкодування на відновлення автомобіля в розмірі 103 078,71 грн, суму пені в розмірі 5 978,64 грн, суму інфляційних втрат в розмірі 21 079,59 грн, суму, сплачену за проведення оцінки вартості збитку, в розмірі 1300 грн. Також просила суд покласти на відповідача судові витрати.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 13 лютого 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» про визнання автомобіля таким, що підлягає відновленню та стягнення страхового відшкодування відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 01 серпня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 лютого 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення у справі, яким позов ОСОБА_2 до ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» про визнання автомобіля таким, що підлягає відновленню та стягнення страхового відшкодування задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» на користь ОСОБА_2 за договором добровільного комплексного страхування на транспорті № 011096/4002/0003950 від 26 грудня 2014 року 80 457 (вісімдесят тисяч чотириста пятдесят сім) грн 10 коп суми страхового відшкодування на відновлення (ремонт) автомобіля; 4 561 (чотири тисячі пятсот шістдесят одна) грн 92 коп пені та 18 689 (вісімнадцять тисяч шістсот вісімдесят девять) грн 82 коп інфляційних втрат за період з 03 березня 2016 року до 20 вересня 2017 року; 1 300 (одна тисяча триста) грн за проведення оцінки вартості збитку.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

У серпні 2019 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ПрАТ «Страхова компанія «Уніка», подана представником ОСОБА_1, на постанову Київського апеляційного суду від 01 серпня 2019 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує пятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина девята статті 19 ЦПК України).

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує пятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, обєднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Предметом позову у даній справі є стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» суми страхового відшкодування на відновлення автомобіля в розмірі 103 078,71 грн, суми пені в розмірі 5 978,64 грн, суми інфляційних втрат в розмірі 21 079,59 грн та суми, сплаченої за проведення оцінки вартості збитку, в розмірі 1300 грн.

Таким чином, ціна позову у даній справі становить 131 436,94 грн, яка станом на 1 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921,00 грн*100=192 100,00 грн).

Крім того, у позові було заявлено вимогу немайнового характеру (про визнання автомобіля таким, що підлягає відновленню).

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, яка поширюється й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства.

Верховним судом не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Разом із тим, Касаційний цивільний суд вважає, що наведені скаржником обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Верховний Суд зауважує, що застосування критерію малозначності у цій справі є передбачуваним, судовий спір було розглянуто судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж

Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення, ухвалене у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною девятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка», яка подана представником ОСОБА_1, на постанову Київського апеляційного суду від 01 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» про визнання автомобіля таким, що підлягає відновленню та стягнення страхового відшкодування.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Коротенко