ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6163/19 Справа № 637/1024/18 Суддя у 1-й інстанції - Городецький Д. І. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Шевченківського районного суду Харківської області, Апеляційного суду Харківської області, Державної казначейської служби України, третя особа Вища Рада Правосуддя про визнання позивачів жертвами порушення Європейської Конвенції по правам людини та компенсації порушених прав,-

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2018 року позивачі звернулися до суду із позовом до Шевченківського районного суду Харківської області, Апеляційного суду Харківської області, Державної казначейської служби України, третя особа Вища Рада Правосуддя про визнання позивачів жертвами порушення Європейської Конвенції по правам людини та компенсації порушених прав.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2019 року закрито провадження по справі.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що у справі № 636/5302/13 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 до Шевченківського районного суду Харківської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди позивачі посилалися на ті самі обставини спричинення моральної шкоди, що і в інших справах, які розглядалися різними судами з підстав - незаконне, начебто знищення цивільної справи № 2-265/04.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм процесуального права, Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, просили вказану ухвалу суду скасувати, а матеріали справи направити для продовження розгляду.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції не звернув уваги на той факт, що різними є правова сутність підстав та предметів вказаних судом позовів.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2019 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Так, з матеріалів справи вбачається, що в позовній заяві ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посилаються на те, що 17 березня 2004 року до Шевченківського суду Харківської області було подано позов до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в зв`язну з залиттям квартири.

Ухвалою вищевказаного суду від 07.05.2004 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачам.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 07.10.2004 року ухвалу суду першої інстанції було скасовано, як незаконну, в зв`язку з ненадісланням судового рішення позивачам та матеріали повернуто до суду для вирішення питання про прийняття позовної заяви.

На зазначену ухвалу ОСОБА_4 подав касаційну скаргу, але ухвалою Апеляційного суду Луганської області як суду касаційної інстанції, ухвала апеляційного суду Харківської області від 07.10.2004 року залишена без змін, а матеріали справи направлено до суду першої інстанції для розгляду справи по суті.

Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 12.07.2017 року встановлено, що провадження по справі не відкривалося.

Незаконне знищення цивільної справи №2-265/04 є блокуванням прав позивачів, гарантованих Конвенцією - ст.6 та п.l Протоколу №1 надає ім. статус жертви порушених Конвенційних прав, (тобто визнання судом порушення факту вищевказаних норм Конвенції).

В зв`язку із зверненням позивачів в 2012 році до Вищої Ради Юстиції із скаргою на неправомірні дії Шевченківського райсуду про надання судових рішень для ознайомлення, останнім було сфальсифіковано судові рішення, обліково-статистичну картку та акт про знищення за 2011 рік.

Враховуючи вищевикладені неправомірні дії стосовно фальсифікацій надання неправдивих свідчень ВРЮ стосовно закриття справи в 2004 році вказує на відсутність чіткого ведення судової реєстрації документів у відповідачів, яка є однією із основних гарантій справедливого судового розгляду, що також є порушенням ст.6 Конвенції та є підставою для присудження справедливої сатисфакції.

В позовній заяві ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просили суд: визнати факт порушення судами України права, передбаченого ст.6 Європейської Конвенції про захист основних свобод та прав людини та п.1 Протоколу №1 до даної Конвенції відносно позивачів; зобов`язати Державну казначейську службу України здійснити заходи до безспірного списання коштів з відповідного рахунку державного бюджету на відшкодування позивачам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в сумі по 4 000 000,00 грн. кожному, завдану незаконними рішеннями, діями, бездіяльністю вищевказаних судових органів, виходячи із прецедентної практики ЄСПЛ в трьохмісячний термін з моменту набрання законної сили рішення суду.

Встановлено, що вимоги позивачів про стягнення відшкодування моральної шкоди та встановлення факту порушення на справедливий суд неодноразово були предметом судового розгляду і позивачам про це достеменно відомо.

Так, у справі № 636/5302/13 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 до Шевченківського районного суду Харківської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди позивачі посилалися на ті самі обставини спричинення моральної шкоди, що в зазначеній справі (незаконне, начебто знищення цивільної справи № 2-265/04).

У рішенні апеляційного суду Харківської області від 28.10.2015 року зазначено, що не можна вважати встановленою наявність причинного зв`язку між діями Шевченківського районного суду Харківської області та моральними стражданнями позивачів, на які вони посилаються, тому підстав для задоволення позову судова колегія не знайшла.

Крім того, рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 17 серпня 2016 року у справі № 637/1195/15-ц у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 до Шевченківського районного суду Харківської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди з аналогічних підстав (незаконне начебто знищення цивільної справи № 2-265/04) було відмовлено, рішення набрало законної чинності, а ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.07.2017 року касаційну скаргу позивачів у даній справі відхилено.

Ухвалою Купянського міськрайонного суду Харківської області від 19.09.2017 року у справі № 637/869/17 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Шевченківського районного суду Харківської області, апеляційного суду Харківської області, Державної казначейської служби України, третя особа - Вища рада правосуддя про встановлення факту порушення на справедливий суд, відшкодування моральної шкоди, провадження у справі закрито (щодо начебто незаконно знищеної справи № 2-265/04). Ухвала набрала законної чинності за ухвалою апеляційного суду Харківської області від 06.12.2017 року.

Постановою Верховного Суду від 30.05.2018 року вказані судові рішення залишено без змін.

В постанові Верховного Суду від 30.05.2018 року встановлено, що з судових рішень вбачається, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 обґрунтовували свої вимоги тими ж самими обставинами із посиланням на ті ж норми закону, таким чином суб`єктний склад сторін і предмет та підстави позовів є тотожними, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про закриття справи.

Крім того, в своїй постанові від 30.05.2018 року Верховний суд України зазначив, що Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен мас право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Встановивши, що позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в позовній заяві, яка перебуває в провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області не змінюють суб`єктний склад сторін, але змінюють ціну позову, формулювання, однак предмет і підстави позову у справі є тотожними, а також те, що є такі, що набрали законної сили рішення суду, які ухвалені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, - суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження по справі на підставі пункту 3 частини 1 статті 255 ЦПК України.

Доводи апелянтів про те, що закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції не звернув уваги на той факт, що різними є правова сутність підстав та предметів вказаних судом позовів, - колегія суддів вважає безпідставними, оскільки в кожному із заявлених позовів позивачі просили зобов`язати Казначейство здійснити заходи до безспірного списання коштів з відповідного рахунку державного бюджету на відшкодування моральної шкоди, що вказує на тотожність позовів. Крім того, твердження апелянтів про зміну правової сутності підстави позову сама по собі не може свідчити про нетотожність позовних вимог.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції дотримався вимог процесуального закону, а тому оскаржувана ухвала як законна підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Новомоскоовського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко