Справа № 495/5768/19
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

19 липня 2019 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області

у складі: головуючого одноособово судді Шевчук Ю.В.

при секретарі Савенко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровський Одеської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , Зацікавлена особа Білгород-Дністровська ДПІ Чорноморського управління ГУ ДФС в Одеській області про встановлення факту, що має юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 , Зацікавлена особа Білгород-Дністровська ДПІ Чорноморського управління ГУ ДФС в Одеській області звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, та просить суд встановити факт, що 6/100 частин комплексу будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 один), у складі: зі складу літ. «А», приміщення № АДРЕСА_2 , 13, 14, 15, 16, 17 загальною площею 426,2 кв. м., які на підставі Договору дарування серії НОМЕР_1 № НОМЕР_2 від 05 лютого 2009 року належать ОСОБА_1 та 6/100 частин комплексу будівель та споруд у складі: зі складу літ. «А» площею 403,16 кв.м., які розташовані за адресою: по АДРЕСА_1 , які на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області у справі №2-4400/10 від 26 липня 2010 року належать Маковському ОСОБА_2 - є будівлями промисловості, виробничими корпусами, цехами та складськими приміщеннями промислових підприємств.

Заявник в судовому засіданні повністю підтримав доводи заяви та просив її задовольнити з підстав, викладених у заяві.

Представник Білгород-Дністровської ДПІ Чорноморського управління ГУ ДФС в Одеській області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, що підтверджується розпискою про отримання судової повістки, причини своєї неявки суду не повідомив, будь-яких заяв на адресу суду не надавав.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши думку заявника, свідка, вважає що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до договору дарування серії НОМЕР_1 № 338753 від 05.02.2009 року, заявнику було подаровано 6/100 частин комплексу будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 один), у складі: зі складу літ. «А», приміщення № 12, 13, 14, 15, 16, 17 загальною площею 426,2 кв. м., що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 11.03.2009 року № витягу 22126410 реєстраційний номер 1165904.

Також, згідно Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.07.2010 року, ОСОБА_1 набув право власності на 6/100 частин комплексу будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (один), у складі: зі складу літ. «А», приміщення №4, загальною площею 403,16 кв.м., про що свідчить Витяг про державну реєстрацію прав від 15.12.2010 року, номер витягу 28377460, реєстраційний номер 1165904.

На даний час заявнику - ОСОБА_1 , стало відомо, що на даний час Білгород-Дністровська ДПІ Чорноморського управління ГУ ДФС в Одеській області складає податкові повідомлення-рішення, якими визначає суми податкового зобов`язання за платежем-податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у зв`язку з чим він звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області для встановлення факту того, що вищевказане належне йому нерухоме майно є будівлями промисловості, зокрема, виробничими корпусами, цехами, складськими приміщеннями промислових підприємств.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 , який є батьком заявника, пояснив, що він працює у вказаних приміщеннях, та особисто підтвердив той факт, що вказані 6/100 частин комплексу будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 один), у складі: зі складу літ. «А», приміщення № 12, 13, 14, 15, 16, 17 загальною площею 426,2 кв. м., та 6/100 частин комплексу будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (один), у складі: зі складу літ. «А», приміщення №4, загальною площею 403,16 кв.м., дійсно є будівлями промисловості, виробничими корпусами, цехами, складськими приміщення промислових підприємств.

Також суд приймає до уваги фотокартки, надані у судовому засіданні заявником, з яких вбачається, що дійсно нежитлові приміщення, власником яких є заявник, є будівлями промисловості та цехами.

Згідно Податкового кодексу України, Об`єктом оподаткування є об`єкти житлової на нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

У відповідності до підпункту 266.2.2 пункту 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування: а) об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, які перебувають у власності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, а також організацій, створених ними в установленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідного державного бюджету чи місцевого бюджету і є неприбутковими (їх спільній власності); б) об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, які розташовані в зонах відчуження та безумовного (обов`язкового) відселення, визначені законом, в тому числі їх частки; в) будівлі дитячих будинків сімейного типу; г) гуртожитки; д) об`єкти житлової нерухомості, в тому числі їх частки, що належать дітям-сиротам, дітям, позбавленим батьківського піклування, та особам з їх числа, визнаним такими відповідно до закону, дітям-інвалідам, які виховуються одинокими матерями (батьками), але не більше одного такого об`єкта на дитину; е) об`єкти нежитлової нерухомості, які використовуються суб`єктами господарювання малого та середнього бізнесу, що провадять свою діяльність в малих архітектурних формах та на ринках; є) будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств; ж) будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності; з) об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, які перебувають у власності громадських організацій інвалідів та їх підприємств; и) об`єкти нерухомості, що перебувають у власності релігійних організацій, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, та використовуються виключно для забезпечення їхньої статутної діяльності, включаючи ті, в яких здійснюють діяльність засновані такими релігійними організаціями добродійні заклади (притулки, інтернати, лікарні тощо), крім об`єктів нерухомості, в яких здійснюється виробнича та/або господарська діяльність; і) будівлі дошкільних та загальноосвітніх навчальних закладів незалежно від форми власності та джерел фінансування, що використовуються для надання освітніх послуг.

Згідно з ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із Законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Приймаючи до уваги надані суду документи, пояснення заявника, свідка, надані фотокартки, суд приходить до висновку, що заява заявника є доведеною матеріалами справи, обґрунтованою, та такою, що підлягає задоволенню.

Таким чином, суд приходить до висновку, що заява про встановлення факту, що має юридичне значення підлягає задоволенню, оскільки факт, який просить встановити заявник має юридичне значення, оскільки від його встановлення залежить вирішення особистих майнових прав.

Згідно ч. 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1, 2, 3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» за № 14 від 18.12.2009 року, - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У звязку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі.

Згідно статті 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно статті 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказі в їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 76, 82, 258, 259, 263-265, 293, 315 ЦПК України, постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року, постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме: встановити факт, що 6/100 частин комплексу будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 один), у складі: зі складу літ. «А», приміщення № 12, 13, 14, 15, 16, 17 загальною площею 426,2 кв. м., які на підставі Договору дарування серії НОМЕР_1 № НОМЕР_2 від 05 лютого 2009 року належать ОСОБА_1 та 6/100 частин комплексу будівель та споруд у складі: зі складу літ. «А» площею 403,16 кв.м., які розташовані за адресою: по АДРЕСА_1 , які на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області у справі №2-4400/10 від 26 липня 2010 року належать Маковському ОСОБА_2 - є будівлями промисловості, виробничими корпусами, цехами та складськими приміщеннями промислових підприємств.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Білгород-Дністровський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя: