Єдиний унікальний номер судової справи № 489/7807/18
Провадження № 22-ц/812/1394/19
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 серпня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Кушнірової Т.Б.,

при секретарі судового засідання - Біляєвій В.М.,

за участю позивача- ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Андрущак Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу

Акціонерного товариства «Укрпошта»

на додаткове рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 червня 2019 року, ухвалене суддею Коваленком І.В., повний текст складено того ж дня, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрпошта», Миколаївської дирекції публічного акціонерного товариства «Укрпошта» про скасування дисциплінарних стягнень, поновлення на роботі, стягненню середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Укрпошта», Миколаївської дирекції публічного акціонерного товариства «Укрпошта», який було уточнено, про визнання неправомірними та скасувати наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 квітня 2019 року, яке постановою Миколаївського апеляційного суду від 18 липня 2019 року залишено без змін, позов задоволено частково.

Визнано неправомірним та скасовано наказ АТ «Укрпошта» від 29 листопада 2018 року № 1374 про оголошення догани ОСОБА_1

Визнано неправомірним та скасовано наказ АТ «Укрпошта» від 18 грудня 2018 року № 2920/к про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності шляхом звільнення.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді менеджера територіального Миколаївської дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта» з 20 грудня 2018 року.

Стягнуто з АТ «Укрпошта» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 40933 грн. 56 коп. та 2000 грн. моральної шкоди. У іншій частині вимог відмовлено.

З АТ «Укрпошта» на користь держави стягнуто 704,80 грн. судового збору.

Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 червня 2019 року з АТ «Укрпошта» на користь держави стягнуто 1906 грн. 13 коп. судового збору.

Не погодившись з додатковим рішенням суду першої інстанції АТ «Укрпошта» подало на нього апеляційну скаргу.

Мотивуючи доводи якої вказували, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просили про його скасування.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , посилаючись на те, що суд першої інстанції прийняв за основним висновком законне та обґрунтоване рішення з дотримання процесуальних та матеріальних норм права, а помилився лише в арифметичній сумі, просив апеляційну скаргу АТ «Укрпошта» задовольнити частково, змінити судове рішення в частині стягнення розміру вимог майнового характеру, в решті залишити без змін.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представника АТ «Укрпошта» підтримав апеляційну скаргу та просив про її задоволенні.

ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу задовольнити частково, змінити судове рішення в частині стягнення розміру вимог майнового характеру, в решті залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови в позові - на позивача.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що у грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Укрпошта», уточнивши який остаточно просив:

-визнати неправомірними та скасувати накази відповідача від 29 листопада 2018 року № 1374 та 18 грудня 2018 року № 2920/к про оголошення йому догани та звільнення з роботи;

-поновити на роботі;

-зобов`язати здійснити виплату за час вимушеного прогулу;

-стягнути з АТ «Укрпошта» в рахунок відшкодування моральної шкоди 20000,00 грн.

Тобто, позивачем заявлено три вимоги немайнового характеру та дві вимоги майнового характеру.

Згідно ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Частиною 2 статті 4 цього Закону визначена ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою, яка на момент звернення позивача до суду складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За приписами п.1 ч.2 ст.4 цього Закону за подання до суду фізичної особи позовної заяви майнового характеру ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2018 року становив 1762,00 грн.

Відтак за подання позовної заяви немайнового характеру, судовий збір для фізичної особи не може бути меншим 704,80 грн., а майнового характеру - не може бути меншим 704,80 грн. (1762х 0,4) та не може перевищувати 8 810,00 грн.

За приписами п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Проте такі пільги не поширюються і позивач не звільняється від сплати судового збору при пред`явлені вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, що відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду у справі №243/10481/17-ц від , у справі 910/4518/16 від 30 січня 2019 року.

Позовна вимоги про відшкодування моральної шкоди є майновою вимогою, оскільки позивач її визначив у грошовому вимірі (постанова КЦС ВС у справі №761/11472/15-ц від 28 листопада 2018 року).

За п.10 ч.1 ст.176 ЦПК України у позовах, що складаються з кількох самостійних вимог, ціна позову визначається загальною сумою всіх вимог.

За роз`ясненнями викладеними у ч.2 п.13 Постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо у позовній заяві об`єднано кілька самостійних вимог майнового характеру, пов`язаних між собою, то, враховуючи, що об`єктом справляння судового збору є позовна заява, максимальний розмір судового збору має відповідати загальній сумі всіх вимог( п.10 ч.1 ст.176 ЦПК України, раніше п.10 ч.1 ст.80 ЦПК України).

А відтак, позивачеві при зверненні до суду слід було сплатити 1409 грн.60 коп. за дві вимоги про скасування наказів про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, від сплати судового збору - 704.80 коп. за вимоги про поновлення на роботі він звільнений, відповідно до діючого законодавства.

Заявляючи вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди ОСОБА_1 просив стягнути 60933, 56 грн. (40933, 56 (середній заробіток за час вимушеного прогулу) + 20000 (моральна шкода)).

Відтак, оскільки 1% відсоток від ціни позову становить 609, 33 грн. (60933, 56 х 1%), тому під час зверненні з позовом, сплаті підлягала саме мінімальна сума визначена Законом України «Про судовий збір», яка становила 704, 80 грн. (1762 х 0,4).

Однак, позивачем при зверненні до суду жодної суми судового збору не сплачено, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат.

Розподіляючи судові витрати, суд першої інстанції при ухваленні рішення від 03 квітня 2019 року стягнув з АТ «Укрпошта» в дохід держави судовий збір у розмірі 704.80 коп., хоча повинен був стягнути судовий збір за задоволення вимог немайнового характеру та судовий збір за часткове задоволення вимог майнового характеру.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, АТ «Укрпошта» зазначало про те, що встановлений додатковим рішення розмір судового збору арифметично не відповідає дійсності. Сума судового збору, яка повинна бути стягнута з відповідача 322 грн., а не 496 грн.53 коп.

Колегія суддів не погоджується з таким доводом виходячи з такого.

Так, рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 квітня 2019 року вимоги ОСОБА_1 в частині заявлених майнових вимог задоволено частково: стягнено на його користь - 40993 грн.56 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 2000 грн. моральної шкоди, а всього 42933 грн.56 коп.

Тобто, вимоги позивача задоволено на 70.45 % ( 42933.56 х 100%/60933.56), а не 75% як помилково зазначив суд.

Враховуючи відсоток задоволених вимог та розмір судового збору, який позивач повинен був сплатити при зверненні до суду за ці вимоги, задоволення позову в цій частині, з відповідача в дохід держави належить стягнути 496 грн.53 коп.(70.45%х704.8/ 100%).

А тому, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача в дохід держави 1906 грн.13 коп.(704.8 х 3=2114.4-704.8 ( стягнутих рішенням суду від 03 квітня 2019 р.)=1409.60 + 496.53).

Інші доводи апеляційної інстанції висновків суду не спростовують.

В той же час, суд першої інстанції не врахував вимоги ч.1ст. 141 ЦПК України щодо покладання на сторони сплату судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

ОСОБА_1 не звільнений від сплати судового збору за пред`явлення до відповідача вимог майнового характеру, при зверненні до суду з позовом судовий збір не сплатив, його вимоги в цій частині задоволено на 70.45 %, а від так з нього в дохід держави належить стягнути 208 грн.27 коп.( 704.8-496.53).

Відповідно до абз.2 ч.2 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Отже, суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм процесуального права. За такого апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а додаткове рішення суду від 19 червня 2019 року зміні шляхом доповнення його резолютивної частини новим абзацом про стягнення з ОСОБА_1 в дохід держави 208 грн.27 коп. судового збору. В іншій частині це рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 374,376, 381 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрпошта» задовольнити частково.

Доповнити додаткове рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 19 червня 2019 року новим абзацом наступного змісту:

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження - м. Миколаїв, місце проживання - АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) в дохід держави 208 (двісті вісім) грн. 27 коп. судового збору.

В іншій частині додаткове рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів, починаючи з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Т.Б. Кушнірова

Повний текст постанови складено 06 серпня 2019 року.