Постанова

Іменем України

05 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 203/3079/15-ц

провадження № 61-23256св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Тітова М.Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ВТО Укрексп»,

треті особі: ОСОБА_2 , Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Дніпроінмед»,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Гончарова Валентина Вікторовича на рішення Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 16 серпня 2016 року у складі судді Єдаменко С. В. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2017 року у складі колегії суддів: Посунся Н. Є., Баранніка О. П., Пономарь З. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який уточнив у процесі розгляду справи, до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВТО Укрексп» (далі - ТОВ «ВТО Укрексп»), треті особи: ОСОБА_2 , Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Дніпроінмед» (далі - ПрАТ «СК «Дніпроінмед»), про стягнення різниці між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням, посилаючись на те, що 28 жовтня 2014 року в селі Китайгород Царичанського району Дніпропетровської області з вини водія ОСОБА_2 , який перебував у трудових відносинах з ТОВ «ВТО Укрексп» та керував транспортним засобом «RENAULT Premium», реєстраційний номер НОМЕР_1 , сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), внаслідок якої належний йому транспортний засіб «DAF», реєстраційний номер НОМЕР_2 , зазнав конструктивної загибелі (фізично знищений). Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 03 грудня 2014 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП). Цивільно-правова відповідальність водіїв відповідача була застрахована в ПрАТ «СК «Дніпроінмед» за полісом обов`язкового страхування з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 50 000 грн, франшиза - 1 000 грн. Згідно зі звітом автотоварознавчого дослідження від 24 березня 2015 року № 76/10/14, складеним оцінювачем ОСОБА_3 , дійсна ринкова вартість його транспортного засобу «DAF», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на момент пошкодження становила 224 527,27 грн, а вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу - 254 959,69 грн. За зверненням позивача той же оцінювач ОСОБА_3 провів додаткову оцінку транспортного засобу і визначив вартість його утилізації (залишків після пошкодження) в розмірі 65 659,63 грн, що підтверджується відповідним звітом від 01 жовтня 2015 року № У76/10/14. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив стягнути з ТОВ «ВТО Укрексп» на свою користь 109 867,64 грн різниці між фактичним розміром шкоди та вартістю утилізації (залишків) пошкодженого транспортного засобу і страховим відшкодуванням, а також 1 755,28 грн судового збору та 5 040,00 грн витрат на правову допомогу.

Рішенням Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 16 серпня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що позивач без поважних причин не надав пошкоджений автомобіль для проведення призначеної судом автотоварознавчої експертизи та не довів розміру майнової шкоди внаслідок ДТП, яка мала місце 28 жовтня 2014 року.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 16 серпня 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права. Позивач як більш заінтересована особа у вирішенні справи по суті не сприяв повному та всебічному з`ясуванню питання щодо розміру шкоди шляхом надання пошкодженого автомобіля для проведення призначеної судом автотоварознавчої експертизи.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи.

У березні 2017 року представник ОСОБА_1 - адвокат Гончаров В. В. подав засобами поштового зв`язку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 16 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2017 року і ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій безпідставно відхилили наданий позивачем звіт як доказ у справі та дійшли помилкових висновків про недоведення розміру заподіяної внаслідок ДТП шкоди. При вирішенні справи суди повинні були визначити розмір завданої шкоди, виходячи з ринкової вартості транспортного засобу на момент його пошкодження, однак ухвалою місцевого суду було призначено судову автотоварознавчу експертизу та поставлено питання щодо визначення розміру завданої матеріальної шкоди станом на дату проведення експертизи, що не має правового значення у цій справі. До апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції позивач включив також заперечення на ухвалу про призначення експертизи, однак апеляційний суд безпідставно відхилив доводи скарги, визнавши їх помилковими.

У червні 2017 року ТОВ «ВТО Укрексп» подало відзив на касаційну скаргу, в якому просило відмовити в її задоволені, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін, посилаючись на те, що ці рішення є законними і обґрунтованими.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали з Кіровського районного суду міста Дніпропетровська.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

15 травня 2018 року справу № 203/3079/15-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 28 жовтня 2014 року в селі Китайгород Царичанського району Дніпропетровської області ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Рено Преміум», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ТОВ «ВТО Укрексп», виїхав на зустрічну смугу руху, де скоїв зіткнення з належним на праві власності ОСОБА_1 автомобілем - сідловим тягачем марки «DAF», реєстраційний номерНОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , що рухався у зустрічному напрямку.

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровськ від 03 грудня 2014 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. Постанова набрала законної сили.

На момент скоєння ДТП ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ТОВ «ВТО Укрексп».

Згідно з частинами першою-третьою статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Частиною першою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням, зокрема транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (стаття 1188 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилався на звіт про оцінку матеріальних збитків, завданих власнику колісного транспортного засобу від 24 березня 2015 року № 76/10/14, згідно з яким оцінювачем зроблено висновок, що вартість матеріальних збитків, завданих власнику транспортного засобу «DAF», реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 224 527,27 грн.

Відповідач не погодився зі звітом який було надано позивачем та просив призначити у справі судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручити судовому експерту Пилипенко О. С. та на розгляд експерта поставити такі питання: який розмір матеріальної шкоди, завданої власнику транспортного засобу сідлового тягача марки DAF, модель 85 CF 380, 2001 р.в., пошкодженого внаслідок ДТП 28 жовтня 2014 року, станом на дату проведення експертизи; яка вартість пошкодженого внаслідок ДТП від 28 жовтня 2014 року транспортного засобу сідлового тягача марки DAF, модель 85 CF 380, 2001 р.в. станом на дату проведення експертизи.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода у наданні суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 57 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень (далі - ЦПК України 2004 року), доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно з частиною другою статті 59 ЦПК України 2004 року обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частини першої статті 143 ЦПК України 2004 року для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла, тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Визначення вартості колісного транспортного засобу, його комплектуючих, а також розмір збитків, завданих внаслідок пошкодження належного позивачу транспортного засобу, потребує застосування спеціальних знань, що можливо з`ясувати в порядку призначення судом автотоварознавчої експертизи.

Ухвалою Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 01 грудня 2015 року в цій справі призначено судову автотоварознавчу експертизу, на вирішення якоїпоставлені питання: Який розмір матеріальної шкоди, завданої власнику транспортного засобу - сідлового тягача марки DAF, модель 85 CF 380, 2001 р. в., пошкодженого внаслідок ДТП 28 жовтня 2014 року станом на дату проведення експертизи? Яка вартість пошкодженого внаслідок ДТП від 28 жовтня 2014 року транспортного засобу - сідлового тягача марки DAF, модель 85 CF 380, 2001 р.в. станом на дату проведення експертизи. Вказаною ухвалою суду також було зобов`язано ОСОБА_1 , який мешкає в місті Ужгороді Закарпатської області, АДРЕСА_1 , надати судовому експерту можливість оглянути транспортний засіб, роз`яснено наслідки ухилення від участі в експертизі. Проведення експертизи доручено експерту Пилипенко О. С.

21 квітня 2016 року від судового експерта Пилипенко О. С. надійшло повідомлення про неможливість проведення судової автотоварознавчої експертизи, яке мотивоване тим, що 18 лютого 2016 року експертом були направлені листи ОСОБА_1 за вказаною в ухвалі адресою, в телефонному режимі повідомлено представника позивача - адвоката Гончарова В. В. про направлення на адресу позивача зазначених листів, а також про необхідність проведення огляду транспортного засобу, однак 25 березня 2016 року та 30 березня 2016 року листи повернулись без вручення, виконати експертизу неможливо, оскільки позивач навмисно ухиляється від її проведення.

Статтею 146 ЦПК України 2004 року передбачені наслідки ухилення від участі в експертизі, зокрема відповідно до частини першої цієї статті у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена або відмовити у його визнанні.

Аналізуючи зазначену норму процесуального закону, необхідно дійти висновку, що нею законодавець встановив спеціальну процесуальну санкцію для осіб, які ухиляються від участі в експертизі, зокрема у наданні необхідних матеріалів (предмету дослідження), без яких неможливо провести експертизу. Важливим у такому випадку є встановлення ухилення осіб як умисних дій, внаслідок чого неможливо проведення експертизи для з`ясування питання, яке для них має значення, наслідком чого може бути визнання судом факту, для з`ясування якого була призначена експертиза, або відмова у його визнанні.

Враховуючи предмет та підстави заявленого позову, посилання ОСОБА_1 на розмір завданої йому матеріальної шкоди, з`ясування вартості пошкодженого внаслідок ДТП від 28 жовтня 2014 року його транспортного засобу при проведенні судової автотоварознавчої експертизи мало визначальне значення для встановлення обставин справи, а також було способом реалізації судом основоположних засад цивільного судочинства - змагальності сторін, доведеності та переконливості їх доводів і доказів перед судом.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

Оскільки в суді першої інстанції позивач не виконав вимоги ухвали суду про надання експерту можливості оглянути його транспортний засіб і не зазначав поважних причин невиконання вимог суду та не надав згаданий транспортний засіб для огляду на виконання клопотання експерта, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про ухилення позивача від участі в експертизі та застосував наслідки такого ухилення.

Тому не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги про безпідставність призначення місцевим судом автотоварознавчої експертизи з огляду на те, що визначення розміру завданої матеріальної шкоди станом на дату проведення експертизи не має правового значення у цій справі.

При вирішенні питання щодо розміру шкоди, яка підлягає відшкодуванню, оцінюючи звіт про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 76/10/14, складений 24 березня 2015 року, на який посилався позивач, суди попередніх інстанцій звернули увагу на те, що вказаний звіт не є актом судових експертиз. Крім того, підготовка вказаного звіту та огляд транспортного засобу для його складання проводилися без участі представника відповідача. В матеріалах справи відсутні докази запрошення представника відповідача до такого огляду. Тому місцевий суд, з рішенням якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку, що вказаний звіт не може бути покладений в основу судового рішення.

З огляду на викладене суди попередніх інстанцій, дотримуючись завдань цивільного судочинства, якими є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених прав, свобод та інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, а також інтересів держави, з урахуванням засад змагальності сторін, правильно застосували положення статті 146 ЦПК України 2004 року, у зв`язку з чим дійшли обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем розміру заподіяної майнової шкоди та відмову в задоволенні позовних вимог.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ)вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Згідно з частиною третьою статті 401 та частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 16 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

М. Ю. Тітов