УХВАЛА

05 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 211/6272/18

провадження № 61-14575ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Жданової В. С. розглянув касаційну скаргу Національного університету «Одеська юридична академія» на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 18 березня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного університету «Одеська юридична академія» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ :

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом до Національного університету «Одеська юридична академія», у якому просив стягнути із відповідача на свою користь 59 751 грн 72 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16 грудня 2017 року по 19 грудня 2018 року.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 18 березня 2019 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 червня 2019 року, позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з Національного університету «Одеська юридична академія» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16 грудня 2017 року по 19 грудня 2018 року в сумі 59 751 грн 72 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суди, встановивши, що повний розрахунок з виплати ОСОБА_1 заробітної плати був проведений відповідачем лише 19 грудня 2018 року, враховуючи період, за який з відповідача на користь позивача вже було стягнуто середній заробіток, а саме період з 13 червня 2017 року по 15 грудня 2017 року, дійшли висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16 грудня 2017 року по 19 грудня 2018 року у розмірі 59 751 грн 72 коп.

У липні 2019 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга Національного університету «Одеська юридична академія» на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 18 березня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 червня 2019 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, містяться у статті 129 Конституції України, відповідно до якої основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої, четвертої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Пунктом першим частини шостої статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову ОСОБА_1 до Національного університету «Одеська юридична академія» є стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто ціна позову у загальному розмірі становить 59 751 грн 72 коп., яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн ? 100 = 192 100 грн), а тому справа № 211/6272/18 є малозначною згідно з наведеними приписами ЦПК України.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги щодо наявності підстав для обов`язкового скасування оскаржуваних судових рішень у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова прийнята без участі заявника при розгляді справи в апеляційному суді, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються положеннями частини першої статті 369 ЦПК України, відповідно до якої апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Національного університету «Одеська юридична академія» на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 18 березня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 червня 2019 року слід відмовити з підстав, встановлених пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України.

Керуючись пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Національного університету «Одеська юридична академія» на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 18 березня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного університету «Одеська юридична академія» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовити.

Суддя В. С. Жданова