ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2019 року м. Херсон

справа № 662/1065/18

провадження № 22-ц/819/338/19

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого ( суддя-доповідач)Чорної Т.Г.,
суддів:Пузанової Л.В.,
Склярської І.В.
секретарГеленко А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , нарішення Новотроїцького районного суду Херсонської областіу складі судді Тимченко О.В. від 07 вересня 2018 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та скасування державної реєстрації правочину,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання договору оренди землі.

Позов мотивовано тим, що на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1 від 04 липня 2007 року ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка загальною площею 4,25 га, кадастровий номер НОМЕР_2 , яка розташована на території Воскресенської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

03 жовтня 2017 року була проведена державна реєстрація договору оренди земельної ділянки строком на 20 років, орендар - ОСОБА_3 .

В лютому 2018 року орендар погодився достроково розірвати договір оренди землі, проте в подальшому відмовився вчинити відповідну дію.

У відповідності до п. 37 укладеного договору оренди землі позивачка просила розірвати договір оренди землі у наслідок невиконання орендарем умов договору щодо сплати орендної плати.

В серпні 2018 року позивачка змінила предмет та підстави заявленого позову, посилаючись на те, що при укладенні договору оренди землі орендар не узгодив з нею істотні умови договору, а вона не мала вільного, яке відповідає внутрішній волі, волевиявлення в частині: строку дії договору оренди 20 років; визначеного розміру орендної плати у грошовій формі 6046,94 грн., яка складає 3% від нормальної грошової оцінки земельної ділянки; умови договору щодо підстави зміни умов договору або його розірвання при переході права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також у випадку реорганізації юридичної особи орендаря, позивачка з підстав передбачених ст. 203,215 ЦПК України, просила визнати недійсним договір оренди землі та скасувати державну реєстрацію укладеного правочину ( а.с. 79-81).

Ухвалою від 02.08.2018 року суд прийняв заяву позивача про зміну предмета і підстав позову ( а.с.84).

Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 07 жовтня 2018 року та додатковим рішенням цього ж суду від 12 квітня 2019 року у задоволенні заявлених вимог відмовлено.

В апеляційний скарзі ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований 03 жовтня 2017 року за №244 та скасувати його державну реєстрацію.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що суд не надав належної оцінки доказам того, що під час укладення договору орендар не узгодив з нею, як з орендодавцем, усіх істотних умов договору оренди земельної ділянки, а вона не мала вільного, яке відповідає внутрішній волі, волевиявлення на укладення договору в частині: строку договору оренди 20 років; орендної плати у грошовій формі 6046,94 грн., яка становить 3% від нормальної грошової оцінки земельної ділянки; умови договору щодо підстави зміни умов договору або його розірвання при переході права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також у випадку реорганізації юридичної особи орендаря.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом встановлено та із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки загальною площею 4,25 га, розташованої на території Воскресенської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області. Цільове призначення земельної ділянки - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2 (а.с.10).

ОСОБА_1 не заперечує факт підписання договору оренди землі з орендарем ОСОБА_3 , за умовами якого визначений строк дії договору - 20 років ( п.8), орендна плата - 6046,94 грн на рік і складає 3 % від нормативної грошової оцінки землі, яка зазначена в п. 5 укладеного договору ( п.9), яка індексується щорічно відповідно до встановленого коефіцієнту індексації ( п. 13) та визначена умова щодо підстави зміни умов договору або його розірвання при переході права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також у випадку реорганізації юридичної особи орендаря п. 39 ( а.с. 122-123).

03 жовтня 2017 року була здійснена державна реєстрація договору оренди земельної ділянки площею 4,2469 га, кадастровий номер - НОМЕР_2 , розташованої на території Воскресенської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області, цільове призначення якої - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, укладеного між орендодавцем ОСОБА_1 та орендарем ОСОБА_3 строком на 20 років, зі сплатою 3 % від нормативної грошової оцінки землі, про що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зроблено відповідний запис ( а.с.124).

Звернувшись до суду з позовом про визнання договору оренди землі недійсним, позивачка послалася на ту обставину, що орендар не узгодив з нею істотних умов договору.

Спірним питанням є строк, на який укладено договір, розмір орендної плати, умови договору щодо відсутності підстави зміни умов договору або його розірвання при переході права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також у випадку реорганізації юридичної особи орендаря, що, на думку позивачки, є підставою для визнання договору оренди недійсним.

У частині першій статті 627 ЦК зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За правилами статті 93 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Згідно із частиною четвертою статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Разом з тим визначення, процедура укладення, вимоги та припинення договору оренди землі урегульовано у спеціальному законі, яким є Закон України « Про оренду землі»

Відповідно до статті 1 Закону України « Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

У статті 6 Закону України « Про оренду землі» визначено, що орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Згідно з вимогами статті 13 названого Закону вказано, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Істотні умови договору оренди землі визначені в статті 15 Закону України « Про оренду землі» відповідно до частини першої якої (у редакції, чинній на час укладення угоди) істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Статтею 16 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом може набувати право оренди на таку земельну ділянку.

У статті 19 Закону України « Про оренду землі» строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років.

Відповідно до статті 21 Закону України « Про оренду землі» розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди, обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Зміна орендної плати відбувається за згодою сторін ( стаття 23 Закону України « Про оренду землі»).

Розмір плати за передану в оренду земельну ділянку має бути не меншим, ніж мінімальна сума орендного платежу, встановлена законодавством з питань оренди землі.

Так, відповідно до Указу Президента за №92 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян-власників земельних ділянок і земельних часток (паїв) від 02.02.2002 р. запроваджена плата за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) у розмірі не менше 3% визначеної відповідно до законодавства вартості ділянки чи паю та поступове збільшення цієї плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану орендаря.

Законодавчо закріплена вартість земельної ділянки це нормативно-грошова оцінка земельної ділянки, яка повинна зазначатись у Договорі оренди, станом на момент укладення договору.

Значення нормативної грошової оцінки земель щороку уточнюють на коефіцієнт індексації, який визначають відповідно до законодавства.

Крім того, відповідно до п.4 ст. 32 Закону України « Про оренду землі» перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Проаналізувавши умови оспореного договору оренди землі та вимоги чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини за часом їх виникнення, колегія суддів зазначає про те, що в оспореному договорі зазначені передбачені ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотні умови договору оренди землі, а саме: об`єкт оренди, строк дії договору оренди, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Крім того сторони визначилися з тим, що при переході права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, що не суперечить вимогам п.4 ст. 32 Закону України « Про оренду землі».

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України, як передбачено у частині першій статті 215 ЦК України.

Враховуючи, що сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору оренди землі, які визначені в ст. 15 Закону України «Про оренду землі», договір укладений в письмовий формі, підписаний сторонами, зареєстрований у встановленому законом порядку, що не заперечується позивачкою та відповідачем та відображає волевиявлення сторін на укладення такого договору та зважаючи на те, що позивачка не обгрунтувала яким чином порушуються її права як орендодавця, в чому полягають ці порушення, колегія суддів вважає, що відсутні передбачені ст.203,215 ЦК України підстави для визнання правочину недійсним, а тому суд правильно відмовив позивачці у задоволенні її вимог щодо визнання договору оренди землі недійсним та скасування державної реєстрації.

Посилання позивачки щодо недосягнення домовленості про строк дії договору є підставою для внесення змін до умов договору і не тягне за собою визнання договору недійсним.

Оскільки, вимога про розірвання договору оренди земельної ділянки і про визнання такого договору недійсним є взаємовиключеними, але зважаючи на те, що ОСОБА_1 в апеляційному порядку не оскаржувала висновку суду в частині відмови у задоволенні вимог про розірвання договору оренди земельної ділянки, тому законність та обгрунтованість рішення суду в цій частині в апеляційному порядку, відповідно до ст.367 ЦПК України не перевіряється.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, рішення суду у частині відмови в задоволенні позову щодо визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та скасування державної реєстрації з підстав передбачених статтями 203, 215 ЦК України є законним й обґрунтованим, тому згідно зі статтею 376 ЦПК України у цій частині рішення підлягає залишенню без змін.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не впливають на висновки суду у незміненій частині та не дають підстав вважати, що суд порушив норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновки суду в оскарженій частині не спростовують і підлягають відхиленню.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Новотроїцького районного суду Херсонської областівід 07 вересня 2018 рокубез змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т.Г.Чорна

Судді: Л.В.Пузанова

І.В.Склярська

Повний текст постанови складено 01 серпня 2019 року

Суддя Т.Г. Чорна