ПОСТАНОВА

Іменем України

30 липня 2019 року м. Кропивницький

справа № 404/5895/18

провадження № 22-ц/4809/1017/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Кіселика С.А., (суддя доповідач),

суддів: Дьомич Л.М., Єгорової С.М.,

за участю секретаря судового засідання Савченко Н.В.,

учасники справи: позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідач - ОСОБА_4 ;

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в місті Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Хахіна Юрія Валентиновича, який діє в інтересах позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні майном,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року адвокат Хахін Ю.В., який є представником ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , звернувся, від їх імені, до суду з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні майном. В обґрунтування вимог зазначив, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є співвласниками будинку АДРЕСА_1 . Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26.12.2017 у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 визначений порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , згідно варіанту № 1 висновку судової земельно-технічної експертизи. На зазначеній земельній ділянці, без дозволу позивачів та будь-якої дозвільної документації ОСОБА_4 розмістив гараж, який в добровільному порядку знести відмовляється. Позивачі мають намір приватизувати земельну ділянку. ОСОБА_4 також має намір приватизувати земельну ділянку, якою користується, але позивачі вважають, що він має намір приватизувати в тому числі і земельну ділянку, на якій облаштував гараж і яка перебуває у їх користуванні. Просять усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання відповідача знести за свій рахунок самовільно збудований гараж.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03 квітня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні майном відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду адвокат Хахін Ю.В., який діє в інтересах позивачів, звернувся з апеляційною скаргою.

В апеляційній скарзі зазначив, що рішення ухвалено з порушенням норм процесуального та матеріального права, а отже підлягає скасуванню.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_4 просив залишити рішення суду без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення із наступних підстав.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно до ст. ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України).

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а обов`язок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі.

Вирішуючи спір на підставі досліджених доказів суд першої інстанції встановив, що співвласниками будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 19/50 частки, ОСОБА_2 3/50 частки та ОСОБА_3 4/50 частки, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26.12.2017, яке набрало законної сили, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , між позивачами визначений порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 згідно варіанту № 1 висновку експерта за результатами проведення додаткової судової земельно-технічної експертизи.

Власником житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований по АДРЕСА_2 , земельна ділянка якого межує із земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , є ОСОБА_4 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

В матеріалах справи наявна копія додатку № 2 до висновку експерта за результатами проведення додаткової судової земельно-технічної експертизи № 199/200/17-27 від 20.10.2017, на якому червоною пастою домальований заштрихований прямокутник, з написом «гараж, який побудував ОСОБА_5 » (а.с. 21).

Позивачі посилаються на зазначений додаток до висновку експерта, як на доказ існування гаражу збудованого відповідачем на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , якою вони користуються і який створює їм перешкоди.

Крім того, судом встановлено, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 не сформована, її площа не визначена, межі не встановлені, кадастровий номер не присвоєний, відомості про неї не внесені до Державного земельного кадастру та державна реєстрація речових прав на неї не здійснена.

Позивачі зазначений факт не заперечують.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що фактично між позивачами та ОСОБА_4 існує спір щодо невизначеної межі між земельними ділянками розташованими по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .

Крім того, суд першої інстанції пославшись на пояснення позивачів зазначив, що гаражу, в розумінні стаціонарно збудованої споруди, не існує, а фактично предметом спору є навіс, який зробив ОСОБА_4 накривши профнастілом частину залізобетонного забору свого домоволодіння та частину шиферного забору домоволодіння сусіда.

А отже, суд дійшов висновку, що споруда, яка позивачами названа гаражем, і з їх слів розташована на земельній ділянці якою вони користуються, не можна визнати об`єктом самочинного будівництва у розумінні ст. 376 ЦК України.

Колегія суддів погоджується із висновком суду щодо відсутності підстав для задоволення вимоги позивачів про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 Кропивницький АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_4 знести за свій рахунок самовільно побудований гараж.

Колегією суддів встановлено, що позивачі є співвласниками будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 , а саме ОСОБА_1 має у власності 19/50 частки будинку, ОСОБА_2 3/50 частки, а ОСОБА_3 4/50 частки.

Власником житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_2 , земельна ділянка якого межує із земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , є ОСОБА_4

Земельні ділянки на яких розташовані будинки по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2 є комунальною власністю і знаходяться у користуванні власників будинків.

Власники будівель власниками земельних ділянок за вказаними вище адресами не являються.

В своїй позовній заяві представник позивачів посилається на статті 391 та 396 ЦК України як на норми матеріального права які регулюють спірні правовідносини.

Так ч. 1 ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до цієї статті, власник або титульний володілець має право вимагати захисту свого права від особи, яка перешкоджає його користуванню та розпорядженню своїм майном. Зазначений позов є негаторним.

Однією з особливостей цього позову, як правило, є відсутність спорів з приводу належності позивачу майна на праві власності чи іншому титулі. В протилежному випадку власник має право звернутися до суду з двома вимогами - про визнання права власності на майно та усунення перешкод у здійсненні щодо нього правомочностей.

Частиною 1 статті 396 ЦК України визначено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Представник позивача та позивачі просили суд усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_4 знести за свій рахунок самовільно побудований гараж.

Поняття самочинного будівництва та підстави його знесення визначені у ст.. 376 ЦК України.

Згідно приписів ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Частиною 4 статті 376 ЦК України передбачено, що якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Із зазначеної норми права вбачається, що закон захищає право власника чи користувача земельної ділянки від несанкціонованого зведення на ній об`єктів нерухомості.

Даних про те, що об`єкт, відносно якого позивачі ставлять вимогу про знесення, є об`єктом нерухомості матеріали справи не містять.

Значення терміну гараж визначено Інструкцією про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна відповідно до якої гараж - будівля (споруда), частина будівлі (споруди) або комплекс будівель (споруд) із приміщеннями для постійного або тимчасового зберігання автотранспортних та інших мототранспортних засобів, з елементами технічного обслуговування (або без таких).

Цією ж Інструкцією, яка діє на всій території України, встановлено і механізм проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна всіх форм власності, що здійснюють суб`єкти господарювання.

Згідно даної інструкції технічна інвентаризація проводиться за бажанням замовника.

За результатами проведення технічної інвентаризації складаються інвентаризаційна справа, у тому числі матеріали технічної інвентаризації, технічні паспорти та обов`язково вносяться відомості про об`єкт нерухомого майна до Реєстру об`єктів нерухомого майна (після створення цього Реєстру).

Складовими частинами технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами (додаток 3) є: 1) схема розташування будівель та споруд; 2) експлікація до схеми розташування будівель та споруд; 3) план будинку садибного типу; 4) експлікація приміщень будинку садибного типу; 5) характеристика будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами.

Позивачі технічну інвентаризацію, для встановлення наявних на земельній ділянці по АДРЕСА_1 господарських об`єктів, не замовляли і до суду не надали.

Із висновку експерта №199/200/17-27 від 20.10.2017 року, проведеної у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про встановлення між співвласниками будинку порядку користування земельною ділянкою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що огляд об`єктів дослідження відбувся 17.08.2017 року. Об`єктом дослідження є земельна ділянка на якій розташовано домоволодіння АДРЕСА_1 . Експертом встановлено, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 огороджена фізичними межами по всьому периметру.

Із додатку 2 «план схема» (а.с. 21) до вищезгаданого висновку експерта, вбачається, що самовільно збудованого гаражу чи іншої споруди на території земельної ділянки АДРЕСА_1 , не зазначено.

А отже, будь - яких належних та допустимих доказів щодо наявності на земельній ділянці, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , гаражу, як об`єкту нерухомості, позивачі не надали.

Крім того, ставлячи питання про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою позивачі не довели будь якого порушення їх прав, оскільки за відсутності даних щодо встановлення узгодженої межі між домоволодіннями, ними не доведено факту використання відповідачем земельної ділянки яка знаходиться у користуванні позивачів.

Згідно ст.. 158 ЗК України, земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян вирішуються органами місцевого самоврядування.

Таким чином, враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення із додержанням норм матеріального та процесуального права, що у відповідності до ч.1 статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 367,ст. 368, ст. 374, ст. 375, ст.377, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Хахіна Юрія Валентиновича, який діє в інтересах позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 08 серпня 2019 року.

Суддя доповідач С.А.Кіселик

Судді: Л.М.Дьомич

С.М.Єгорова