22-ц/804/1772/19
263/6670/14-ц

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2019 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 263/6670/14-ц

Номер провадження 22-ц/804/1772/19

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Кочегарової Л.М., Мальцевої Є.Є., Ткаченко Т.Б.,

секретар судового засідання Герасимова Г.Є.

сторони :

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»

відповідач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Жовтневого районного суду Донецької області від 08 вересня 2014 року, у складі судді Ікорської Є.С.,

в с т а н о в и в:

У липні 2014 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі АТ «Дельта Банк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01 серпня 2007 року між ТОВ «Український промисловий банк», правонаступником якого є АТ «Дельта Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №532/зд-08-07. Відповідно до даного договору позивач надав відповідачу кредит в розмірі 20 000 доларів США з розрахунку оплати 14,60% річних за весь час фактичного користування кредитом на строк до 31 липня 2022 року. Виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором було забезпечено порукою, відповідно до договору поруки №532/зд-08-07/Р1 від 01 серпня 2007 року, укладеного між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 , згідно з яким останній поручається перед кредитором за виконання боржником зобов`язань за кредитним договором від 01 серпня 2007 року. Станом на 10 червня 2014 року відповідач не виконував належним чином зобов`язання за кредитним договором, в результаті чого виникла заборгованість на загальну суму 307 814,46 грн. Просив стягнути в солідарному порядку з відповідачів заборгованість по кредитному договору на загальну суму 307 814,46 грн. та відшкодувати судовий збір в розмірі 3078,14 грн.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду Донецької області від 08 вересня 2014 року позовні вимоги АТ «Дельта Банк» задоволено. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 307 814,46 грн., яка утворилась станом на 10 червня 2014 року. Стягнуто в дольовому порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «Дельта Банк» судовий збір по 1539,07 грн. з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду, застосувати по справі позовну давність до вимог позивача, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «Дельта Банк» Антонюк І.В. просить рішення суду залишити без змін, посилаючись на те, що зобов`язання за договором мають виконуватися належним чином і, оскільки, строк дії кредитного договору встановлений до 31 липня 2022 року, направлення боржнику дострокової вимоги не припиняє його обов`язку по поверненню кредитних коштів та оплаті процентів і не звільняє його від відповідальності.

Представник АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2 про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, просили розглянути апеляційну скаргу у їх відсутність.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його представника адвоката Харитонову Г.Л., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частина 3 ст.3 ЦПК України визначає, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказане рішення не відповідає нормам матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце розгляду справи (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Встановлено, що 08 вересня 2014 року Жовтневим районним судом м.Маріуполя Донецької області ухвалено заочне рішення у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 . В рішенні зазначено, що відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Проте, не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилався на те, що суд належним чином не повідомив його про дату, час і місце розгляду справи; справа розглянута судом першої інстанції у його відсутність, що позбавило його можливості заперечувати проти позову, надати відповідні аргументи та заявити про пропуск позивачем строків позовної давності для звернення до суду з вимогами про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором.

Апеляційний суд вважає, що вказані доводи скарги заслуговують на увагу і є підставою для скасування рішення.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 10 ЦПК України, 2004 року, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони й інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Як вбачається зі справи, провадження було відкрито 17 липня 2014 року і розгляд справи призначено на 24 липня 2014 року о 08.10 год.

17 липня 2014 року на адресу відповідача було надіслано листа з повідомленням про направлення ухвали про відкриття провадження у справі та зазначено, що у зазначений в ухвалі строк ОСОБА_1 необхідно з`явитися до суду. Судова повістка відповідачу не направлялася.

24 липня 2014 року відповідачу вдруге направлено повідомлення про розгляд справи 08 вересня 2014 року о 08.00 год. (а.с.53).

Також до матеріалів справи долучено конверт з відмітками поштового відділення про невручення судової повістки ОСОБА_1 та повернення його до суду за закінченням терміну зберігання (а.с.51).

Інші заходи для повідомлення відповідача про судове засідання судом не приймалися.

Отже, повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не є доказом належного інформування позичальника про час і місце розгляду справи (близький за змістом висновок викладений у пункті 31 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року у справі № 127/2871/16-ц, у пунктах 47-48 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 752/11896/17 від 12 грудня 2018 року).

Тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не виконав належно процесуальний обов`язок з інформування позичальника про розгляд справи.

За правилами пункту 2 частини першої статті 169 ЦПК України, 2004 року, суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, у разі першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними.

Відповідно до правил частини четвертої статті 169 ЦПК України, 2004 року, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Відповідно до частини першої статті 224 ЦПК України, 2004 року, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Оскільки досліджені матеріали справи вказують на те, що рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права неналежне повідомлення ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи, вказане судове рішення підлягає скасування з урахуванням вимог ст.376 ЦПК України.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 в апеляційній скарзі також послався на те, що АТ «Дельта Банк» пропустило строки позовної давності для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором від 01 серпня 2007 року №532/зд-08-07.

Колегія суддів вважає, що доводи скарги є обґрунтованими і наявні обставини для відмови АТ «Дельта Банк» у позові про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором з огляду на таке.

Судом встановлено, що 01 серпня 2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №532/зд-08-07, згідно з яким позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у сумі 20000 доларів США з розрахунку 14,60% річних за весь час фактичного користування кредитом на строк до 31 липня 2022 року (а.с.5-11).

Згідно з договором поруки №532/зд-08-07/Р1 від 01 серпня 2007 року, укладеним між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 , останній поручається перед кредитором за виконання боржником зобов`язань за кредитним договором №532/зд-08-07 від 01 серпня 2007 року (а.с.18).

Згідно зі статутом АТ «Дельта Банк», погодженого НБУ 16 серпня 2013 року, АТ «Дельта Банк» є правонаступником ТОВ «Український промисловий банк» (а.с.33-34).

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору, станом на 10 червня 2014 року, утворилася заборгованість в сумі 307 814,46 грн., яка складається з наступного: 202 866,64 грн. - заборгованість за кредитом; 104 947,82 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом.

Задовольняючи позовні вимоги АТ «Дельта Банк», суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач ОСОБА_1 , отримавши кредитні кошти, не виконав умови договору по поверненню кредиту та оплаті процентів, заборгованість підлягає стягненню в солідарному порядку з боржника та поручителя в повному обсязі заявлених вимог.

З рішенням суду не можна погодитися, оскільки висновки зроблені судом не відповідають фактичним обставинам справи, представленим доказам та нормам матеріального права.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом в розмірі 111,11 доларів США до 20 числа кожного місяця зі строком оплати до 31 липня 2022 року включно.

Відтак, у межах строку кредитування до 31 липня 2022 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами, а починаючи з 01 серпня 2022 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється з дня настання строку виконання основного зобов`язання, тобто строку виконання зобов`язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

У разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов`язання передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк підлягає обчисленню від цієї дати.

Як вбачається з апеляційної скарги ОСОБА_1 , відповідач посилався на те, що у липні 2009 року він отримав від Маріупольського відділення № 1 Донецької філії ТОВ «Укрпромбанк» вимогу про дострокове виконання зобов`язання, але через брак коштів він цю вимогу у встановлений банком строк не виконав.

Установлено, що ТОВ «Укрпромбанк», в особі свого відділення в м.Маріуполі, направляло ОСОБА_1 претензію від 01 липня 2009 року про дострокове повернення кредиту та сплату процентів у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань і вимагало протягом 30-ти календарних днів з дати отримання відповідної письмової вимоги повернути в повному обсязі отримані кредитні кошти, сплатити відсотки за користування кредитом за фактичний (неоплачений) період, пеню за несвоєчасне повернення кредиту та несвоєчасну сплату відсотків, а також інші платежі, передбачені договором.

При цьому у вимозі зазначалося, що станом на 01 липня 2009 року, загальна заборгованість за кредитом становить 18 547,43 долари США, з них за кредитом - 18 222,24 долари США, за нарахованими відсотками 218,67 доларів США, за простроченим відсотками - 106,52 долари США, пеня (58,99 долари США) 450,71 грн. (а.с.84-85).

Таким чином, направленням 01 липня 2009 року вказаної письмової вимоги ОСОБА_1 про дострокове погашення заборгованості за кредитом, за підписом начальника відділення ОСОБА_3 , банк змінив строк виконання основного зобов`язання - з 31 липня 2022 року на 01 серпня 2009 року (з урахуванням строку на добровільне погашення всієї заборгованості протягом 30-ти календарних днів з дати отримання відповідної письмової вимоги), а тому, після направлення відповідачу письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості кредитний договір припинив свою дію і позивач втратив можливість стягнення з відповідача заборгованості за кредитом та нарахування відсотків за кредитним договором.

Отже, звернувшись до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 15 липня 2014 року АТ «Дельта Банк» пропустило трирічний строк позовної давності, передбачений ст.257 ЦК України, про застосування якого відповідач ОСОБА_1 просив у заяві про перегляд заочного рішення (а.с.77-80).

Зважаючи на те, що порука є додатковим (акцесорним) способом забезпечення виконання зобов`язань, а тому такі правочини щодо встановлення забезпечення матимуть юридичне значення тільки тоді, коли мають юридичну силу основні зобов`язання, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у позові про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором і з ОСОБА_2 , оскільки основне зобов`язання боржника ОСОБА_1 за кредитним договором від 01 серпня 2007 року припинилося зміною строку виконання зобов`язання та через пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права.

Після скасування рішення, ухваленого з порушенням норм процесуального закону, колегія суддів, з урахуванням наведених обставин, дійшла висновку про відмову АТ «Дельта Банк» у позові до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором від 01 серпня 2007 року в сумі 307 814,46 грн.

Відповідно до положень частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зокрема при перегляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 . апеляційний суд враховує постанови Верховного суду та Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року справа № 265/6416/15-ц провадження №61-3624св18, від 10 квітня 2019 року справа № 604/156/14-ц провадження № 14-644цс18, від 10 квітня 2019 року справа № 461/10610/13-ц провадження № 14-108 цс 19, від 24 квітня 2019 року справа № 523/10225/15-ц провадження № 14-159 цс19.

У зв`язку зі скасуванням рішення та ухваленням нової постанови, апеляційний суд вважає необхідним вирішити питання про судові витрати.

У частині першій статті 141 ЦПК України зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням, зокрема, розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Таким чином, апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції, вважає необхідним ухвалити рішення про відшкодування ОСОБА_1 за рахунок АТ «Дельта Банк» судового збору в розмірі 4617,21 грн., оплаченого ним при подачі апеляційної скарги.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.376 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 08 вересня 2014 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №532/зд-08-07 від 01 серпня 2007 року відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» () на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) у відшкодування судового збору 4617,21 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Дата складення повного судового рішення 01 серпня 2019 року.

Судді: Л.М. Кочегарова

Є.Є.Мальцева

Т.Б. Ткаченко