Справа № 166/121/19 Головуючий у 1 інстанції: Гамула Б. С.
Провадження № 22-ц/802/684/19 Категорія: 32 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів - Федонюк С.Ю., Киці С.І.,

з участю секретаря - Лимаря Р.С.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача ГУНП - Лагоди Л.О.,

представника третьої особи - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у Волинській області, треті особи на стороні відповідачів, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди у зв`язку з незаконним притягненням до адміністративної відповідальності за апеляційною скаргою представника відповідача Головного управління Національної поліції у Волинській області - Забожчук Оксани Володимирівни на рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 25 квітня 2019 року

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 28 червня 2018 року біля 22 год. 30 хв. Позивач керував автомобілем марки «Фольксваген ЛТ» по вул. Заболоттівська, в смт. Ратне Ратнівського району Волинської області, побачивши в дзеркалах заднього виду поліцейський автомобіль із ввімкненими проблисковими маячками, добровільно за правилами дорожнього руху здійснив тимчасову зупинку свого транспортного засобу. Вказує, що представники правоохоронних органів із застосуванням невідомого спеціального засобу, спорядженего речовинами сльозогінної та дратівної дії, шляхом розпилення невідомого газу безпосередньо перед очима позивача та фізичного впливу (сили) витягли його з транспортного засобу, застосували прийом рукопашного бою у вигляді «важеля руки всередину», використали засоби обмежень рухомості (кайданки) шляхом їх фіксації на зап`ястках обох рук, нанесли тілесні ушкодження, а саме удари по голові, спині та лівій нозі та доставили до Ратнівської ЦРЛ для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння. За результатами проведеного огляду відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП серії ОБ № 012581, копію якого було вручено позивачу під розпис.

Того ж дня на адресу Ковельської місцевої прокуратури позивач направив заяву про вчинення працівниками поліції кримінальних правопорушень, передбачених статтями 125 та 365 КК України, а також скаргу на протиправні дії працівників поліції до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України.

За результатами розгляду скарги позивача було отримано лист від Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України за вихідним № /1-73/42-02/01-2018 від 02.08.2018 року, відповідно до якого скарга позивача направлена до слідчого відділу УСБУ у Волинській області для приєднання до матеріалів кримінального провадження.

За результатом проведеної судово-медичної експертизи встановлено, що працівниками поліції позивачу були завдані легкі тілесні ушкодження.

Постановою Ратнівського районного суду Волинської області від 26 вересня 2018 року позивача визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-2, ч. 1 ст. 130, ст. 185 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, а також стягнуто з нього судовий збір у розмірі 352,40 грн.

Постановою Волинського апеляційного суду від 20 грудня 2018 року апеляційну скаргу захисника Колєсніка Б.В. в інтересах ОСОБА_1 задоволено, постанову судді Ратнівського районного суду Волинської області від 26 вересня 2018 року скасовано, а провадження у справах щодо ОСОБА_1 за статтями 122-2, 185, ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події та складу вказаних адміністративних правопорушень.

Позивач вважає, що внаслідок безпідставного складення працівниками поліції відносно позивача протоколів про адміністративні правопорушення за статтями 122-2, 130 та 185 КУпАП, порушення його права на захист під час адміністративного затримання, нанесення йому легких тілесних ушкоджень без обґрунтованої необхідності застосування сили та спеціальних засобів, незаконного вилучення посвідчення водія, абсолютно бездоказового визнання його винним у вчиненні інкримінованих адміністративних правопорушень, незаконного притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладення на нього адміністративних стягнень у вигляді штрафу та позбавлення його права керувати транспортними засобами, позивач вважає, що йому було завдано майнової шкоди в загальному розмірі 20504 грн.

Окрім того, внаслідок наведених вище обставин позивач також вважає, що йому було завдано і моральної шкоди, оскільки було спричинено моральні страждання, які полягали у переживаннях щодо розголосу факту його затримання і притягнення до адміністративної відповідальності за місцем проживання, у позбавленні можливості користуватися спеціальним правом щодо керування транспортним засобом, яке було просто необхідним в силу тієї обставини, що він є особою, яка здійснює догляд за дитиною-інвалідом, яку практично кожного дня необхідно возити до школи на спеціальні заняття.

За весь час розгляду справи в судах він пережив значні хвилювання, його звичний ритм життя був порушений, неправдиве обвинувачення його у вчиненні правопорушення негативно вплинуло на його стосунки з сусідами, знайомими, колишніми колегами по службі. Загальний розмір завданої позивачу моральної шкоди останній оцінює в сумі 25 000 грн.

Посилаючись на викладені вище обставини, позивач просить стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом їх списання з єдиного казначейського рахунку на його користь 25 000 грн. у відшкодування моральної шкоди та 20 504 грн. у відшкодування майнової шкоди, заподіяної у зв`язку з незаконним притягненням до адміністративної відповідальності.

Рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 25 квітня 2019 року позов задоволено частково.

Ухвалено стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України з відповідного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 25 000 (двадцять п`ять тисяч) гривень у відшкодування моральної шкоди, 18 900 (вісімнадцять тисяч дев`ятсот) гривень 80 копійок у відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності, та в дохід держави 1536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В апеляційній скарзі представник відповідача Головного управління Національної поліції у Волинській області - Забожчук О.В. покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи просить скасувати це рішення суду та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 вказує, що судом першої інстанції було об`єктивно, повно, всебічно досліджено всі докази та обставини справи, і відповідно ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права та просить суд рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача - без задоволення.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судове рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 червня 2018 року інспектором СРПП Володимир - Волинського ВП ГУНП у Волинській області Тарнавським Б.В. відносно ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, серії ОБ № 012581, згідно з яким 28 червня 2018 року біля 22 год. 55 хв. на вул. Центральна в смт. Ратне Ратнівського району Волинської області позивач керував автомобілем марки «Фольксваген ЛТ 35», номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9 Правил дорожнього руху (т. 1 а.с. 17).

Крім цього, того ж дня інспектором СРПП Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області Тарнавським Б.В. відносно ОСОБА_1 був складений інший протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-2 КУпАП, серії ОБ № 012582, згідно з яким 28 червня 2018 року біля 22 год. 55 хв. на вул. Центральна в смт. Ратне Ратнівського району Волинської області позивач, керуючи автомобілем марки «Фольксваген ЛТ 35», номерний знак НОМЕР_1 , в якому не працювало освітлення заднього номерного знака, не виконав вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу, чим порушив п. 2.4 Правил дорожнього руху (т. 1 а.с. 20).

Крім того, того ж дня інспектором СРПП Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області Прокопюком А.М. відносно ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП, серії АА № 896661, згідно з яким 28 червня 2018 року біля 22 год. 55 хв. на вул. Центральна в смт. Ратне Ратнівського району Волинської області позивач виражався нецензурною лайкою в адресу працівників поліції, на їх законну вимогу припинити протиправні дії не реагував та вчинив шарпанину (т.1 а.с. 21).

Постановою Ратнівського районного суду Волинської області від 16 липня 2018 року справи про адміністративні правопорушення за вказаними вище фактами № 166/820/18, № 166/821/18 та №166/822/18 в порядку ст. 36 КУпАП були об`єднані в одне провадження та направлені до Ратнівського ВП ГУНП у Волинській області для доопрацювання.

За результатами розгляду вказаних вище справ по суті, після повторного надходження їх до Ратнівського районного суду Волинської області, постановою Ратнівського районного суду Волинської області від 26 вересня 2018 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-2, ч. 1 ст. 130, ст. 185 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Крім того в дохід держави стягнено судовий збір у сумі 352,40 грн.

Постановою Волинського апеляційного суду від 20 грудня 2018 року, вказану вище постанову суду першої інстанції щодо ОСОБА_1 скасовано, а провадження у справі про адміністративні правопорушення за ст. 122-2, ч. 1 ст.130, ст. 185 КУпАП закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу вказаних правопорушень.

Відповідно до ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.1173, 1174 цього Кодексу).

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до цієї норми закону обов?язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»(далі - Постанова) судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до роз`яснень викладених у п. 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію» держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішенням, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

Зважаючи на наведене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановивши факт заподіяння моральної шкоди, що завдана позивачу провадженням у справі про адміністративне правопорушення та полягає у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях, фізичних стражданнях, порушенні нормальних життєвих стосунків суд прийшов до правильного висновку про стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 25 000 грн.

Також, встановивши, що позивач у зв`язку з незаконним притягненням його до адміністративної відповідальності зазнав і майнової шкоди, яка складається з витрат на правничу допомогу адвоката та інших витрат, пов`язаних із розглядом справ про адміністративні правопорушення за ст.122-2, ч. 1 ст. 130, ст. 185 КУпАП прийшов до правильного висновку про необхідність стягнення документально підтверджених таких витрат на користь позивача.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність усіх обставин, за наявності яких є можливим покладання обов`язку відшкодувати моральну шкоду, зокрема не встановлення судом протиправності дій працівників поліції при здійсненні службових обов`язків 28 червня 2018 року, апеляційний суд відхиляє враховуючи наступне.

Обставини неналежного виконання службових обов`язків, порушення вимог нормативно-правових актів допущені працівниками поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області як під час проведення медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, так і під час складення протоколів про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.ст. ст.122-2, ч. 1 ст. 130, ст. 185 КУпАП встановлено постановою Волинського апеляційного суду від 20 грудня 2018 року, якою скасовано постанову Ратнівського районного суду від 26 вересня 2018 року та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративних правопорушень.

Таким чином, суд зробив правильний висновок про те, щовнаслідок незаконних дій працівників поліції та неправомірного притягнення до адміністративної відповідальності, протягом певного періоду часуОСОБА_1 вживав заходи для відновлення своїх порушених прав та доведення своєї невинуватості в інкримінованих правопорушеннях, позивачу було завдано моральної шкоди,розмір якої у 25 000 грн визначено з урахуванням її доведеності та виходячи із засад розумності і справедливості, а також з урахуванням правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для відшкодування позивачеві моральної шкоди, висновків суду не спростовують, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Покликання в апеляційній скарзі на безпідставність відшкодування витрат по оплаті правової допомоги, оскільки позивач не скористався правом отримання безоплатної правової допомоги, а отримав оплатну правову допомогу не заслуговує на увагу виходячи з такого.

Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Право вільного вибору захисника своїх прав, яке особа реалізує самостійно, укладаючи договір з обраним нею захисником є однією із конституційних гарантій прав людини і громадянина. Отримання особою оплатної правової допомоги замість безоплатної правової допомоги не може позбавляти особу права на подальше її відшкодування в порядку визначеному законом.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката та інших витрат, пов`язаних із розглядом справ про адміністративні правопорушення підтверджується договором про надання правової допомоги № 17 від 03 липня 2018 року (т. 1 а.с. 14), додатковою угодою до нього № 2 від 21 січня 2019 року, актом № 1 про надання правової допомоги від 03 січня 2019 року та квитанціями про її оплату на суму 13500 грн. та 5000 грн. (т. 1 а.с. 114-123). Квитками на проїзд автомобільним транспортом підтверджуються витрати на переїзд позивача та його представника до м. Луцька для участі в судовому засіданні Волинського апеляційного суду 20 грудня 2018 року в сумі 400,80 грн. (т. 1 а.с. 104, 108).

Загальна сума грошових витрат, які позивач поніс у зв`язку з незаконним притягненням його до адміністративної відповідальності становить 18900,80 грн., яку суд обґрунтовано стягнув в користь позивача.

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Зміст оскаржуваного судового рішення та доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про невідповідність висновків суду обставинам справи та зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні, а тому апеляційну скаргу залишає без задоволення, а судове рішення- без змін.

Керуючись ст.ст. 374,375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача Головного управління Національної поліції у Волинській області - Забожчук Оксани Володимирівни залишити без задоволення.

Рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 25 квітня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді