П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2019 року місто Київ

справа № 355/1022/18

апеляційне провадження № 22-ц/824/10161/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Головачова Я.В.,

суддів: Вербової І.М., Соколової В.В.,

за участю секретаря судового засідання Коцюрби Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Баришівського районного суду Київської області у складі судді Коваленка К.В. від 14 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и в :

У липні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , після смерті якої залишилося спадкове майно, а саме: земельна частка (пай), що розташована на території Лукашівської сільської ради Баришівського району Київської області, а також житловий будинок АДРЕСА_1 .

14 березня 1994 року ОСОБА_3 склала заповіт, яким заповіла все своє майно ОСОБА_1

ОСОБА_4 постійно проживала з ОСОБА_3 та після смерті останньої, фактично вступила в управління спадковим майном, а згодом звернулася до Баришівської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

В свою чергу, 9 липня 2010 року ОСОБА_4 склала заповіт, яким все своє майно заповіла ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла, після чого відкрилась спадщина на належне їй майно.

Посилаючись на те, що ОСОБА_4 за життя не оформила правовстановлюючі документи на спадкове майно після померлої ОСОБА_3 , інших спадкоємців, які прийняли після неї спадщину немає, просила суд визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме: земельну частку (пай) площею 4,29 умовних кадастрових гектарів, що розташована на території Лукашівської сільської ради Баришівського району Київської області; житловий будинок, площею 49,4 кв.м., що розташований по АДРЕСА_1 .

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 14 серпня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано за нею право власності на: земельну частку (пай) площею 4,29 умовних кадастрових гектарів, розташовану на території Лукашівської сільської ради Баришівського району Київської області, яка належала ОСОБА_3 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 , виданий 21 серпня 1997 року; житловий будинок, площею 49,4 кв.м., що розташований по АДРЕСА_1 , що належав ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і закрити провадження у справі. Скаржник зазначає, що вона не була повідомлена належним чином про розгляд даної справи, а наявна в матеріалах справи заява про визнання позову нею не підписувалася; поза увагою суду залишилась та обставина, що після смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_1 звернулась із заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за заповітом, що підтверджується копією спадкової справи № 217, а той факт, що вона не отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом не позбавляє її права на спадкове майно.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Відповідач не претендувала на спірне спадковим майном та особисто підписала заяву про визнання позову.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.

Інші учасники справи в суд апеляційної інстанції не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. З урахуванням положень частини 2 статі 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судом установлено, що ОСОБА_3 за життя була власницею земельної частки (паю) площею 4,29 умовних кадастрових гектарів, яка розташована на території Лукашівської сільської ради Баришівського району Київської областіна підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 , виданого 21 серпня 1997 року та житлового будинок, площею 49,4 кв.м., що розташований по АДРЕСА_1 (а.с.16, 19).

14 березня 1994 року ОСОБА_3 склала заповіт, яким заповіла все своє майно ОСОБА_1 . Зазначений заповіт був посвідчений секретарем виконкому Лукашівської сільської Ради Капустіною А.В .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.

Згідно довідки Лукашівської сільської ради № 378 від 26 червня 2018 року ОСОБА_4 проживала разом з ОСОБА_3 та доглядала за нею протягом п`яти років до її смерті (а.с.18).

Після смерті ОСОБА_3 до Баришівської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулися ОСОБА_1 та ОСОБА_4 Свідоцтва про право власності на спадкове майно після померлої ОСОБА_3 не видавалися.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно, яке згідно заповіту від 9 липня 2010 року вона заповіла ОСОБА_2 (а.с. 25).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із того, що відповідач визнала позов і це не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна.

Поняття спадкоємства (спадкування) можна визначити як перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадковим правом регулюються суспільні відносини правонаступництва, тобто наступництва одних суб'єктів цивільного права - фізичних, юридичних осіб, держави, територіальної громади та інших учасників (спадкоємців) в правах та обов'язках фізичної особи, яка померла (спадкодавця). Об'єктом спадкового наступництва є спадщина (спадкове майно, спадкова маса), тобто вся сукупність прав та обов'язків спадкодавця, в яких він перебував на момент своєї смерті і які за своєю правовою природою не є невіддільними від особи їх носія і здатні перейти до інших осіб.

Відповідно до статі 524 ЦК Української РСР, тут і далі в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державам, кооперативам та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом (стаття 534 ЦК УРСР).

Статтею 541 ЦК УРСР передбачено, що заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений.

Згідно із статтею 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийняття спадщини визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Діями, що свідчать про прийняття спадщини є: фактичне вступлення в управління або володіння спадковим майном; подання заяви про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем її відкриття. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (стаття 549 ЦК УРСР).

Відповідно до статі 553 ЦК УРСР спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини.

Статтею 560 ЦК УРСР передбачено, що спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину.

Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. При спадкоємстві як за законом, так і за заповітом свідоцтво може бути видане і раніше закінчення шести місяців з дня

відкриття спадщини, якщо в державній нотаріальній конторі є дані про те, що, крім осіб, що заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає (стаття 561 ЦК УРСР).

З копії спадкової справи № 217, що була заведена до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 убачається, що 12 квітня 2002 року ОСОБА_1 звернулася до Баришівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за заповітом від 14 березня 1994 року, відповідно до якого померла заповіла ОСОБА_1 усе належне їй майно. Відмови від прийняття спадщини матеріали справи не містять (а.с. 66-67).

Таким чином, можна зробити висновок, що ОСОБА_1 є єдиною спадкоємицею, яка прийняла спадщину після померлої ОСОБА_3 .

При цьому колегія суддів зазначає, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.Спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Як зазначено у частині 1 статі 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами або договором (стаття 5 ЦПК України).

Згідно із частиною 4 статі 12 ЦПК України суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення чи не вчинення процесуальної дії, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом

Відповідно до частини 4 статі 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Таким чином визнання позову відповідачем не передбачає обов`язкового порядку ухвалення рішення про задоволення позову. Це питання має вирішити суд з огляду на певні умови, в тому числі - відповідність визнання позову умовам закону.

В порушення положень вказаної норми, суд, отримавши заяву відповідача про визнання позову, не пересвідчився чи відповідають позовні вимоги матеріальним нормам, зокрема, чи має позивач право на визнання права власності на спадкове майно.

Зазначеним обставинам, які безпосередньо стосуються предмета даного спору, судом першої інстанції не надано належної правової оцінки, а тому рішення суду першої інстанції відповідно до статі 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

При цьому підстави для закриття провадження у справі, на які посилається відповідач, відсутні.

Відповідно до частин 1, 13 статі 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2 114 грн. 41 коп.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 14 серпня 2018 року скасувати і ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2 114 грн. 41 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 8 серпня 2019 року.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: І.М. Вербова

В.В. Соколова