ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 липня 2019 року

м. Харків

справа № 621/2280/17

провадження № 22-ц/818/3382/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря - Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Київського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2019 року, постановлене під головуванням судді Бородіної Н.М.., в залі суду в місті Харкові (повний текст судового рішення складено 19 квітня 2019 року), -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2018 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 384 429,81 грн. та судовий збір в сумі 3 854,31 грн.

У грудні 2018 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення у справі. Позивач вказував, що задовольняючи його позовні вимоги, суд не вирішив питання за його вимогою щодо нарахування трьох відсотків річних та процентів за користування позикою на суму боргу до моменту виконання рішення у відповідності до ч.10 ст. 265 ЦПК України.

Додатковим рішенням Київського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2019 року у задоволенні вимог ОСОБА_1 про нарахування трьох відсотків річних та процентів за користування позикою на суму боргу до моменту виконання рішення суду - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його вимоги в частині нарахування відповідних відсотків та пені до моменту виконання судового рішення. Розгляд апеляційної скарги позивач просив проводити у його відсутність.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що вимогами закону, а саме: ч.10 ст. 265 ЦПК України передбачено, що суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Позивач вважає, що в разі зазначення про це в рішенні суду, орган, який здійснює примусове виконання рішення, визначає остаточну суму відсотків (пені). Крім того, ОСОБА_1 вказує, що оскаржуване додаткове рішення містить інформацію по іншій справі, яка його не стосується.

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 12 червня 2019 року виправлено описку у додатковому рішенні Київського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2019 року, вказавши у першому абзаці описової частини повного тексту додаткового рішення: «Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 19.11.2018 року позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 384 429,81 грн. та судовий збір в сумі 3854,31 грн.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Від позивача ОСОБА_1 надійшла заява, в якій він просить суд розглядати його апеляційну скаргу на додаткове рішення Київського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2019 року у його відсутність, наполягав на задоволенні апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість додатково рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Наразі предметом апеляційного розгляду є вимоги позивача про нарахування трьох відсотків річних та процентів за користування позикою на суму боргу до моменту виконання рішення суду, які додатковим рішенням Київського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2019 року залишені без задоволення. Саме заочне рішення суду від 19 листопада 2018 року сторонами не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про нарахування трьох відсотків річних та процентів за користування позикою на суму боргу до моменту виконання рішення суду, суд першої інстанції виходив з того, що чинним законодавством не передбачено ухвалення рішення суду про порушення на майбутнє прав позивача.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. ст. 5 ЦПК України.

Пунктом 10 ст. 265 ЦПК України встановлено, що суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Частина 11 ст. 265 ЦПК України передбачає, що остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу.

При цьому в ч. 2 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України зазначено, що ч. ч. 10, 11 ст. 265 цього кодексу вводиться в дію з 1 січня 2019 року.

Матеріали справи свідчать про те, що заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2018 року, яким позов ОСОБА_1 задоволено, ухвалено до введення в дію норм ч.ч. 10,11 ст. 265 ЦПК України.

Таким чином відсутні правові підстави для задоволення заяви позивача про ухвалення додаткового рішення у справі, в якій він просив задовольнити його позовні вимоги щодо нарахування трьох відсотків річних та процентів за користування позикою на суму боргу до моменту виконання рішення у відповідності до ч.10 ст. 265 ЦПК України.

Крім того встановлення подальшого нарахування відсотків або пені є правом, а не обов`язком суду.

Висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову в частині нарахування трьох відсотків річних та процентів за користування позикою на суму боргу до моменту виконання рішення, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що додаткове рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Додаткове рішення Київського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 24.07.2019 року.