ПОСТАНОВА

Іменем України

07 серпня 2019 року м. Кропивницький

справа № 401/2801/18

провадження № 22-ц/4809/829/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Дуковського О.Л. (суддя-доповідач)

суддів Авраменко Т.М., Черненка В.В.

з участю секретаря Демешко Л.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 лютого 2019 року, у складі головуючого судді Кадигроб С.М., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Світловодський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області та приватний нотаріус Світловодського міського нотаріального округу Бабенко В`ячеслав Михайлович про визнання недійсним договору дарування, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору Світловодський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області та приватний нотаріус Світловодського міського нотаріального округу Бабенко В`ячеслав Михайлович про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_1 , яка діяла від імені ОСОБА_5 та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , посвідчений 21 липня 2018 року приватним нотаріусом Світловодського міського нотаріального округу Бабенко В.М., зареєстрований в реєстрі за номером 1872 та зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21 липня 2018 року за номерами 27144429 та 27144432.

Просила визнати недійсним договір дарування та вирішити питання про розподіл судових витрат.

В обґрунтуванні позову посилалася на те, що рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 27 квітня 2017 року з ОСОБА_1 на її користь стягнуто 173 950,00 грн. боргу за договором позики від 06 жовтня 2014 року. На час ухвалення рішення, про стягнення боргу, ОСОБА_1 належала на праві власності частина квартири АДРЕСА_1 , хоча право власності оформлено лише на ОСОБА_5 . В липні 2018 року ОСОБА_5 бажаючи приховати вказане майно від звернення на нього стягнення за боргами ОСОБА_1 , оформив договір дарування вказаної квартири на повнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у рівних частках.

Вважає, що тим самим приховав частку, яка належала ОСОБА_1 .

Позивач вказує, що про існування договору дарування їй стало відомо лише під час розгляду Апеляційним судом Кіровоградської області скарги на рішення Світловодського міськрайонного суду від 23 лютого 2018 року про відмову у задоволенні подання державного виконавця про визначення частки ОСОБА_1 у спірній квартирі. Постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 28 серпня 2018 року задоволено подання державного виконавця і за ОСОБА_1 визнано право власності на Ѕ частку в квартирі.

ОСОБА_1 ухиляється від реєстрації свого права власності на дану частку, тим самим перешкоджає у зверненні стягнення на частку нерухомого майна та у свою чергу відшкодування на її користь боргу в сумі 175 000,00 грн.

Квартира придбана на ім`я ОСОБА_5 під час шлюбу з ОСОБА_1 , а тому у відповідності до ст.24 Кодексу про шлюб та сім`ю, який діяв на час її придбання, є спільним сумісним майном подружжя в рівних частках. ОСОБА_5 зареєстрував своє право власності на квартиру у державному реєстрі речових прав лише в день оформлення договору дарування 21 липня 2018 року, не повідомив нотаріусу, що придбана вона у шлюбі з ОСОБА_1 .

Вказує, що існування договору дарування квартири перешкоджає їй у виконанні рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на її користь, а тому вважає, що спірний договір підлягає визнанню недійсним.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 лютого 2019 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 , яка діяла від імені ОСОБА_5 та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , посвідчений 21 липня 2018 року приватним нотаріусом Світловодського міського нотаріального округу Бабенко В`ячеславом Михайловичем, зареєстрований в реєстрі за номером 1872 та зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21 липня 2018 року за номерами 27144429 та 27144432.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вказувала, що суд першої інстанції задовольняючи позовні вимог виходив з того, що ОСОБА_1 надала лише письмову згоду на здійснення правочину, як дружина дарувальника, тоді як згідно закону мала бути на рівні з чоловіком ОСОБА_5 - дарувальником, як власник 1/2 частки квартири, яка є спільною сумісною власністю подружжя.

Проте, відповідач не погоджується із таким висновком суду першої інстанції та вважає, що судом неправильно застосовано норми матеріального права, зокрема норми ст.ст. 65, 67 СК України та ст. 369 ЦК України.

Посилається на те, що при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Зазначає, що укладення спірного договору мало місце з ініціативи ОСОБА_5 , який у зв`язку з розірванням шлюбу з ОСОБА_1 та виїздом до іншого місця проживання, вирішив забезпечити своїх дітей житлом.

Вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що договір дарування укладено з метою ухилення ОСОБА_1 від виконання рішення суду про стягнення з неї боргу на користь ОСОБА_2 не відповідає обставинам справи і укладення даного договору ні яким чином не порушує права позивача.

Відзивів на апеляційну скаргу від інших учасників справи не надходило.

У судове засідання учасники справи не з`явилися.

Від позивача та її представника надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , треті особи Світловодський міськрайонний відділ державної виконавчої служби та приватний нотаріус повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи.

Інші позивачі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 належним чином повідомлялися про дату, час і місце розгляду справи, кореспонденція направлялася на адресу, яка вказана в апеляційній скарзі, але на адресу суду повертаються поштові відправлення без вручення адресату.

З матеріалів справи вбачається, що всі відповідачі зареєстровані за місцем проживання АДРЕСА_2 , а судову кореспонденцію отримує лише ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а тому слід вважати, що сторони у справі, які є членами однієї сім`ї і яким суд судові повістки, щодо дати, часу і місця розгляду справи надсилав одночасно вважаються належним чином повідомленими.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши письмові докази у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Задовольняючі позовні вимоги суд першої інстанції послався на доведеність позовних вимог та вважав встановленою обставину, що відповідач ОСОБА_1 з метою ухилення від виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на майно, на підставі довіреності виданої ОСОБА_5 уклала договір дарування зі своїми дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_3 і передала їм у власність безоплатно у рівних частинах квартиру, розташовану за адресою АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтувантися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно ч. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам виходячи із наступного.

Згідно рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06 березня 2017 року ОСОБА_2 є стягувачем у виконавчому провадженні №54030689 від 29 травня 2017 року щодо стягнення з ОСОБА_1 на її користь боргу в сумі 173 950, грн. та судового збору в сумі 1739,50 грн. (а.с.5-9)

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 лютого 2018 року визнано право особистої приватної власності ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.10-11).

Постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 01 серпня 2018 року рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 лютого 2018 року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_5 про визнання права особистої приватної власності на квартиру відмовлено повністю (а.с.13). Вказана постанова набрала законної сили.

Постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 28 серпня 2018 року визначено за ОСОБА_1 1/2 частки у квартирі АДРЕСА_1 , якою вона володіла спільно з ОСОБА_5 до 21 липня 2018 року (а.с.14-17). Вказана постанова набрала законної сили.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21 липня 2018 року, приватний нотаріус Світловодського міського нотаріального округу Бабенко В.М., зареєстрував на вищевказану квартиру право власності за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в розмірі 1/2 частини кожному, на підставі договору дарування №1872. (а.с.22-23, 116-118).

Згідно договору дарування від 21 липня 2018 року, укладеного між ОСОБА_1 , яка діяла від імені ОСОБА_5 , на підставі довіреності від 18 липня 2018 року передала (подарувала) ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , у власність обдарованих безоплатно в рівних частках по 1/2 кожному квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 62,0 м2.

Пунктом 3 вказаного договору передбачено, що квартира, яка відчужується належить дарувальнику на підставі договору купівлі-продажу квартири від 20 жовтня 2005 року, зареєстрованого у БТІ 19 грудня 2005 року.

У договорі вказано, що треті особи не мають прав на зазначену вище квартиру (пункт7).

В пункті восьмому договору вказано, що представником дарувальника подано заяву, про належність йому відчужуваного нерухомого майна на праві приватної власності, а у зв`язку з тим, що майно набуто в шлюбі відчужується за згодою дружини ОСОБА_1 , зміст якої доведено до відома обдарованих та яка зберігається в справах приватного нотаріуса.

Спірний договір посвідчений приватним нотаріусом Світловодського міського нотаріального округу Бабенко В.М. та зареєстровано в реєстрі за №1872. (а.с.86)

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_5 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі з 05 грудня 1997 року.

20 жовтня 2005 року ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу, придбав квартиру АДРЕСА_1 .

Тобто, спірна квартира придбана в період шлюбу.

Згідно ст.22 Кодексу про шлюб та сім`ю України (в редакції чинній на час придбання квартири) майно, нажите подружжям за час шлюбу є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіти, користуватися і розпоряджатися цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Відповідно до ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Колегія суддів, погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідач ОСОБА_1 має право власності на 1/2 частку спірної квартири, як на набуте спільне сумісне майно під час шлюбу з ОСОБА_5 .

Крім того, постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 28 серпня 2018 року визначено за ОСОБА_1 1/2 частки у квартирі АДРЕСА_1 , якою вона володіла спільно з ОСОБА_5 .

Встановлено, що з 29 травня 2017 року відкрито виконавче провадження щодо стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .

Відповідно до ч.1 ст.73 Сімейного кодексу України за зобов`язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена в натурі.

Тому, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що договір дарування квартири від 21.07.2018 року було укладено з метою ухилення від виконання рішення суду шляхом звернення стягнення на майно.

Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою ( ст.216 ЦК України).

У відповідності до ст.236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

ОСОБА_1 надала лише письмову згоду на укладення договору дарування, як дружина ОСОБА_5 (дарувальника), але у відповідності до чинного законодавства повинна на рівні із чоловіком ОСОБА_5 дарувальником, самостійно розпорядитися 1/2 часткою квартири, яка є спільною сумісною власністю подружжя, що встановлено рішенням суду, яке набуло законної сили.

Суд апеляційної інстанції згідно діючих вимог цивільно-процесуального законодавства перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та позовних вимог, що були предметом розгляду в суді першої інстанції.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

09.08.2019 року складено постанову.

Головуючий суддя О.Л. Дуковський

Судді Т.М. Авраменко

В.В. Черненко