Справа № 127/5790/19
Провадження № 22-ц/801/1741/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Іщук Т. П.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2019 рокуСправа № 127/5790/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя - доповідач),

суддів Войтка Ю. Б., Сала Т. Б.,

з участю секретаря судового засідання Куленко О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Куцого Р. А. на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області у складі судді Іщук Т. П. від 25 червня 2019 року (повний текст ухвали складено 01 липня 2019 року) в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Вінницького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про відновлення національності, -

встановив:

27 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернулася з цією позовною заявою.

Вимоги мотивувала тим, що у її свідоцтві про народження національність батьків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зазначена як українці, але 17 жовтня 2018 року її мати звернулась до Вінницького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (далі Вінницького МВ ДРАЦС ГТУЮ у Вінницькій області) із заявою про виправлення національності її батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 із українців на поляки. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, усіх необхідних документів для відновлення в актовому записі про її народження національності батьків зібрати не встигла, а тому ОСОБА_1 задля захисту особистого немайнового права на відображення в актовому записі про народження національності її матері просила відновити в актовому записі про народження Державного реєстру актів цивільного стану громадян № 340 від 11 квітня 1951 року та свідоцтві про народження НОМЕР_1 її матері ОСОБА_3 національність з українки (українця) на полька (поляк) самої ОСОБА_3 , а також її батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25 червня 2019 року провадження у справі закрито.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що оскільки національна належність є актом самовизначення і не може залежати від рішення державного органу, тому встановлення належності осіб до певної національності неможливо в судовому порядку (незалежно від виду провадження), відповідно справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Куций Р. А., посилаючись на порушення судом норм процесуального права, невідповідність висновків, викладених в ухвалі суду першої інстанції, обставинам справи, просив скасувати ухвалу та направити справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що ОСОБА_1 , оскаржуючи відмову Вінницького МВ ДРАЦС ГТУЮ у Вінницькій області щодо внесення зміни до актового запису про народження, не просила визнати неправомірними дії Вінницького МВ ДРАЦС ГТУЮ у Вінницькій області, а мала намір вирішити питання про внесення змін в актовий запис про її народження щодо національності матері у вже існуючий запис про її народження, таким чином спір у цій справі не має ознак публічно-правового та підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Вінницький міський відділ ДРАЦС ГТУЮ у Вінницькій області подав відзив на апеляційну скаргу, за яким просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, як таку, що постановлена з додержанням норм процесуального і матеріального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Частиною першою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

У цій справі ОСОБА_1 звернулася із позовною заявою про визнання її, її матері, баби та діда належності до певної національності, посилаючись на помилковість таких відомостей, зазначених в актових записах про народження позивачки та її матері, що є, на думку ОСОБА_1 , підставою для внесення змін до цих актових записів щодо національності матері, баби та діда.

Згідно з частинами першою, другою статті 49 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків.

Актом цивільного стану є, зокрема, народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо.

Аналогічні за змістом приписи закріплені у статті 2 Закону України від 1 липня 2010 року № 2398-VI «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» (далі Закон № 2398-VI).

Внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом Державного реєстру актів цивільного стану громадян (далі ДРАЦС) за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган ДРАЦС складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку (частина перша статті 22 Закону № 2398-VI).

Наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 року № 96/5 затверджено Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання (далі Правила), за змістом пунктів 1.1, 1.5 яких внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами ДРАЦС України, проводиться за заявами громадян відділами ДРАЦС у випадках, передбачених чинним законодавством.

Підставами для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про встановлення неправильності в актовому записі цивільного стану та рішення, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану; постанова адміністративного суду (підпункти 2.13.1, 2.13.2 пункту 2.13 Правил).

Таким чином, органи ДРАЦС за заявою громадян можуть вносити зміни до актових записів на підставі рішень суду, якими встановлено неправильність таких записів та зазначено про внесення до них конкретних змін.

Питання зміни національності громадянами України регулювалося Указом Президента України від 31 грудня 1991 року № 24 «Про порядок зміни громадянами України національності», відповідно до якого національність могла бути змінена особами, які при досягненні 16-річного віку та одержанні паспорта прийняли національність одного з батьків та бажали змінити її відповідно до національності другого з батьків. Зміна національності провадилася відділом внутрішніх справ виконавчого комітету районної, міської, районної у місті ради народних депутатів за місцем проживання заявника. Зміна національності допускалася також і щодо осіб, які обрали національність до прийняття цього Указу. Вказаний Указ втратив чинність на підставі Указу Президента України від 27 січня 1999 року № 70/99.

Чинним законодавством України не передбачено зазначення в актових записах цивільного стану та свідоцтвах про ДРАЦС національності батьків дитини чи осіб, які вступають у шлюб. Тим самим забезпечується рівність усіх незалежно від національності чи етнічного походження, а також право особи вільно обирати та відновлювати національність, як це передбачено статтею 11 Закону України «Про національні меншини в Україні». Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Згідно зі статтею 300 ЦК України особа має право на індивідуальність, на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Таке право підпадає під захист статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає, що кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя. Держава не може втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки.

Стаття 11 Конституції України передбачає, що держава сприяє як консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, так і розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності національних меншин в Україні.

Згідно зі статтею 3 Рамкової конвенції про захист національних меншин (ратифікована Законом України від 9 грудня 1997 року № 703/97-ВР) кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв`язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі.

Відмова від фіксації національності в офіційних документах, що посвідчують особу, та актових записах цивільного стану і відповідних свідоцтвах про ДРАЦС повністю відповідає статті 24 Конституції України, яка гарантує рівність громадян, зокрема, незалежно від етнічного походження, а також статті 11 Закону «Про національні меншини в Україні». Національна належність особи, таким чином, є актом її особистого самовизначення і жодним чином не впливає на публічно-правові відносини такої особи з державою. Фіксація факту національності особи в документі, що її посвідчує, чи в актових записах громадянського стану створила б перешкоду вільному обранню чи відновленню національності, оскільки поставила б таке обрання чи відновлення у залежність від рішення державного органу.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства у зв`язку з неможливістю встановлення/зміни в судовому порядку належності осіб до певної національності.

Щодо посилань у заяві ОСОБА_1 на роз`яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 7 липня 1995 № 12 «Про практику розгляду судами справ про встановлення неправильності запису в актах громадянського стану», відповідно до яких питання щодо встановлення неправильності в актовому записі про народження, зокрема щодо доповнення відомостей про національність та громадянство батьків, суд вирішує на підставі письмових (архівних матеріалів, відомостей, які містяться в паспорті, інших посвідчень тощо) та інших доказів, що з достовірністю підтверджують заявлену вимогу, слід зазначити таке. Вимоги пункту 7 цієї постанови, за якими при розгляді справ про встановлення неправильності в актовому записі про народження суди мають враховувати, що він, зокрема, повинен містити відомості про національність і громадянство батьків, а якщо їх не було внесено - актовий запис має бути доповнено, - відповідали законодавству України станом на час прийняття зазначеної постанови. Проте ці роз`яснення не відповідають чинному законодавству України, яким зазначення національності особи в актових записах цивільного стану та свідоцтвах про ДРАЦС не передбачено. Оскільки зазначена постанова була прийнята понад 20 років тому, тобто до прийняття Конституції України та чинних ЦК України, Сімейного кодексу України, ЦПК та КАС України, то надані в ній роз`яснення не відповідають чинному законодавству України і не можуть братися до уваги.

Таким чином, ухвала суду першої інстанції постановлена із дотриманням норм процесуального права, відповідно до обставин справи, а тому підстав для її зміни чи скасування немає.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 384 ЦПК України апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Куцого Р. А. залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 25 червня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючого підпис О. С. Панасюк

Судді: підпис Ю. Б. Войтко

підпис Т. Б. Сало

Згідно з оригіналом О. С. панасюк