ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2019 року м. Херсон

справа № 766/17492/16-ц

провадження № 22-ц/819/927/19

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач)Пузанової Л.В.,
суддів:Склярської І.В.,
Чорної Т.Г.,
секретарГеленко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Прохоренко В.В. від 24 січня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про захист честі та гідності, відшкодування моральної шкоди,

встановив:

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання інформації недостовірною та такою, що принижує честь, гідність, її спростування та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 11.12.2016 року близько 20 години 30 хвилин біля під`їзду №2 житлового багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_1 висловлювалась на його адресу брутальною лайкою, принижувала честь і гідність шляхом розповсюдження недостовірної інформація про нього, заявивши про його причетність до крадіжки грошей об`єднання співвласників багатоквартирного будинку.

Посилаючись на те, що інформація про його причетність до кримінального правопорушення у вигляді крадіжки грошей, є неправдивою і такою, що не відповідає дійсності, оскільки містить відомості про події, яких не існувало взагалі, отримана не із офіційних джерел, а внаслідок поширення такої інформації йому заподіяна моральна шкода, яка виразилась у приниженні його честі і гідності, порушенні нормального способу життя, позивач просив суд визнати недостовірною та такою, що порушує його немайнові права, поширену 11.12.2016 року інформацію про те, що він причетний до вчинення кримінальних правопорушень, пов`язаних із крадіжкою грошей об`єднання співвласників багатоквартирного будинку; зобов`язати ОСОБА_1 протягом 10 календарних днів з дня набрання рішенням законної сили спростувати поширену недостовірну інформацію про те, що він причетний до вчинення кримінальних правопорушень, пов`язаних з крадіжкою грошей об`єднання співвласників багатоквартирного будинку у інформаційний спосіб, шляхом розміщення повідомлення про ухвалене у справі судове рішення та публікацію тексту вступної та резолютивної частини цього рішення у газеті «Урядовий кур`єр»; стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в сумі 5000грн та судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Рішенням суду від 24 січня 2019 року постановлено:

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права ОСОБА_3 , інформацію, яка була розповсюджена ОСОБА_1 11.12.2016 року, про те, що ОСОБА_3 причетний до вчинення кримінальних правопорушень, пов`язаних з крадіжкою грошей об`єднання співвласників багатоквартирного будинку.

Зобов`язати ОСОБА_1 спростувати розповсюджену 11 грудня 2016 року у присутності мешканців будинку АДРЕСА_1 , інспекторів роти № 1 батальйону УПП у м. Херсоні ДПП лейтенанта поліції Кузьменка Д.М. та молодшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 Р.О., інформацію, що « ОСОБА_3 причетний до вчинення кримінальних правопорушень, пов`язаних з крадіжкою грошей об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», шляхом направлення листа на ім`я начальника Управління патрульної поліції у місті Херсоні Департаменту патрульної поліції Єрмакова М.А. та голови правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Мира, 35-люкс» зі спростування вказаної інформації.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 2000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 551,20 грн.

В решті позову відмовити.

В апеляційний скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні зазначених вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновки суду щодо визнання поширеної інформації недостовірною не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки поширена нею інформація щодо причетності ОСОБА_3 до вчинення кримінальних правопорушень, пов`язаних з крадіжкою грошей об`єднання співвласників багатоквартирного будинку є достовірною інформацією, яка підтверджується належними доказами, та за своїм змістом не є такою, що принижує честь та гідність позивача, а є його особистим судженням.

Порушення норм процесуального права вбачає в тому, що суд дослідив в судовому засіданні та взяв до уваги відеозапис, здійснений патрульними поліцейськими 11 грудня 2016 року, який не є належним доказом в розумінні статті 78 ЦПК України, оскільки відповідно до статті 100 ЦПК України як електронний доказ повинен був подаватися в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом.

Крім того, вважає, що судом першої інстанції не було встановлено до яких саме кримінальних правопорушень причетний позивач, цільове призначення викрадених грошей та їх суму, оскільки зі змісту зазначеного відеозапису, не вбачається, що нею була поширена інформація щодо причетності ОСОБА_3 до крадіжки належних ОСББ грошей.

Рішення суду не містить посилання на належні та допустимі докази, що спростовують факти та обставини, викладені в поширеній нею інформації.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 її доводи не визнав, висновок суду щодо наявності підстав для задоволення позову вважає правильним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Рішення суду мотивовано тим, що з дослідженого в судовому засіданні диску з відеозаписом, здійсненим нагрудною відеокамерою патрульних поліцейських 11.12.2016 року у під`їзді №2 житлового багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , вбачається як ОСОБА_1 зазначає, що ОСОБА_3 причетний до крадіжки грошей ОСББ «Мира, 35-люкс».

Оскільки інформація про те, що ОСОБА_3 причетний до вчинення правопорушень, пов`язаних із крадіжкою грошових коштів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, відповідачем не доведена, суд визнав цю інформацію недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права позивача, в зв`язку з чим підлягає спростуванню у такий же спосіб, яким вона була поширена.

Суд визнав, що спірною інформацією, яка була висловлена відповідачем в громадському місці, позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає у його душевних переживаннях, зобов`язанням її спростування, що призвело до порушення звичайного ритму життя.

Із матеріалів справи вбачається, що сторони є сусідами та проживають на одному поверсі в житловому будинку АДРЕСА_1 . Між ними склалися неприязні стосунки, які, починаючи з 2015 року та до моменту виникнення спірних правовідносин, призводили до неодноразових звернень ОСОБА_1 до правоохоронних органів відносно ОСОБА_3 (а.с.45,47,88).

В процесі розгляду справи суд встановив, що 11 грудня 2016року в будинку АДРЕСА_1 відбувся конфлікт між сусідами, на місце якого згідно із повідомленням на телефонну лінію «102» прибули інспектори роти №1 батальйону УПП у м. Херсоні ДПП лейтенант поліції ОСОБА_5 та молодший лейтенант поліції ОСОБА_6 у складі екіпажу «Вектор-203».

Повідомлення полягало у тому, що невідомі особи зняли двері у тамбур, які були придбані за спільні кошти мешканців декількох квартир, в тому числі ОСОБА_1 .

Внаслідок здійсненого працівниками поліції розслідування, яке проводилося у присутності ОСОБА_1 та супроводжувалося відеозаписом, було встановлено, що двері без погодження з іншими співвласниками були зняті сусідами, в тому числі ОСОБА_3 , і переміщені у місце, що знаходилося поза межами доступу та видимості відповідача.

ОСОБА_1 , відповідно до наданих нею пояснень, розцінила такі дії позивача як крадіжку грошових коштів, які були витрачені на придбання дверей.

Із наданих на запит суду Управлінням патрульної поліції у місті Херсоні Департаменту патрульної поліції відеофайлів вбачається, що в період розслідування вказаного вище конфлікту ОСОБА_1 спілкувалася із поліцейськими та, серед іншого, про ОСОБА_3 зазначила: «Мало того, що гроші в нашому будинку вкрав, так іще й двері зняли».

Зазначену інформацію ОСОБА_3 вважає недостовірною, негативною та такою, що підлягає спростуванню відповідачем шляхом розміщення нею повідомлення про ухвалене у справі судове рішення та публікації тексту вступної і резолютивної частини цього рішення у газеті «Урядовий кур`єр».

ОСОБА_1 факт поширення спірної інформації заперечує, вказує на те, що мала на увазі крадіжку грошових коштів, витрачених власниками декількох квартир на придбання дверей та встановлення їх у тамбурі. Що ж стосується сприйняття позивачем цієї інформації як обвинувачення у причетності до кримінального правопорушення, то в апеляційній скарзі відповідач зазначила, що в період з 04.12.2007року по 18.03.2016 року ОСОБА_3 займав посаду голови ОСББ «Миру-35» та у 2008 році вніс пропозицію до Програми економічного розвитку м. Херсона щодо капітального ремонту покрівлі у житловому будинку АДРЕСА_1 . Рішенням міської ради №1167 від 16.06.2009 року «Про результати виконання завдань Програми економічного і соціального розвитку м.Херсона за 2008рік» визнано, що у житловому будинку АДРЕСА_1 у 2008році відремонтовано 306 кв.м. покрівлі на суму 23 577,40грн, однак насправді з моменту введення цього будинку в експлуатацію, яке відбулося у 2006 році, і по теперішній час ремонту покрівлі вказаного багатоквартирного будинку жодного разу здійснено не було.

У зв`язку з цим вона, ОСОБА_1 , звернулася до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 191 КК України та 14 лютого 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості за фактом привласнення грошових коштів посадовими особами ОСББ «Миру-35», які були виділені Херсонською міською радою на капітальний ремонт покрівлі у житловому будинку АДРЕСА_1 . На теперішній час в рамках досудового розслідування було призначено судову будівельну експертизу з метою встановлення обставин кримінального правопорушення, досудове слідство триває.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 підтвердив, що поширену відповідачем 11.12.2016року інформацію він сприйняв саме як таку, що пов`язана із виконанням ним обов`язків голови правління ОСББ «Миру-35» та ремонтом покрівлі будинку, оскільки розмови про це між мешканцями будинку велися давно.

Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Отже, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року №1, при розгляді справ даної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її в пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Суди повинні мати на увазі, що у випадку коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

У випадку звернення особи до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003року №8-рп/2003 (справа про поширення відомостей).

Разом з тим наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов`язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України.

Згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням (пункти 15, 16, 18 постанови).

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (рішення у справі «Карпюк та інші проти України» від 06 жовтня 2015року).

Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс, Гудвіна, Прагер і Обершлік) свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.

Установивши, що сторони є учасниками конфлікту, у якому ОСОБА_3 вчинив неправомірні дії стосовно спільного майна членів ОСББ, в тому числі майна відповідача, яка будучи обізнаною про виділення бюджетних коштів на ремонт покрівлі багатоквартирного будинку, в якому вони проживають, та будучи впевненою у відсутності проведення такого ремонту при виділених грошових коштах, мала право скласти свою суб`єктивну думку як щодо кваліфікації дій ОСОБА_3 при знятті дверей, так і щодо його діяльності на посаді голови правління ОСББ у наведений вище період, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача.

Висловлювання відповідача про те, що ОСОБА_3 «вкрав гроші будинку», зроблені нею в присутності представників правоохоронних органів в умовах існуючого конфлікту щодо спільного майна членів ОСББ, не містять посилання на конкретні факти та події, а тому за своєю суттю є її думкою та переконанням, які не можуть бути предметом перевірки на предмет істинності, а отже, є оціночними судженнями.

При цьому колегія суддів враховує і це визнано обома сторонами, що розмови про освоєння бюджетних коштів, виділених на ремонт покрівлі багатоквартирного будинку та участі в цьому позивача як голови правління ОСББ, велися мешканцями будинку давно, тому ОСОБА_1 не є безпосереднім автором спірної інформації та не може нести відповідальності за її розповсюдження.

ОСОБА_3 , перебуваючи на посаді голови правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, хоч і не був публічною фігурою в розумінні Декларації Комітету Міністрів Ради Європи про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року, а також рекомендацій, що містяться у Резолюції №1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя, однак він відігравав певну роль у житті членів цього об`єднання, здійснював управління об`єднанням, представляв його інтереси перед третіми особами, тому його діяльність щодо управління спільним майном підлягала ретельному контрою з боку інших членів ОСББ та потенційно могла зазнавати гострої громадської критики, межа якої є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи.

Звернення ОСОБА_1 до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення за фактом перевірки витрачених бюджетних коштів на ремонт житлового будинку АДРЕСА_1 та внесення про це відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань свідчить про реалізацію нею передбаченого статтею 40 Конституції України права особисто звертатися до правоохоронних органів з метою перевірки отриманої інформації, тому та обставина, що на час виникнення спірних правовідносин та на час вирішення судом спору відсутні висновки цих органів щодо підтвердження або спростування наданої нею інформації не мають правового значення при вирішенні даного спору, як не має правового значення і те, що ОСОБА_3 як посадова особа в установленому законом порядку не повідомлявся про підозру у кримінальному провадженні.

Таким чином, позивач має можливість скористатися наданим йому законом правом на відповідь та на висловлення власної оцінки обставин справи у разі незгоди із висловленими відповідачем судженнями, надавши їм власну оцінку, в той час, як суд, не погодившись із обраним позивачем способом спростування інформації, постановив зобов`язати ОСОБА_1 спростувати поширену нею інформацію шляхом направлення листа на ім`я начальника Управління патрульної поліції у місті Херсоні Департаменту патрульної поліції Єрмакову М.А., що є неправильним, так як зазначений орган наділений державою повноваженнями здійснювати перевірку звернень осіб з приводу відомих їм правопорушень, які (звернення) відповідно до статті 40 Конституції України не можуть вважатися поширенням інформації.

Не був особою, якій відповідач повідомила спірну інформацію, і голова правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Мира,35-люкс», на ім`я якого суд зобов`язав відповідача направити лист-спростування, не обґрунтувавши своє рішення в цій частині.

З огляду на викладене, встановлені судом обставини справи та положення норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції зробив висновок про те, що висновки, викладені в рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та зроблені при неправильному застосуванні норм матеріального права, а саме: статті 277 ЦК України, тому ухвалене судом рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що в порушення норм процесуального права суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень.

Зокрема, суд не з`ясував суть поширеної відповідачем інформації та не врахував, що сприйняття її позивачем відрізняється від наведеного відповідачем пояснення, яку саме крадіжку грошей вона мала на увазі.

На думку колегії суддів, сам факт таких розбіжностей у сприйнятті інформації, яка не містить посилання на конкретні обставини, кожною із сторін підтверджує висновок суду апеляційної інстанції про те, що у спірних правовідносинах має місце оціночне судження, а не поширення недостовірної інформації.

З метою усунення неповноти з`ясування обставин справи, зважаючи на доводи апеляційної скарги та пояснення позивача про те, що в поширеній відповідачем 11.12.2016 року інформації йшлося саме про події, пов`язані із використанням грошових коштів, виділених Херсонською міською радою на ремонт покрівлі будинку АДРЕСА_1 м. Херсоні, колегія суддів, керуючись положеннями частин другої статті 367 ЦПК України, відповідно до яких суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї, дослідила долучені до апеляційної скарги докази, які підтверджують факти виділення коштів із міського бюджету на ремонт покрівлі багатоквартирного будинку, порушення кримінального провадження за фактом привласнення грошових коштів посадовими особами ОСББ «Миру-35», виконання ОСОБА_3 повноважень органу управління ОСББ «Миру-35» у спірний період.

При цьому колегія суддів вважає необґрунтованими заперечення ОСОБА_3 з приводу неналежності як доказу доданої відповідачем до апеляційної скарги відповіді, наданої Департаментом житлово-комунального господарства Херсонської міської ради на інформаційний запит ОСОБА_7 І ОСОБА_8 С ОСОБА_8 від 04.02.2019 року, яка не є учасником даної справи, щодо рішення міської ради від 16.06.2009 року №1167 стосовно проведеного ремонту покрівлі у житловому будинку АДРЕСА_1 , оскільки викладена в ній інформація є загальнодоступною та цей лист-відповідь не належить до особистих паперів особи, щодо використання яких законом встановлені обмеження (а.с.94-96).

Не приймає колегія суддів до уваги також заперечення позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, щодо порушення відповідачем строків надання доказів та їх прийняття судом, враховуючи, що відповідно до положень статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями у судовому процесі.

Для забезпечення виконання завдання цивільного судочинства та ухвалення законного та обґрунтованого рішення суд зобов`язаний повно і всебічно з`ясувати всі обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Реалізація наведеного обов`язку суду здійснюється в порядку передбаченому нормами процесуального права, зокрема, статтею 12 ЦПК України, згідно із якою суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Оскільки суд першої інстанції вимоги наведених норм процесуального права не виконав, є підстави вважати, що суд апеляційної інстанції має право дослідити докази, які стосуються обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень та надати їм відповідну оцінку, тим більше, що обставин, які ці докази підтверджують, ОСОБА_3 визнає та не спростовує.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 376 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 24 січня 2019 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання інформації недостовірною та такою, що принижує честь, гідність, її спростування та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В. Пузанова

Судді: І.В. Склярська

Т.Г. Чорна

Повний текст постанови складено 09 серпня 2019 року

Суддя Л.В. Пузанова