Провадження № 2/752/3510/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23.07.2019 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Шевченко Т.М.

з участю секретаря Власенко В.В.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу 1/3 частки у праві спільної часткової власності та повернення сторін у первісне становище, -

в с т а н о в и в:

у грудні 2018 року ОСОБА_5 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу 1/3 частки у праві спільної часткової власності та повернення сторін у первісне становище.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що вона є власником 1/3 частки будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування, посвідченого 10.12.1988 р. Другою київською державною нотаріальною конторою. 04.10.2018 р. вона отримала лист приватного нотаріуса КМНО Фоя Л.Г. від співлвасників ОСОБА_3 і ОСОБА_6 , які повідомили про намір продати належні їм на праві спільної часткової власності в рівних частках 1/3 частка (кожному по 1/6 частці) житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, а також 1/6 частку у праві власності на земельну ділянку, площею 0,0722 га для будівництва і обслуговування зазначеного житлового будинку, господарських будівель, кадастровий номер НОМЕР_1 , які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , за 1 130 000,00 грн. 11.10.2018 р. позивач звернулася до приватного нотаріуса КМНО Фоя Л.Г., повідомивши про бажання придбати вищевказану частину домоволодіння. Проте 09.10.2018 р. між ОСОБА_2 , ОСОБА_7 і ОСОБА_3 , ОСОБА_8 був укладений договір купівлі-продажу 1/3 частки вказаного домоволодіння. На думку позивача, відповідачі порушили ч. 2 ст. 362 ЦК України.

За таких підстав, позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу 1/3 частки житлового будинку АДРЕСА_3 , укладений 09 жовтня 2018 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ОСОБА_8 , і повернути сторони в первісне становище.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 25 січня 2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі. (а.с. 36)

20 лютого 2019 року до суду надійшов відзив ОСОБА_2 на позовну заяву. (а.с. 47) Просить відмовити в задоволенні позову, оскільки відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_9 продали свою частку не іншій особі, а іншому співвласнику, якого вони належним чином повідомли про свій намір, тому посилання позивача на порушення вимог ч. 2 ст. 362 ЦК України є необгрунтованим та не відповідає дійсності.

У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідачі в судове засідання не з"явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися судом.

Вислухавши пояснення позивача та його представника,а також дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

За змістом ч.ч.1-3,5,6 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Житловий будинок АДРЕСА_2 належав:

-1/3 ч. ОСОБА_1 на підставі договору дарування, посвідченого Другою київською державною конторою 10.12.1988р.,

-1/6 ч. ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Дванадцятою київською державною нотконторою 23.01.1998р.,

-1/6 ч. ОСОБА_10 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бурлаченко С.Б. 12.02.1998р.;

-1/6 ч. ОСОБА_11 на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Другою київською державною нотконторою 17.08.2007р.,

-1/6 ч. ОСОБА_12 на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Другою київською державною нотконторою 17.08.2007р. (а.с.23)

Встановлено, що 21 вересня 2018 року ОСОБА_3 та ОСОБА_9 звернулися до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Фої Л.Г. з заявою, в якій просили передати своїм співвласникам заяву про намір продати належні їм на праві спільної часткової власності в рівних частках 1/3 частку (кожному по 1/6 частці) житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд та 1/6 частку у праві власності на земельну ділянку, площею 0,0722 га для будівництва і обслуговування зазначеного житлового будинку, господарських будівель, кадастровий номер НОМЕР_2 , які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 за 1130000,00 грн., що є еквівалентом 40 000,00 дол. США.

Приватним нотаріусом КМНО Фоя Л.Г. заяву було направлено співвласником ОСОБА_3 ОСОБА_13 - позивачу ОСОБА_1 та відповідачу ОСОБА_2 .

Позивач ОСОБА_1 отримала лист 04 жовтня 2018 року.

09 жовтня 2018 року було укладено договір купівлі-продажу частки житлового будинку між ОСОБА_3 , ОСОБА_14 (в інтересах якої діяла ОСОБА_15 ) та ОСОБА_2 . Відповідно до договору ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_3 ОСОБА_16 1/3 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_2 . Договір було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Фоя Л.Г. та зареєстровано в реєстрі за № 899. (а.с. 53)

Також, 09 жовтня 2018 року було укладено договір купівлі-продажу частки у праві власності на земельну ділянку між ОСОБА_3 , ОСОБА_14 (в інтересах якої діяла ОСОБА_15 ) та ОСОБА_2 . Відповідно до договору ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_3 ОСОБА_16 1/3 частину у праві власності на земельну ділянку, загальною площею 0,7222, за адресою: АДРЕСА_2 . Договір було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Фоя Л.Г. та зареєстровано в реєстрі за № 900. (а.с. 57)

Звертаючись у суд, позивач посилається на те, що відповідачі порушили ч. 2 ст. 362 ЦК України, відповідно до якої якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі.

Відповідач ОСОБА_2 у відзиві посилається на те, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_9 продали свою частку не іншій особі, а іншому співвласнику, якого вони належним чином повідомили про свій намір.

Суд погоджується з доводами відповідача, вважає, що посилання позивач ана порушення ч. 2 ст. 362 ЦК України є необгрунтованим з огляду на наступне.

Згідно ч. 3 ст. 362 ЦК України якщо бажання придбати частку у праві спільної часткової власності виявили кілька співвласників, продавець має право вибору покупця.

Тобто, якщо пропозиція щодо укладення договору купівлі-продажу частки надійшла від двох або кількох співвласників, продавець згідно ч. 3 ст. 362 ЦК України наділений правом вибору покупця.

Цивільне законодавство наділяє співвласника переважним правом лише перед третіми особами, але не перед іншими співвласниками. Тому відповідно до ч. 3 ст. 362 ЦК України при визначенні покупця серед декількох співвласників право вибору покупця належить продавцеві, без надання будь-яких юридичних переваг кожному з цих співвласників.

Отже, співвласники ОСОБА_3 та ОСОБА_9 скористалися своїм правом вибору та продали належні їм частки одному із співвласників, а саме ОСОБА_17 , а тому підстави для визнання договорів купівлі-продажу недійсними відсутні.

За таких підстав, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 79, 80, 81, 141, 258 - 259, 263 - 265, 280 - 282, 310 - 314 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу 1/3 частки у праві спільної часткової власності та повернення сторін у первісне становище.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 05 серпня 2019 року.

Суддя: