Справа № 463/1942/19 Головуючий у 1 інстанції: Грицко Р.Р.
Провадження № 22-ц/811/1224/19 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Судді-доповідача: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова в складі судді Грицко Р.Р. від 20 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Львівського нотаріального округу Гусака Романа Тадейовича, ОСОБА_1 , третя особа: приватний виконавець Баірова Наталія Михайлівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 20 березня 2019 року матеріали позовної заяви ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Львівського нотаріального округу Гусака Романа Тадейовича, ОСОБА_1 , третя особа: приватний виконавець Баірова Наталія Михайлівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню передано для розгляду Дергачівському районному суду Харківської області за підсудністю.

Вказану ухвалу оскаржив ОСОБА_1 .

В своїй апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати, а справу направити для продовження розгляду до Личаківського районного суду м. Львова. Вважає оскаржувану ухвалу такою, що прийнята з порушенням процесуальних норм та без належної оцінки матеріалів справи. Зазначає, що згідно позовної заяви позивач просить визнати виконавчий напис № 1540 від 15.11.2018 року таким, що не підлягає виконанню, зміст якого сформульовано виходячи із загального способу задоволення вимог кредитора стягнення грошових коштів. Зазначає, що враховуючи аналогію можна зазначити, що при оскарженні договору позики за результатами стягнення заборгованості по якому можливе стягнення нерухомого майна, - спір все ж таки розглядається за загальними правилами підсудності, а не виключної. Це зумовлено тим, що сам напис не породжує стосовно нерухомого майна жодних прав і обов`язків. Вказує, що даний спір в даній справі не належить до спорів, що виникають з приводу нерухомого майна. Зазначає, що належним відповідачем в даній справі є тільки ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , що являється територією Галицького району м. Львова, тому спір підлягає розгляду за правилами альтернативної підсудності передбаченої ч.12 ст. 28 ЦПК України в Галицькому районному суді м. Львова (даний факт підтверджується і тим, що позивач також звернувся до Галицького районного суду м. Львова у справі №461/2331/19 з позовом до ОСОБА_1 , треті особи приватний нотаріус Гусак Роман Тадейович, приватний виконавець Баірова Наталія Михайлівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню) або за місцем виконання виконавчого напису в Личаківському районному суді м. Львова (за місцем знаходження приватного виконавця).

Відповідно до ст. 368, ч.2 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема на ч.1 ст. 30, ч.12 ст. 28, п.1 ч.1 ст. 31 ЦПК України та передаючи матеріали позовної заяви для розгляду Дергачівському районному суду Харківської області за підсудності, - виходив з того, що як вбачається із матеріалів позовної заяви позовні вимоги заявлено щодо нерухомого майна, відносно якого здійснюється стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса, а саме: Спортивно-оздоровчого комплексу літ. А-3, заг. пл. 593,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Виконавчі дії приватним виконавцем у відповідності до ч.2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» можуть вчинятися ним на території всієї України, зокрема щодо спірного нерухомого майна за місцем його знаходження: АДРЕСА_2 . Беручи до уваги наведене вище, а також те, що приватним виконавцем проводяться виконавчі дії щодо нерухомого майна, яке знаходиться на території Дергачівського району Харківської області, яка не підсудна Личаківському районному суду м. Львова, спір повинен розглядатися за місцем знаходження нерухомого та місцем проведення виконавчих дій, тому дана позовна заява не підсудна Личаківському районному суду м. Львова, а матеріали справи слід передати до Дергачівського районного суду Харківської області для розгляду за підсудністю.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема, із змісту позовної заяви, ОСОБА_2 подано позов у Личаківський районний суд м.Львова до приватного нотаріуса Львівського нотаріального округу Гусака Романа Тадейовича, ОСОБА_1 , третя особа: приватний виконавець Баірова Наталія Михайлівна про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису №1540 від 15 листопада 2018 року, вчиненого приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу Гусаком Романом Тадейовичем щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики, а також витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису нотаріуса на загальну суму у розмірі 2212130,00 гривень.

Дійсно, відповідно до ч.1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Крім цього, згідно п. 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» №3 від 1.03.2013 року, якою роз`яснено схожі за своєю суттю правовідносини, виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, позовної заяви, по даній справі подано позов про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконання, згідно якого нотаріусом запропоновано стягнути заборгованість за договором позики у грошовій формі. Виконавчий напис жодним чином не стосувався нерухомого майна.

Тому слід вважати, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що позовні вимоги заявлено щодо нерухомого майна, відносно якого здійснюється стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса та справа повинна розглядітися за місцем знаходження нерухомого майна.

Той факт, що в порядку виконання виконавчого напису нотаріуса здійснюються виконавчі дії стосовно нерухомого майна, власником якого зареєстрована позивачка жодним чином на предмет спору не впливає, оскільки стосується порядку виконання виконавчого напису, що є похідною дією від тієї, яка оскаржується.

Також, згідно ч. 12 ст. 28 ЦПК України, позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання.

Крім цього, відповідно до ч.1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно змісту п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», якою роз`яснено схожі за своєю суттю правовідносини, позови пред`являються: до фізичної особи до суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування; до юридичної особи за її місцезнаходженням (стаття 109 ЦПК), яке стосовно фізичної особи визначається відповідно до положень статті 29 ЦК і статті 3 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", а щодо юридичної особи за положеннями статті 93 ЦК. При вирішенні зазначених питань суди також мають враховувати роз`яснення, що містяться в Рішенні Конституційного Суду України від 14 листопада 2001 року № 15-рп/2001 (справа щодо прописки). Не є місцем проживання фізичної особи місце, в якому вона знаходиться під вартою у вигляді запобіжного заходу, місце, в якому особа відбуває покарання у виді позбавлення волі за вироком суду, місце, в якому особа знаходиться на стаціонарному лікуванні. Позови до таких осіб пред`являються за останнім місцем проживання до взяття під варту чи до поміщення до медичного закладу.

Також, відповідно до ч.15 ст. 28 ЦПК України, позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред`являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

Згідно роз`яснень даних у п.40 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», якою роз`яснено схожі за своєю суттю правовідносини, позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред`являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача (частина перша статті 113 ЦПК України). Суди мають виходити з того, що таке правило підсудності зазвичай стосується позовних вимог, які випливають із однієї правової підстави та пред`являються до кількох осіб (наприклад, позов до кількох відповідачів про відшкодування шкоди, завданої здоров`ю чи майну позивача їх спільними діями; позов до засобів масової інформації та автора поширеного ними матеріалу про спростування недостовірної інформації). За змістом статті 109 і частини першої статті 113 ЦПК України такий вибір підсудності поширюється лише на позови, для яких встановлено загальну територіальну підсудність. Отже, правило частини першої статті 113 ЦПК України не змінює правила виключної підсудності. У зв`язку із цим якщо до кількох відповідачів пред`явлено позови, пов`язані між собою, на один з яких поширюється виключна підсудність, то щодо вимог, пов`язаних між собою, діють правила статті 114 ЦПК України.

Таким чином, законодавець надав право позивачу на власний розсуд обирати підсудність справ про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема, позовної заяви, договору позики, апеляційної скарги, зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання одного з відповідачів, а саме гр. ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , що є територією Галицького району м.Львова та територією діяльності Галицького районного суду м.Львова.

Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що місце знаходження відповідача приватного нотаріуса ЛМНО Гусака Р.Т. є АДРЕСА_3 , що є територією Личаківського району м.Львова та територією діяльності Личаківського районного суду м.Львова.

Враховуючи вказане, а саме те, що місце знаходження одного з відповідачів територіально відноситься Личаківського району м. Львова, позивачем правильно, на свій вибір, у відповідності до згаданих вимог процесуального закону подано позовну заяву до Личаківського районного суду м. Львова, суддею Личаківського районного суду м.Львова безпідставно, з помилковим тлумаченням норм закону та обставин, які мають значення, передано справу на розгляд іншому суду з порушенням правил альтернативної підсудності.

Тому ухвалу суду слід скасувати з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, який повинен бути проведений із суворим дотриманням вимог закону, зокрема, і згаданих норм процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.6, 379 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 20 березня 2019 року скасувати, а справу направити до Личаківського районного суду м. Львова для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 09.08.2019р.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра