Дата документу 31.07.2019 Справа № 320/1933/17-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 320/1933/17
Провадження №22-ц/807/1513/19
Головуючий в 1-й інстанції Бахаєв І.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2019 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 березня 2018 року, ухвалене у м. Мелітополь у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2017 року позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду з позовом до Міністерства оборони України, в якому просив стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 182700 грн., посилаючись на те, що він, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив військову службу в Збройних Силах з грудня 1987 року по листопад 1989 рік, з жовтня 1990 року по січень 1994 рік, з лютого 1996 року по грудень 1997 рік, з серпня 2014 року по 11.06.2015 рік. Під час проходження військової служби в Збройних Силах, у нього розвинулись хвороби: «Хронічний вірусний гепатит «С» активний, далекозорість обох очей. Хронічна вірусна інфекція IV клінічна стадія В-20.0. Генералізована лімфаденопатія. Вперше діагностований туберкульоз (11.03.15р.) легень (дисимінований, фаза розсмоктування та ущільнення)». Направлений на огляд ВЛК за розпорядженням командира в/ч НОМЕР_1 . Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії АВ № 0302696 від 05.08.2015 року йому була встановлена 3 група інвалідності, що є підтвердженням того, що його здоров`я з кожним роком тільки погіршується. Враховуючи вищевикладене, позивач просив суд стягнути з відповідача моральну шкоду, яка була йому завдана в результаті проходження військової служби.

Заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 березня 2018 року позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди, задоволено.
Стягнуто з Міністерства оборони України, , розташованого за адресою: м. Київ, Повітрофлотський проспект, 6, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , моральну шкоду у розмірі 182700 (сто вісімдесят дві тисячі сімсот) гривень 00 коп.
Стягнуто з Міністерства оборони України, , розташованого за адресою: м.Київ, Повітрофлотський проспект, 6, судовий збір на користь держави у розмірі 2740 (дві тисячі сімсот сорок) грн. 50 коп.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 листопада 2018 року, заяву Міністерства оборони про перегляд заочного рішення Мелітопольського міськрайонного суду від 28 березня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди, залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2019 року це 192 100 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2019 рік» з 1 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 1921 грн. (1921 грн. Х 100 = 192 100 грн.)), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 377 ЦПК України - судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених ст. 255 та 257 цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив військову службу в Збройних Силах з грудня 1987 року по листопад 1989 рік, з жовтня 1990 року по січень 1994 рік, з лютого 1996 року по грудень 1997 рік, з серпня 2014 року по 11.06.2015 рік, що підтверджується військовим квитком НОМЕР_3 .(а.с.21,22,23).

У ОСОБА_1 розвинулись хвороби: «Хронічний вірусний гепатит «С» активний, далекозорість обох очей. Хронічна вірусна інфекція IV клінічна стадія В-20.0. Генералізована лімфаденопатія. Вперше діагностований туберкульоз (11.03.15р.) легень (дисимінований, фаза розсмоктування та ущільнення)», що підтверджується свідоцтвом про хворобу № 716, виписним епікризом з медичної карти стаціонарного хворого № 6017 (а.с.20,27,28).

З 09.01.2015 року по 28.04.2015 рік ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходився на стаціонарному обстеженні та лікуванні в Запорізькому ОПТКД з діагнозом: ВДТБ легень. 07.05.2015 року направлений на стаціонарне лікування до в/ч НОМЕР_1 , де при обстеженні підтверджений раніше встановлений діагноз та діагностований хронічний вірусний гепатит «С». Зниження зору на обидва ока турбує з дитинства. Направлений на огляд ВЛК за розпорядженням командира в/ч НОМЕР_1 .(а.с.28).

Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії АВ № 0302696 від 05.08.2015 року ОСОБА_1 була встановлена ІІІ група інвалідності, у зв`язку з хворобою, яка пов`язана з проходженням військової служби, що підтверджується випискою із акту огляду МСЕК, довідкою до акту огляду МСЕК, довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках (а.с.24,25,26).

Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд першої інстанції дійшов висновку, що захворювання, яке отримав ОСОБА_1 під час проходження військової служби, пов`язане з її проходженням. Причинний зв`язок встановлено копією свідоцтва про хворобу № 716, виписним епікризом, випискою з акта огляду МСЕК СМЕ № 0302696 від 05.08.2015, довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках №0008596 від 05.08.2015, довідкою до акту огляду МСЕК №0673382. Враховуючи конкретні обставини справи, тривалість, характер та глибину фізичних і душевних страждань позивача, ступінь вини відповідача, розмір втрати позивачем працездатності внаслідок отриманої травми, що пов`язана з проходження військової служби, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд першої інстанції вважав необхідним стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 182700 грн.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої та другої статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

За змістом частини першої статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди на підставі статті 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією і негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. При цьому на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, її розмір та факт заподіяння її відповідачем, обов`язок доведення відсутності вини у заподіянні шкоди покладається на відповідача.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" судам роз`яснено, що під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При вирішенні позову про відшкодування моральної шкоди, необхідно з`ясовувати, коли виникли правовідносини сторін та була заподіяна моральна шкода.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Статтею 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з пунктами 2, 3 рішення Конституційного Суду України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотню дію у часі законів та інших нормативно-правових актів) від 9 лютого 1999 року за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта у часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час якого вони настали або мали місце. Проте надання зворотної сили у часі нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це у законі або іншому нормативно-правовому акті.

Покладаючи обов`язок з відшкодування позивачу моральної шкоди на Міністерство оборони України, суд першої інстанції не звернув увагу, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню в тому числі і норми законодавства, які були чинними на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Оскільки позивач посилася на початок завдання йому шкоди проходження військової служби у 1987-1989 роках, однак законодавство, що було чинним на той момент не містило положень про відшкодування моральної шкоди заподіяної внаслідок ушкодження здоров`я.

Крім того, позивачем не доведено протиправність дій Міністерства оборони України, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням, та не встановлено вини відповідача у заподіянні моральної шкоди позивачеві.

В зв`язку наведеним не можна визнати рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди, законним та обґрунтованим.

08 квітня 2019 року від Мелітопольського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області на запит Запорізького апеляційного суду надійшов повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть з якого вбачається, що 09 квітня 2018 року позивач по справі ОСОБА_1 помер.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦПК України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 ЦПК України.

У відповідності до ч. 3 ст. 377 ЦПК України. Якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи сторони чи припинення юридичної особи у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті.

Процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв`язку з вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за яким до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.

Згідно з ч.4 ст. 24 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1219 ЦК України, до складу спадщини не входять права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема особисті немайнові права.

ОСОБА_1 звернулася з позовом про стягнення моральної шкоди, що нерозривно пов`язане з його особою.

Враховуючи те, що ці відносини правонаступництва не допускають, провадження у справі на підставі п.7 ч.1 ст. 255 ЦПК України підлягає закриттю.

З урахуванням встановленого, та того, що за відомостями нотаріуса після смерті позивача з заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався, відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі у зв`язку зі смертю ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити частково.

Заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 березня 2018 року у цій справі скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди - закрити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 31 липня 2019 року.

Головуючий, суддя-доповідач С. В. Кухар

Судді: О. В. Крилова

О. З. Поляков