Справа № 740/5423/18
Провадження № 6/740/233/19
УХВАЛА

12 серпня 2019 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

судді Олійника В.П., при секретарі Шадура І.Ю.,

розглянувши в судовому засіданні подання старшого державного виконавця Ніжинського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Андрієвської І.О. про привід боржника ОСОБА_1 ,

встановив:

В поданні ставиться питання про привід ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є боржником по зведеному виконавчому провадженню АСВП № 59666398 з виконання: судового наказу № 2н/740/535/18, виданого 11 грудня 2018 року Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області про стягнення боргу на користь держави в сумі 176,20 грн., виконавчого листа № 2/740/168/19, виданого 15 квітня 2019 року Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області про стягнення боргу в сумі 100000 грн. на користь ТОВ ТД Дітрейд, виконавчого листа № 2/740/168/19, виданого 15 квітня 2019 року Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області про стягнення боргу в сумі 1762 грн. на користь ТОВ ТД Дітрейд. В добровільному порядку борг не сплачується, на неодноразові виклики до державного виконавця боржник не з`являється, що унеможливлює примусове виконання рішень суду.

В судове засідання старший державний виконавець Андрієвська І.О. не з"явилась, в поданні просить провести судове засідання за її відсутності.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали подання суд приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб)- сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Положення п.14 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» уповноважує виконавця викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу.

Відповідно до ст.438 ЦПК України розшук боржника, привід боржника оголошуються за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника чи місцезнаходженням їхнього майна, або за місцем проживання (перебування) стягувача.

Відповідно до ч.1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім, зокрема, постанов про відкриття виконавчого провадження, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Аналіз вказаних положень дозволяє зробити висновок про те, що привід за своєю правовою природою є заходом процесуального примусу, що полягає у затриманні і примусовому доставлені особи задля забезпечення її участі у провадженні у випадках, якщо цю особу було належним чином викликано, але вона не з`явилася без поважних причин або без повідомлення про причини неприбуття. Належним підтвердженням отримання особою виклику або ознайомлення з його змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання виклику, в тому числі і в поштовому повідомленні, будь-які інші дані, що підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом.

Жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували належне повідомлення боржника про його обізнаність щодо відкриття виконавчого провадження, наявність зведеного виконавчого провадження, виклику до виконавчої служби, як то поштових повідомлень, розписок про одержання виклику, суду не надано.

У зв`язку з чим, застосування до боржника ОСОБА_1 приводу не відповідатиме визначеним ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» засадам здійснення виконавчого провадження щодо його справедливості, неупередженості та об`єктивності.

Враховуючи викладене, суд вважає подання державного виконавця про привід боржника ОСОБА_1 не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Разом з цим, суд звертає увагу, що відмова у задоволенні подання про привід боржника не перешкоджає повторному зверненню державного виконавця до суду з аналогічним поданням у випадку доведеності ним необхідності застосування судом до боржника приводу.

Ухвала про відмову у здійсненні приводу боржника не входить до визначеного ст.353 ЦПК України переліку ухвал суду першої інстанції, на які можуть бути подані скарги окремо від рішення суду.

Керуючись ст.ст.247, 260, 261, 438 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ухвалив:

В задоволенні подання старшого державного виконавця Ніжинського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Андрієвської І.О. про привід боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Суддя В.Олійник .