Номер провадження: 22-ц/813/4429/19
Головуючий у першій інстанції Сувертак І. В.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2019 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Драгомерецького М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дрішлюка А.І., Черевка П.М.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

02 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 25 жовтня 2008 року Першим Суворовським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №1068, був зареєстрований шлюб між сторонами.

Від шлюбу у них народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що Першим Суворовським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис №1647, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 22 вересня 2009 року.

Позивач вказує, що між сторонами сімейне життя не складається, сторони спільного господарства не ведуть та шлюбні відносини не підтримують значний проміжок часу, а саме більш ніж два роки. Примирення між ними не можливе. Шлюб фактично розпався та носить формальний характер, тому підлягає розірванню.

ОСОБА_1 також просить стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки у розмірі 100 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до її повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 включно.

На підстав зазначеного, ОСОБА_1 вказаний позов просила задовольнити у повному обсязі з наведених в позовній заяві правових підстав.

Позивач в судове засідання не з`явилась та надала на адресу суду клопотання про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні в повному обсязі (а. с. 20).

Відповідач, у встановлений судом строк, на адресу суду клопотань, відзиву не надав та в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був обізнаний належним чином, причин неявки до суду не повідомив (а. с. 29, 30).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Шлюб, зареєстрований 25 жовтня 2008 року Першим Суворовським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №1068, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишено прізвище « ОСОБА_1 ».

Стягнено з ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно з індексацією відповідно до закону, але не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь ОСОБА_1 до повноліття дитини - до ІНФОРМАЦІЯ_2 включно, починаючи з 02 листопада 2018 року.

Стягнено з ОСОБА_2 судовий збір на користь ОСОБА_1 в сумі 704,80 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції змінити в частині стягнення аліментів у розмірі 1/4 частин усіх видів заробітку ОСОБА_2 щомісячно; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі 1 944 гривень щомісячно, починаючи з 02 листопада 2018 року до повноліття дитини, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 включно.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 29 липня 2019 року.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, дослідивши відзив на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Рішення суду першої інстанції переглядається в апеляційному порядку в частині стягнення аліментів на утримання дитини.

У частинах 1 та 2 ст. 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У частині 3 статті 181 СК України, в редакції Закону України «Про внесення змін до законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року №2037-VІІІ, який набрав чинності з 08 липня 2017 року, зазначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

У частині 1 та 2 статті 182 СК України в редакції, яка набрала чинності з 08 липня 2017 року, визначено, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Як зазначено в частинах 1-3 статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Згідно частин 1 та 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (ч. 1 ст. 191 СК України).

Судом першої інстанції встановлено, що 25 жовтня 2008 року Першим Суворовським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №1068, був зареєстрований шлюб між сторонами. (а. с. 9).

У сторін під час шлюбу народилась спільна дитина, донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а. с. 10). У свідоцтві про народження доньки батьком записаний ОСОБА_2 ..

Донька проживає разом з ОСОБА_1 та знаходиться на її утриманні та вихованні. Між сторонами сімейне життя не складається, сторони спільного господарства не ведуть та шлюбні відносини не підтримують значний проміжок часу, а саме більш ніж два роки.

Відповідач ОСОБА_2 офіційно працевлаштований в КП «Теплопостачання міста Одеси» на посаді оператора теплового пункту (а. с. 26).

Враховуючи матеріальний стан сторін, з врахуванням встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для неповнолітніх дітей, суд першої інстанції вважав можливим, не порушуючи права сторін, стягнути з відповідача на користь позивача на утримання доньки аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку відповідача щомісячно, з індексацією відповідно до закону, проте не менше 50% від прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку щомісячно, до її повноліття.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитись в повному обсязі неможливо, виходячи з наступного.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 та 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77 - 80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як зазначено у частині 1 ст. 95 ЦПК України,письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Однак в порушення положень ст. ст. 12, 81, 263, 264 ЦПК України суд першої інстанції не перевірив належним чином обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та не надав правильної оцінки наявним у справі доказам.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку докази були досліджені судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, тому апеляційний суд має законні підстави для встановлення обставин, що мають значення для справи, та дослідження й оцінки наявних у справі доказів.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу позивач була зобов`язана довести в судовому засіданні ті обставини, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог, а саме, те, що відповідач в силу свого матеріального становища має можливості сплачувати аліменти в розмірі 1 944 гривень, а відповідач - ті обставини, на які він посилався як на заперечення проти позову.

Позивач у апеляційній скарзі вказує, що ОСОБА_2 є приватним підприємцем, має мінливий, нерегулярний заробіток, що становить 1 500 гривень щомісячно.

У п. 18 постанови №3 Пленуму «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України зазначив, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

За таких обставин, виконуючи повноваження апеляційного суду, колегія суддів дійшла висновку про те, що, враховуючи вік, стан здоров`я, матеріальне становище дітей і платника аліментів, для фізичного, духовного, морального і соціального розвитку дитини розмір аліментів повинен становити у твердій грошовій сумі 1 944 гривень на дитину щомісячно. Такий розмір аліментів визначений з урахуванням вимог сімейного законодавства та відповідає інтересам дитини у справі.

Порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме, ст. ст. 12, 81, 263 - 265 ЦПК України, та матеріального права, ч. 1 ст. 182 СК України, у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду в частині стягнення аліментів й ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення позову про стягнення аліментів частково та стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1 944 гривень щомісяця на дитину до досягнення нею повноліття, в іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2019 року в частині визначення розміру аліментів скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким:

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований: АДРЕСА_1 ) аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1 944 гривень на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт НОМЕР_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ) на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до повноліття дитини - до ІНФОРМАЦІЯ_2 включно, починаючи з 02 листопада 2018 року щомісяця.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено: 29 липня 2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

А.І. Дрішлюк

П.М. Черевко