ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/482/19 Доповідач - Міщій О.Я.
Категорія - 331400000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2019 року м. Тернопіль

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого - Міщій О.Я.

суддів - Ткач З. Є., Шевчук Г. М.,

секретар с/з - Кантицька О.І.

з участю позивача ОСОБА_1 , його представника

адвоката Баранець О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу № 607/19679/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.02.2019 р., ухвалене в м. Тернополі суддею Тернопільського міськрайонного суду Братасюком В.М., за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виключення запису про батьківство,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2018 р. ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що з 22.02.2014 р. він перебував у шлюбі з відповідачкою, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 22.01.2018 р. Позивач зазначив, що під час шлюбу у ОСОБА_2 народився син ОСОБА_4 , батьком якого його записано згідно ч. 1 ст. 122 СК України. ОСОБА_1 вказав, що він не є батьком дитини, оскільки на час зачаття з відповідачкою не жив однією сім`єю, не мав з нею статевих відносин. Враховуючи указані обставини, просив задовольнити позов, виключивши з актового запису про народження ОСОБА_4 запис про нього, як батька дитини.

30.12.2018 р. ОСОБА_2 подала до суду заяву про визнання позову ОСОБА_1 , указуючи, що повністю визнає позовні вимоги та не заперечує з приводу задоволення позову.

Відповідач в судовому засіданні позов визнала, зазначила що дитина виключно її і походить від іншого чоловіка, оскільки позивач не визнає дитину своєю, то немає перешкод для задоволення позовних вимог.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 22.02.2019 р. в задоволенні позову щодо виключення запису про батька ОСОБА_1 з актового запису про народження ОСОБА_4 №2255 від 18.09.2014 року, складеного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позов, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що дитина ОСОБА_4 не має з позивачем кровного споріднення, оскільки на час зачаття дитини він не проживав з ОСОБА_2 однією сім`єю, не мав з нею ніяких відносин. Зазначив, що відповідач ОСОБА_2 визнала позов, подавши про це відповідну заяву, та в судовому засіданні вказала, що батьком дитини є інша особа. Однак, всупереч вимог цивільно-процесуального закону вказані обставини не були належно досліджені та оцінені судом. Також, позивач подав клопотання про призначення молекулярно - генетичної експертизи для з`ясування питання про те, чи він є біологічним батьком дитини ОСОБА_4 . Вказав, що не заявляв вказаного клопотання у суді першої інстанції, оскільки відповідач визнала відсутність кровного споріднення між ним та дитиною і не бажала проведення експертизи.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

08.07.2019 р. ОСОБА_2 подала до апеляційного суду заяву про розгляд справи без її участі. У зв`язку з цим, враховуючи, що відповідач була належно повідомлена про час та місце судового засідання, колегія суддів ухвалила розглянути справу 31.07.2019 року без участі ОСОБА_2 .

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Вирішуючи спір, суд виходив з того, що позивач не подав доказів щодо відсутності кровного споріднення між ним та дитиною. При цьому суд зазначив, що в даному випадку саме по собі визнання відповідачем позову без висновку молекулярно - генетичної експертизи щодо походження дитини не може бути підставою для задоволення позову.

Однак, з таким висновком суду погодитись неможливо з наступних підстав.

Судом установлено, що 22.02.2014 року між сторонами укладено шлюб, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 22.01.2018 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_2 народився син ОСОБА_4 , батьком якого в актовому записі про народження, складеному 28.09.2014 р. відділом ДРАЦС реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції № 2255, записано ОСОБА_1 .

Частинами 1 і 2 статті 136 СК України встановлено, що особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126, 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною.

Із змісту статті 136 СК України вбачається, що підставою для оспорювання презумпції батьківства є невідповідність встановленого батьківства факту біологічного походження. Обов`язок довести відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною покладається на позивача, тобто на особу, що ініціювала позов. Доводити відсутність кровного споріднення з дитиною можливо будь-якими допустимими доказами, в тому числі висновками судово-медичної, генетичної чи імунологічної експертиз.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

В силу ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_1 указував, що не є біологічним батьком дитини ОСОБА_4 , оскільки кровне споріднення між ним та дитиною відсутнє. Зазначив, що на час зачаття дитини він не жив однією сім`єю з відповідачем, не мав з нею статевих стосунків, їх спілкування відбувалось виключно за допомогою соціальних мереж.

Указані обставини визнавались відповідачем під час розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанції. Зокрема ОСОБА_2 у своїх усних та письмових поясненнях зазначала, що батьком малолітнього ОСОБА_4 є не позивач, а інша особа. Вказувала, що біологічним батьком дитини є інший хлопець, з яким вона мала близькі стосунки, приїжджаючи до своєї бабусі.

Із матеріалів справи вбачається, що 07.12.2018 р. до суду першої інстанції відповідач подала заяву у якій вказувала про визнання позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі. Цю заяву відповідач підтримала під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Крім того, 08.07.2019 р. в апеляційному суді ОСОБА_2 також подала заяву, у якій просила задовольнити позов ОСОБА_1 , визнавши позов. Підставою для задоволення позову відповідач зазначила ту обставину, що батьком її сина ОСОБА_4 є не ОСОБА_1 , а інша особа.

Статтею 49 ЦПК України визначені процесуальні права та обов`язки сторін. Згідно пункту 1 частини 1 указаної норми, позивач вправі відмовитись від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь - якій стадії судового процесу.

За змістом частин 1, 4 статті 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах диспозитивності.

Зокрема, частиною 3 ст. 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Аналізуючи письмові документи, подані сторонами справи в суді першої та апеляційної інстанції, висловлені ними усні пояснення, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, колегія суддів вважає, що судом в порушення вимог статтей 12, 49, 206 ЦПК України не надано належної правової оцінки заяві про визнання позову, а також позиції відповідача з приводу предмета позову, що призвело до ухвалення судом рішення із порушення вимог цивільно процесуального закону.

Представник позивача в апеляційному суді вказала, що неподання в суді першої інстанції клопотання про призначення молекулярно - генетичної експертизи на підтвердження обставин відсутності кровного споріднення між ОСОБА_1 та дитиною зумовлене визнанням відповідачкою указаної обставини та її небажанням проведення експертизи.

Разом з тим, указане клопотання подане позивачем на стадії апеляційного розгляду справи.

Відповідно до частин 1, 3 статті 371 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Враховуючи, що клопотання про призначення молекулярно - генетичної експертизи було предметом розгляду в суді першої інстанції, спірні правовідносини зачіпають права та інтереси малолітньої дитини, дослідження експертизи у даній категорії справ може бути підставою для категоричного висновку щодо предмета спору, колегія суддів прийшла до висновку про задоволення клопотання ОСОБА_1 про призначення молекулярно - генетичної експертизи.

Так, ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 23.05.2019 р. за клопотанням ОСОБА_1 призначено по справі судову молекулярно - генетичну експертизу на вирішення якої поставлено наступне питання:

- чи являється ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , біологічним батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , матір`ю якого є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ? Проведення експертизи доручено експертам Вінницького науково - дослідницького експертно - криміналістичного центру МВС України (21000, м. Вінниця, вул. В.Порика, 8), попереджено їх про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України за завідомо неправдивий висновок або за відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків.

Зобов`язано ОСОБА_1 , ОСОБА_2 разом з дитиною ОСОБА_4 з`явитися за викликом експертної установи. Роз`яснено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 наслідки, передбачені ст.109 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі. Витрати по оплаті проведення молекулярно-генетичної експертизи покладено на ОСОБА_1 , справу направлено до експертної установи, провадження у справі на час проведення судової молекулярно-генетичної експертизи зупинено.

Згідно з ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

У разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні (ч. 1 ст. 109 ЦПК України).

Судовим експертом з метою проведення молекулярно - генетичної експертизи двічі - 19.06.2019 р. з 10 до 11 год та 11.07.2019 р. з 10 до 11 год призначався час для відбору експериментальних зразків, на який сторони по справі повинні були з`явитися.

Разом з тим, 08.07.2019 р. відповідач ОСОБА_2 подала заяву до апеляційного суду, у якій вказала, що вона не буде з`являтися до Вінницького науково - дослідного експертно - криміналістичного центру МВС України для проведення експертизи (відбору експериментальних зразків).

В апеляційному суді ОСОБА_1 та її представник пояснили, що позивач, 11.07.2019 р. прибув до експертної установи для відбору експериментальних зразків, однак експертиза залишилась без виконання, оскільки ОСОБА_2 із дитиною не з`явилася і не надала експериментальних зразків. Вказали, що пропонували відповідачу можливість доставки її та дитини в м. Вінницю окремою автомашиною, однак ОСОБА_2 не погодилась брати участь в експертизі.

22.07.2019 р. до Тернопільського апеляційного суду повернуто цивільну справу без виконання ухвали від 23.05.2019 р. у зв`язку з повторною неявкою сторін до Вінницького НДЕКЦ МВС для відбору експериментальних зразків.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_2 було достеменно відомо про дату, час та місце проведення експертного дослідження, експертиза не була проведена через те, що відповідач разом із дитиною не з`явилась для відбору експериментальних зразків.

В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, аналізуючи указані обставини, факт визнання позову ОСОБА_2 в суді першої інстанції, відсутність у матеріалах справи даних про те, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, колегія суддів вважає, що в силу вимог ст. 206 ЦПК України у суду були законні підстави для задоволення позову.

Враховуючи вказане, а також факт ухилення відповідача від участі в призначеній судовій молекулярно - генетичній експертизі, колегія суддів вважає, що рішення суду слід скасувати, постановити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виключення запису про батьківство задовольнити. Виключити відомості про ОСОБА_1 , як батька дитини з актового запису про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , складеного 18.09.2014 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції № 2255.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 22.02.2019 р. - скасувати.

Постановити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виключення запису про батьківство - задовольнити.

Виключити відомості про ОСОБА_1 як батька дитини з актового запису про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , складеного 18.09.2014 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції № 2255

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова суду апеляційної інстанції складена 05.08.2019 р.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи