Постанова

Іменем України

31 липня 2019 року

м. Київ

справа № 490/11334/15-ц

провадження № 61-24712 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 грудня 2016 року у складі судді Гуденко О. А. та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від

21 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Бондаренко Т. З. Крамаренко Т. В., Темнікової В. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_3 про визнаннязаповіту недійсним та визнання права власності на квартиру.

На обгрунтування позовних вимог зазначала, що з 1988 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 10 лютого 2005 року ОСОБА_4 склав заповіт, яким заповідав належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 своєму сину - ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

Зазначала, що у зв`язку з алкогольною залежністю, ОСОБА_3 на момент складання заповіту не усвідомлював значення своїх дій, а тому його волевиявлення не було вільним та не відповідало його дійсній волі.

Крім того, протягом 2005-2009 років у спірній квартиру за кошти, виручені від продажу належної їй квартири АДРЕСА_2 , було проведено капітальний ремонт, унаслідок чого істотно збільшилася її вартість, а тому вона має право на отримання у власність половини спірного нерухомого майна.

Посилаючись на наведене, ОСОБА_1 , з урахування уточнених позовних вимог, просила визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 від 10 лютого

2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Захаренко І. В., та визнати за нею право власності 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 грудня 2016 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження наявності, визначених статтею 225 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), підстав для визнання оспорюваного заповіту недійсним, зокрема, судово-психіатричною експертизою не встановлено, що на момент складання заповіту - 10 лютого 2005 року, ОСОБА_3 страждав на психічний розлад, Зазначене також спростовується матеріалами справи, відповідно до яких померлий безперервно з 2004 по 2015 роки працював оператором котельні ГУ Державної служби України з надзвичайних ситуацій Миколаївської області у опалювальний період.

Зважаючи на те, що рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 07 квітня 2016 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на 1/2 частку квартири у порядку поділу майна подружжя, суд першої інстанції, з урахуваннями предмету та підстав заявлених вимог, виходив із необгрунтованості посилань позивача на те, що спірна квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, як такої, що за своєю вартістю істотно збільшилася за рахунок грошових коштів ОСОБА_1 .

Оскільки позивач заявила вимоги про визнання за нею права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 у порядку загальних положень спадкування за законом, а не на обов'язкову частку у спадщині, відсутні підстави для визнання за нею права на обов`язкову частку у спадщині.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 21 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 грудня 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та застосував норми матеріального права, рішення суду є законним та обгрунтованим, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Апеляційний суд відхилив посилання ОСОБА_1 на упередженість судді суду першої інстанції при розгляді справи, зазначивши, що заявлений судді відвід було вирішено відповідно до вимог статей 20, 24 ЦПК України.

Короткий зміст вимог та доводів наведених у касаційній скарзі

У травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , у якій вона просила скасувати рішення Центрального районного суду

м. Миколаєва від 14 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 21 квітня 2017 року, і ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована посиланням на неповне з`ясування судами обставини справи, зокрема суди не урахували покази свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 щодо алкогольної залежності ОСОБА_3 , та здійснення позивачем за власний рахунок ремонтних робіт у спірній квартирі, що призвело до істотного збільшення її вартості, а також не надали належної оцінки висновку посмертної судово-психіатричної експертизи від 21 червня 2016 року № 258 у сукупності з іншими наявними у справі доказами.

Посилання суду на неодноразове роз`яснення їй права на визнання права на обов`язкову частку у спадщині є незрозумілим, оскільки таке право є захищене частиною четвертою статті 1257 ЦК України, відповідно до якої у разі недійсності заповіту спадкоємець, який за заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Крім того вказувала на упередженість та необ`єктивне ставлення судді першої інстанції Гуденко О. А., що стало підставою для відводу судді з наведених підстав.

Станом на момент розгляду справи відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Відповідно до статті 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня

2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

Рух справи у суді касаційної інстанції

15 травня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

Судами попередніх інстанцій установлено, що квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_3 на праві особистої приватної власності, 1/2 якої була набута ним у власність внаслідок приватизації державного житлового фонду, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 15 липня 1993 року, виданим Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду, інша 1/2 частина належала йому у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 29 жовтня 2004 року, виданим Першою Миколаївською державною нотаріальною контрою Миколаївської області.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. На дату смерті ОСОБА_3 поперебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , місце проживання якої було зареєстровано у належній спадкодавцю на праві власності квартирі з 03 лютого 2005 року.

11 серпня 1999 року ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Криницьким А. А., відповідно до якого заповів належне йому на дату складення майно, зокрема частку квартири АДРЕСА_1 , сину ОСОБА_2

10 лютого 2015 року ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Захаренко І. В., відповідно до якого заповів належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , своєму сину

ОСОБА_2 .

Після смерті спадкодавця із заявою про право прийняття спадщини звернулися: ОСОБА_1 , як спадкоємиця першої черги за законом, та ОСОБА_3 , як спадкоємець за заповітом.

Постановами приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Ємельянової О. В. від 21 жовтня 2015 року та від 05 листопада 2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , відповідно, відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 у заяві про видачу свідоцтва про право на спадщину вказано розмір частки, що перевищує розмір частки встановлений законом.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєві від 07 квітня 2016 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 14 липня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 серпня 2017 року,відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на 1/2 частку квартиру у порядку поділу майна подружжя

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Вивчивши матеріали cправи, перевіривши доводи касаційної скарги та відзиву, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга

ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Частиною першою статті 225 ЦК України визначено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Для визначення наявності стану, в якому громадянин не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння та ін.) на момент укладення угоди, суд призначає судово-психіатричну експертизу. Вимоги про визнання угоди недійсною з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент укладення угоди особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину необхідно робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами (стаття 212 ЦПК України 2004 року), будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи могла в конкретний момент вчинення правочину особа розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який грунтується на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК України 2004 року).

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року у справі № 6-9цс12 та від

28 вересня 2016 року у справі № 6-1531цс16.

Згідно висновку посмертної судово-психіатричної експертизи від 21 червня

2016 року, ОСОБА_3 на момент складання заповіту від 10 лютого 2005 року психічним розладом не страждав, усвідомлював характер та значення своїх дій.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 10, 60, 212 ЦПК України, в редакції, що була чинною на час ухвалення оскаржуваних судових рішень, а також, врахувавши обставини справи, обгрунтовано виходив з того, що вчинення ОСОБА_3 оспорюваного заповіту не суперечить актам цивільного законодавства, інтересам держави та суспільства, його моральним засадам, спадкодавець був дієздатним на час укладення заповіту, його дієздатність була перевірена нотаріусом, заповіт посвідчено нотаріусом, волевиявлення заповідача було вільним, відповідало його внутрішній волі та наслідкам, які передбачав спадкодавець.

Доводи касаційної скарги про те, що суди першої та апеляційної інстанції неповно з`ясували фактичні обставини у справі та не сприяли стороні позивача у їх встановленні є безпідставними, оскільки суди при вирішенні спору врахували висновок посмертної психіатричної експертизи від 21 червня 2016 року № 258, а також показання свідків та інші наявні у матеріалах справи докази і надали їм належну оцінку, викладену у оскаржуваних судових рішеннях.

Посилання заявника на те, що розгляд справи у суді першої інстанції здійснювався не об`єктивно та упереджено, а подана нею заява про відвід судді була необгрунтовано відхилена є безпідставними, оскільки заявником не доведено існування підстав, передбачених статтями 20, 21 ЦПК України 2004 року, що є підставою для відводу судді.

Ураховуючи, що вимоги позивача про визнання права власності на 1/2 частину спадкового майна є похідними від вимог про недійсність заповіту, у зв'язку з чимспадкоємець позбавлений права на спадкування одержує право на спадкування на загальних підставах, суди не вирішували питання про визнання за ОСОБА_1 права власності на обов`язкову частку у спадщині. Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень на дату розгляду касаційної скарги у провадженні Центрального районного суду

м. Миколаєва перебуває цивільна справа №490/3103/18 за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на обов`язкову частку у спадщині.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанції правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази, надали їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, а тому оскаржувані судові рішення є законними та обгрунтованими. Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, перебуває поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи наведене та керуючись статтями 400, 409, 410, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 21 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак