Справа № 509/1696/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2019 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Кочко В.К.,

при секретарі Савченко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Овідіополь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Овідіопольської селищної ради Одеської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 про визнання приміщення об"єкт нерухомого майна у вигляді окремого об"єкту квартири, зобов"язання присвоїти частині житлового будинку окрему поштову адресу у вигляді квартири

ВСТАНОВИВ:

09.04.2019 р. позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Овідіопольської селищної ради Одеської області, про визнання приміщення об`єкт нерухомого майна у вигляді окремого об`єкту квартири, зобов`язання присвоїти частині житлового будинку окрему поштову адресу у вигляді квартири.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним: позивач є власником 7/100 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , у вигляді окремого об`єкту квартири АДРЕСА_2 ." З урахуванням вимог п. 3.11, п. 3.12 «Методичних рекомендацій щодо проведення досліджень з розподілу та порядку користування нерухомим майном» 7/100 часток житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 складі приміщень житлового будинку літ. «А», 11-1 коридор площею 5,9 кв.м., 11-2 санвузол площею 2,7 кв.м., 11-3 кухня площею 5,5 кв.м., 11-4 житлова кімната площею 15,0 кв.м., 11-5 житлова кімната площею 5,7 кв.м., 11-6 житлова кімната площею 7,9 кв.м. (загальною площею 42,7 кв.м., житловою площею 28,6 кв.м.) - є самостійним об`єктом у вигляді квартири.

Позивач у судове засідання не з"явилася, але надала до суду заяву, у якій зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити у повному обсязі, просила слухати справу за її відсутності.

Відповідачі у судове засідання не з"явилися, але надали до суду заяви, у яких зазначили про розгляд справи за їх відсутності.

Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини:

ОСОБА_1 є власником 7/100 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , у вигляді окремого об`єкту квартири АДРЕСА_2 .

Право власності на вказане майно позивачка набула на підставі договору дарування від 19 вересня 2014 року, зареєстрований в реєстрі за №1879, та посвідчений приватним нотаріусом Куркан Наталією Федорівною Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області.

Відповідно до експлікації приміщення 7/100 часток вказаного житлового будинку утворюють окремий об`єкт нерухомого майна у вигляді квартири із зазначенням її номеру, №11, у складі приміщень житлового будинку літ. «А», 11-1 коридор площею 5,9 кв.м., 11-2 санвузол площею 2,7 кв.м., 11-3 кухня площею 5,5 кв.м., 11-4 житлова кімната площею 15,0 кв.м., 11-5 житлова кімната площею 5,7 кв.м., 11-6 житлова кімната площею 7,9 кв.м. (загальною площею 42,7 кв.м., житловою площею 28,6 кв.м.) розташованій за адресою: АДРЕСА_1 .

Будинок ще до його дарування був поділений між власниками із виділом часток в натурі та набутий позивачем у власність частиною будинку, що є окремим об`єктом - квартирою.

Після набуття права власності на частину будинку звернувся до державного реєстратора, який в усному порядку роз`яснив, що припинення права спільної часткової власності та реєстрація окремого об`єкта нерухомого майна - квартири може мати місце після наявності рішення про присвоєння належній позивачу частці будинку адресного номера з присвоєнням номеру квартири.

Позивач звернулась із заявою на проведення експертизи до ТОВ «БУДЕКСПЕРТ-Т» вх. N0 889.

З висновку експертного будівельно-технічного дослідження № 889/2019, висновок складено: 03.04.2019 р. З урахуванням вимог п. 3.11, п. 3.12 «Методичних рекомендацій щодо проведення досліджень з розподілу та порядку користування нерухомим майном» 7/100 часток житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 складі приміщень житлового будинку літ. «А», 11-1 коридор площею 5,9 кв.м., 11-2 санвузол площею 2,7 кв.м., 11-3 кухня площею 5,5 кв.м., 11-4 житлова кімната площею 15,0 кв.м., 11-5 житлова кімната площею 5,7 кв.м., 11-6 житлова кімната площею 7,9 кв.м. (загальною площею 42,7 кв.м., житловою площею 28,6 кв.м.) - є самостійним об`єктом у вигляді квартири.

Отже приходимо до обґрунтованого висновку про те, що: приміщення 7/100 часток вказаного житлового будинку утворюють окремий об`єкт нерухомого майна у вигляді квартири АДРЕСА_2 .

Під час ухвалення рішення суд керувався наступними правовими нормами:

Згідно з ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно із ч.І ст.356 Цивільного кодексу України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч 1, 2 ст. 358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Відповідно до частини першої статті 364 Цивільного кодексу України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Згідно частини третьої статті 364 Цивільного кодексу України, у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється.

Відповідно до частини першої статті 367 Цивільного кодексу України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

Згідно частини другої статті 367 Цивільного кодексу України, у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Таким чином, на підставі наведених обставин справи та правових норм, підтверджено припинення права спільної часткової власності шляхом фактичного виділу частин у відокремлені об`єкти у вигляді квартир та відсутня потреба у наданні згоди інших співвласників на присвоєння адресного номера частині житлового будинку, що належить позивачу.

Враховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них».

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна № 55 від 18.06.2007 року, затвердженою в Мінюсті України від 06.07.2007 року.

Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.

Як роз`яснено в п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 4 жовтня 1991 року «Про практику застосування законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Відповідно до ч.І ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження майном.

Згідно, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до стаття 8 Конституції України в Україні діє конституційний принцип верховенства права. У зв`язку з цим, дійсною спрямованістю діяльності держави є забезпечення умов, які не допускають порушення конституційних прав громадян

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосудця, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом Досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтею 18 ЦПК України встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

У відповідності до ст. ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини

справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку.

Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Оцінивши зібрані у справі докази у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги - підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 3-7, 10-13, 18, 11, 76-83, 89, 95, 133, 141, 174, 213, 228, 229, 241- 246, 258, 259, 263-268, 272, 273, 274-279 ЦПК України, ст. ст. 317, 356, 357, 358,364, 367 Цивільного кодексу України, ст. ст. 8, 41 Конституції України суд, зі ст.13 Європейської конвенції з прав людини

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 про визнання приміщення об"єкт нерухомого майна у вигляді окремого об"єкту квартири, зобов"язання присвоїти частині житлового будинку окрему поштову адресу у вигляді квартири - задовольнити частково.

Припинити спільну часткову власність на 7/100 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, у складі приміщень житлового будинку літ. «А», коридор площею 5,9 кв.м., санвузол площею 2,7 кв.м., кухня площею 5,5 кв.м., житлова кімната площею 15,0 кв.м., житлова кімната площею 5,7 кв.м., житлова кімната площею 7,9 кв.м. (загальною площею 42,7 кв.м., житловою площею 28,6 кв.м.) розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , що належать ОСОБА_1 на праві приватної власності від 19 вересня 2014 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_4 , яка складається з коридора площею 5,9 кв.м., санвузла площею 2,7 кв.м., кухні площею 5,5 кв.м., житлової кімнати площею 15,0 кв.м., житлової кімнати площею 5,7 кв.м., житлової кімнати площею 7,9 кв.м. (загальною площею 42,7 кв.м., житловою площею 28,6 кв.м.).

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Кочко В.К.