_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/7385/19
Провадження № 2/520/3648/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.08.2019 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Салтан Л.В.

за участю секретаря Дідур В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів, стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання,-

ВСТАНОВИВ:

05 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_2 неустойки за прострочення зі сплати аліментів за період з 01 серпня 2014 року по 01 березня 2019 року у розмірі 125563 грн. 97 коп., посилаючись на те, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16 серпня 2002 року з відповідача стягнуто аліменти на дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частин всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 15 серпня 2002 року, однак ОСОБА_2 рішення суду до цього часу не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Також, дочка продовжує навчання, а саме у Коледжі нафтогазових технологій, інженерії та інфраструктури сервісу Одеської національної академії харчових технологій та потребує регулярного спостереження у лікаря, оскільки їй була проведена операція з видалення пухлини.

Представник позивача ОСОБА_1 у судове засідання не з`явся, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, до сууд надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Також, надав письмові пояснення, в яких просить задовольнити позов частково, а саме стягнути з відповідача аліменти на дитину, яка продовжує навчання у розмірі 968 грн. 00 коп., але не менше 50 % пожиточного мінімуму, в решті позовних вимог просить відмовити. В обґрунтування своїх пояснень, відповідач посилається на те, що у нього ще є дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якій він сплачує щомісячно матеріальну допомогу у розмірі 2000 грн. 00 коп., також на його утриманні перебуває його матір ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та не має постійного заробітку.

Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов є частково обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню.

Судовим розглядом встановлено, що сторони 13 листопада 1999 року зареєстрували шлюб, який було розірвано, від шлюбу мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Київського районного суду Одеської області від 16 серпня 2002 року з відповідача ОСОБА_2 стягнуто аліменти на дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частин всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 15 серпня 2002 року до досягнення дитиною повноліття.

Позивачем надано до виконавчої служби виконавчий лист за № АЕ-129/02 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на дочку, однак відповідачем рішення суду не виконується.

Згідно з розрахунком державного виконавця Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, заборгованість у ОСОБА_2 зі сплати аліментів станом на 01 березня 2019 року становить 125563 грн. 97 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Згідно з постановою Верховного Суду України від 01 жовтня 2014 року у справі за № 6-149цс14, оскільки зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то, при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів, суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Відповідно до постанови Верховного Суду України у справі № 6-300цс16, аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, то за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється, виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується наступним чином: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, а загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

У позовній заяві ОСОБА_6 зробила розрахунок неустойки прострочення сплати аліментів у розмірі 542508 грн. 25 коп.

Суд, враховуючи ст. 196 СК України, вважає, що слід стягнути суму неустойки у розмірі 100 відсотків заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 125563 грн. 97 коп.

Відповідно до ст. 50 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Принцип 2 Декларації прав дитини 1959 року та Конвенції про права дитини 1989 року визначають, що дитина повинна перебувати під особливим захистом, їй повинні бути надані всі можливості та умови для фізичного, психічного та соціального розвитку.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Статтею 9 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано постановою Верховної Ради Ураїни за № 789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі М.С. проти України, при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Під час вирішення такої категорії справ судам слід керуватись статтею 51 Конституції України, яка гарантує кожному із подружжя рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Схожа норма міститься також у частині шостій статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні 5 презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі Зоммерфельд проти Німеччини від 08 липня 2003 року, Цаунеггер проти Німеччини від 03 грудня 2009 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

За приписом ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно з вимог ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Положення ст. 199, 200 СК України вказують на те, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з довідки за № 68 від 18 лютого 2019 року, ОСОБА_3 навчається у Коледжі нафтогазових технологій, інженерії та інфраструктури сервісу Одеської національної академії харчових технологій.

Також, суд враховує надані позивачем докази того, що у дочки була виявлена хвороба та встановлено діагноз - пухлина в черві мозочка, було проведено операцію та вона потребує регулярного спостереження у лікаря.

Відповідач не довів, що не має можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі ніж те на що надав письмову згоду, не надав доказів утримання його матері.

Суд враховує, що за рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2014 року відповідач ОСОБА_2 сплачує аліменти на дочку ОСОБА_7 у розмірі 2000 грн. 00 коп. щомісячно.

При цьому, відповідно до цього рішення суду відповідач ОСОБА_2 визнав зазначені позовні вимоги, у зв`язку з чим, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що слід стягнути з відповідача аліменти на дочку, яка продовжує навчання у розмірі 2000 грн. 00 коп.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду. Відсутність порушеного права є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Згідно ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивач була звільнення від сплати судового збору при поданні двох вимог немайнового характеру, суд вважає, що слід стягнути з відповідача у дохід держави у розмірі 1536 грн. 80 коп.

Керуючись ст. 2, 76-83, 141, 263-265,354-355 ЦПК України, ст. 180, 194, 196, 197 СК України,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів, стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , неустойку (пеню), за період з 01 серпня 2014 року по 01 березня 2019 року за прострочення зі сплати аліментів на дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 125563 (сто двадцять п`ять тисяч п`ятсот шістдесят три) грн. 97 коп.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти у зв`язку з продовженням навчання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп., але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для особи відповідного віку щомісячно, починаючи з 05 квітня 2019 року й до закінчення навчання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , або до досягнення нею 23-річного віку.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у дохід держави судовий збір у сумі 1536 (одна тисяча п'ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Повний текст рішення складено 13 серпня 2019 року.

Головуючий Салтан Л. В.