Постанова

Іменем України

31 липня 2019 року

м. Київ

справа № 429/1878/12-ц

провадження № 61-31011св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач),

суддів: Жданової В. С., Карпенко С. О., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

заявник -ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи - ОСОБА_2 , орган опіки та піклування - виконавчий комітет Тернівської міської ради,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Посунся Н. Є., Баранніка О. П., Пономарь З. М.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст вимог

У лютому 2012 року ОСОБА_1 звернулася із заявою про визнання своєї сестри ОСОБА_2. недієздатною, призначення ОСОБА_1 опікуном над недієздатною ОСОБА_2 .

Заява мотивована тим, що ОСОБА_2 у 1978 року отримала у дорожньо-транспортній пригоді черепно-мозкову травму, внаслідок чого Павлоградська медико-соціальна експертна комісія відповідно до довідки від 15 лютого 1979 року визнала її інвалідом 1 групи, що потребує догляду, інвалідність встановлена до 01 березня 1981 року. 31 березня 1981 року ОСОБА_2 була встановлена 1 група інвалідності безстроково. ОСОБА_1 є сестрою ОСОБА_2 . У ОСОБА_2. внаслідок травми виникло психічне захворювання, вона неодноразово зверталася до лікаря-психіатра за психіатричною допомогою. З 02 лютого 2012 року ОСОБА_2 направлена на стаціонарне лікування до психіатричного відділення Павлоградської міської лікарні №1. ОСОБА_2 не в змозі у повному обсязі розуміти свої дії та контролювати їх, не може приготувати собі їжу, купувати речі, безконтрольно роздає пенсію незнайомим особам і вчиняє інші неадекватні дії.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням від 12 квітня 2012 року Павлогродський міськрайонний суд Дніпропетровської області заяву ОСОБА_1 задовольнив, визнав ОСОБА_2 недієздатною, призначив ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_2 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що згідно з актом судово-психіатричної експертизи № 9 від 05 квітня 2012 року ОСОБА_2 виявляє ознаки хронічного стійкого психічного розладу особистості та поведінки внаслідок органічного захворювання головного мозку (наслідки тяжкої травми головного мозку, церебросклероз), за своїм психічним станом у теперішній час ОСОБА_2 не може розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2016 року апеляційну скаргу органу опіки та піклування виконавчого комітету Тернівської міської ради задоволено, рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2012 року скасовано, відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про визнання особи недієздатною та призначення опікуном.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що апеляційний суд не може погодитись з висновком судово-психіатричної експертизи, оскільки з часу її проведення минуло 4 роки. Заслухавши в судовому засіданні апеляційної інстанції лікаря-психіатра Комунального закладу «Тернівська центральна міська лікарня» Дніпропетровської обласної ради, представника апелянта та заявницю, суд встановив, що з 2012 року ОСОБА_2 перебуває в інтернаті психоневрології, на даний час психічний стан можливо змінився, вона через свою подругу надсилає органу опіки та піклування скарги про незгоду з рішенням про визнання її недієздатною, апелянт вважає, що задля визначення дійсного психічного стану ОСОБА_2. необхідно повторне проведення відповідної експертизи, оскільки пройшло досить багато часу з моменту визнання її недієздатною, на 2016 рік така експертиза не проведена, а тому існують підстави вважати вимоги щодо визнання недієздатною недоведеними. Оскаржуване рішення у частині призначення ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_2. скасовано з огляду на порушення судом норм матеріального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У квітні 2017 року ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2016 року, подала касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ), в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати зазначене рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2012 року.

Рух справи в суді касаційної інстанції

05 вересня 2017 року ухвалою ВССУ відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2016 року.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

25 травня 2018 року справу № 429/1878/12 і матеріали касаційного провадження ВССУ передано до Верховного Суду.

17 липня 2019 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, щоорган опіки та піклування знав ще у 2012 році про рішення суду першої інстанції, оскільки ОСОБА_1 у квітні 2012 року подавала до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернопільської міської ради заяву про направлення ОСОБА_2. до інтернату, долучивши копію рішення суду першої інстанції. Орган опіки та піклування подав апеляційну скаргу з пропуском строку на апеляційне оскарження, проте не подавав заяви про поновлення цього строку, тому апеляційний суд неправомірно відкрив апеляційне провадження за даною скаргою. До компетенції органу опіки та піклування не належить питання визначення психічного стану особи, проте апеляційний суд скасував рішення першої інстанції у повному обсязі, а не лише у частині призначення опікуна. До розгляду справи необхідно було залучити Комунальний заклад «Володимирський психоневрологічний інтернат», у якому з 2012 року ОСОБА_2 проживала. ОСОБА_2 щороку оглядала комісія лікарів-психіатрів. Апеляційний суд не витребував медичні документи про стан здоров`я ОСОБА_2. за останні 5 років, взявши до уваги показання лікаря, який не мав інформації про стан здоров`я ОСОБА_2. за час перебування її у інтернаті.

Позиції інших учасників

У жовтні 2017 року орган опіки та піклування засобами поштового зв`язку надіслав до ВССУ заперечення проти касаційної скарги, в яких просить касаційну скаргу залишити без розгляду, рішення апеляційного субу залишити без змін.

Заперечення обґрунтовані тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним, постановленим без участі органу опіки та піклування, який не був повідомлений про розгляд справи, подання щодо призначення опікуна не надавав. Рішення суду першої інстанції орган опіки та піклування отримав 15 вересня 2016 році. Вважає, що суд першої інстанції визнав ОСОБА_2 недієздатною за заявою ОСОБА_1 , яка стверджує, що є рідною сестрою ОСОБА_2. , проте у матеріалах справи відсутні докази родинного зв`язку. Апеляційний суд допитав лікаря-психіатра, який надав свідчення щодо психічного стану ОСОБА_2. на час вирішення справи судом першої інстанції. Після скасування рішення суду першої інстанції ОСОБА_2 проживає у місті Терновка, отримує пенсію та соціальні виплати, займає активну позицію щодо захисту своїх прав, видає довіреності, які посвідчуються нотаріально, за соціальним супроводом не зверталася.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною першою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє у межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновків про залишення касаційної скарги без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Необґрунтованими є доводи касаційної скарги щодо неправомірного вирішення судом апеляційної інстанції питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою органу опіки та піклування без заяви даного органу про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 294 ЦПК України 2004 року апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У матеріалах справи відсутні докази повідомлення судом першої інстанції органу опіки та піклування про судове засідання, призначене 12 квітня 2012 року.

Відповідно до частини третьої статті 222 ЦПК України особам, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні, копії повного судового рішення надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом двох днів з дня його складання або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо в суді.

Згідно з частиною п`ятою статті 241 ЦПК України рішення суду після набрання ним законної сили надсилається судом органу опіки та піклування.

У матеріалах справи відсутнє підтвердження направлення судом першої інстанції рішення органу опіки та піклування.

Представник органу опіки та піклування отримав рішення суду першої інстанції 15 вересня 2016 року (а. с. 46).

Апеляційна скарга була подана органом опіки та піклування до апеляційного суду засобами поштового зв`язку 23 вересня 2016 року, тобто у межах строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до частини третьої статті 237 ЦПК України 2004 року заява про визнання фізичної особи недієздатною може бути подана членами її сім`ї чи близьким родичем.

У матеріалах справи не міститься доказів того, що ОСОБА_1 є членом сім`ї чи близьким родичем ОСОБА_2 .

Відповідно до частини четвертої статті 60 ЦПК України 2004 року доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи касаційної скарги про те, що суд неправомірно взяв до уваги показання лікаря-психіатра Комунального закладу «Тернівська центральна міська лікарня» Дніпропетровської обласної ради та не допитував лікарів з Комунального закладу «Володимирський психоневрологічний інтернат», є безпідставними, оскільки у Комунальному закладі «Володимирський психоневрологічний інтернат» ОСОБА_2 перебувала після прийняття рішення суду про визнання особи недієздатною, законність якого була предметом апеляційного розгляду.

Відповідно до статті 39 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Згідно з частиною першою статті 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка.

Статтею 60 ЦК України передбачено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Згідно із частинами третьою, четвертою статті 235 Цивільного процесуального кодексу України у редакції, чинній на час розгляду справи у першій та апеляційній інстанції, (далі - ЦПК України 2004 року) справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Відповідно до частини першої статті 240 ЦПК України 2004 року справи про визнання фізичної особи недієздатною суд розглядає за участю заявника та представника органу опіки та піклування. Питання про виклик фізичної особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, вирішується в кожному випадку судом з урахуванням стану її здоров`я.

Частиною першою статті 241 ЦПК України 2004 року передбачено, що суд, ухвалюючи рішення про визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй опікуна.

Апеляційний суд дійшов правильного висновку про порушення наведених норм під час вирішення справи судом першої інстанції.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Стаття 21 Закону України «Про психіатричну допомогу» судово-психіатрична експертиза в адміністративних, цивільних справах, у кримінальному провадженні призначається і проводиться на підставах та в порядку, передбачених законом.

Згідно з частиною першою статті 239 ЦПК України 2004 року суд за наявності достатніх даних про психічний розлад фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу.

Відповідно до частини четвертої статті 234 ЦПК України 2004 року справа про визнання фізичної особи недієздатною розглядається у складі одного судді і двох народних засідателів.

Частиною другою статті 18 ЦПК України 2004 року передбачено, що у випадках, встановлених цим Кодексом, цивільні справи у судах першої інстанції розглядаються колегією у складі одного судді і двох народних засідателів, які при здійсненні правосуддя користуються всіма правами судді.

Згідно з частиною другою статті 19 ЦПК України 2004 року при прийнятті рішення з кожного питання жоден із суддів не має права утримуватися від голосування та підписання рішення чи ухвали.

Суд першої інстанції у складі судді Круглого О. О. і народних засідателів Серьодкіної В. І., Нікітіної О. Б. призначив судово-психіатричну експертизу ухвалою від 02 березня 2012 року, проте зазначена ухвала народним засідателем Нікітіною О . Б. не підписана (а. с. 30).

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України перебуває поза межами повноважень Верховного Суду. З огляду на зазначене, Верховний Суд не дає оцінку копіям документів, долучених до касаційної скарги, до заперечень на касаційну скаргу, а також надісланих засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 до Верховного Суду.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною третьою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2016 року постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки Верховний Суд не змінює судового рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 411, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. М. Ігнатенко
Судді: В. С. Жданова С. О. Карпенко В. А. Стрільчука М. Ю. Тітов