Ухвала

01 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 755/791/19

провадження № 61-13876 ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Білоконь О. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25 березня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція», комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», треті особи: Головне управління Держпродспоживслужби в м. Києві, заступник прокурора м. Києва, Департамент соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про захист прав споживача,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив визнати нарахування відповідачем в метрах квадратних за опалення квартири АДРЕСА_1 без фактичної передачі теплової енергії (Гкал) на будинок АДРЕСА_2 по загальнобудинковому приладу обліку тепла понад 15 діб на рік незаконними;

- визнати договір від 01 липня 2014 року № 460036 021 «Про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води», укладеним на умовах запропонованих позивачем протоколом розбіжностей від 19 грудня 2014 року;

- зобов`язати теплопостачальну організацію ТОВ «Євро-Реконструкція» при відмові виставляти споживання тепла по загальнобудинковому приладу обліку понад 15 діб на рік застосовувати нарахування за опалення вказаної з розрахунку витрати теплової енергії 0,033 гігакалорії для опалення 1 м3 на 187 днів зими для м. Києва на підставі таблиці 7.1. КТМ 204 України 244-94, згідно протоколу розбіжностей до договору від 19 грудня 2014 року до договору від 01 липня 2014 року № 460036 021 «Про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води», та за актами мешканців будинку робити перерахунок при зниженні температури теплоносія, який подається на будинок для опалення і не відповідає температурному графіку;

- зобов`язати ТОВ «Євро-Реконструкція» виконати ліцензійні вимоги і норми законодавства України при наданні послуги з опалення шляхом забезпечення обліку реалізованої споживачам теплової енергії ліцензіата для багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 ;

- визнати повідомлення ТОВ «Євро-Реконструкція» на оплату за опалення без одиниць виміру теплової енергії (Гкал), без ціни 1 Гкал, без передальної кількості Гкал для квартири АДРЕСА_3 незаконними, такими, що не відповідають вимогам розрахункового бухгалтерського документу при передачі товару;

- припинити бездіяльність балансоутримувача будинку та теплопотачальної організації ТОВ «Євро-Реконструкція», яка полягає в не обслуговуванні загальнобудинкового приладу обліку теплової енергії на будинку АДРЕСА_4 шляхом відновлення роботи загальнобудинкового приладу обліку тепла і взяття його на комерційний облік та винести окрему ухвалу.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 25 березня 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 26 червня 2019 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У липні2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив оскаржувані судові рішення скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, з урахуванням такого.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно із частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про неналежне надання споживачу послуг з централізованого опалення.

Ця справа не є справою з ціною позову, яка перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і не є справою, яка підлягає розгляду лише за правилами загального позовного провадження, виключний перелік яких передбачений частиною четвертою статті 274 ЦПК України.

Зазначена справа розглянута судом першої інстанції у спрощеному провадженні, є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга не містить мотивів про те, що оскаржувані судові рішення підпадають принаймні під один із випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню.

При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Разом з тим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, статтею 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25 березня 2019 рокута постанову Київського апеляційного суду від 26 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція», комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», треті особи: Головне управління Держпродспоживслужби в м. Києві, заступник прокурора м. Києва, Департамент соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про захист прав споживача.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Білоконь