Справа № 263/8942/17
Провадження № 2/263/48/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2019 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Шатілової Л.Г., при секретарі Ничипорук А.А., за участю представника позивача адвоката Васильєвої Н.В., представника відповідача адвоката Турченка О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Маріуполя цивільну справу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: відділ у м.Маріуполі Головного Управління Держземагенства у Донецькій області, Маріупольська міська рада, про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на земельну ділянку, усунення перешкод у користуванні майном, -

В С Т А Н О В И В:

24.07.2017 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: відділ у м.Маріуполі Головного Управління Держземагенства у Донецькій області, Маріупольська міська рада, у якому після уточнення позовних вимог просили усунути перешкоди у користуванні їх майном.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачі є співласниками у рівних частках домоволодіння АДРЕСА_1 , яке отримали у спадок після своїх батьків. Будинок розташований на земельній ділянці, якою вони також користуються. Поряд з їх будинком проживає сусід відповідач ОСОБА_3 , який є власником будинку АДРЕСА_1 . В 2010 році відповідач, без згоди позивачів, демонтував паркан, який розділяє їх домоволодіння та розмістив в притул до будинку позитвачів на межі металевий контейнер у порушення будівельних норм. Контейнер розташований на відстанні 0,4 м від їх будинку, у ньому відповідач зберігаю горючі матеріали . Вказаний контейнер перешкоджає освітленню кімнати через вікно будинку, у кімнатах з`явилась пліснява, стіни мокрі, пошкоджені шпалери та штукатурка. На контейнері відсутні стічні труби для відводу атмосферних опадів, у зв`язку із чим усі води стікають під фундамент будинку позивачів, внаслідок чого утворилися тріщини у стіні та фундаменті. Крім того відповідачем на межі висаджено кущі винограду, які розрослися у напрямку будинку позивачів, затіняють світло до будинку. Діями відповідача позивачам завдано матеріальну шкоду пошкоджено їх будинок. Відповідач в 2015 році отримав свідоцтво про право власності на земельну ділянку, яка розташована під його домоволодінням. В технічній документації відповідача є підпис на погодження суміжного користування земельною ділянкою між сторонами, де від імені позивачів мається підпис, який вони не вчиняли. Позивачі вважають, що відповідачем порушуються вимоги законодавства, оскільки встановлений контейнер не відповідає будівельним нормам, порушує межі земельної ділянки, тому просять суд визнати недійнсними та скасувати рішення Маріупольської ради № 6/7-589 від 19.04.2011 року у частині надання у власність відповідачу земельної ділянки площею 0,1000 га, свідоцтво № НОМЕР_1 , видане 14.12.2015 року, про право власності відповідача на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень земельної ділянки, усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою позивачів, на якій розташований їх житловий будинок, шляхом знесенння самочинно встановленого контейнера, стягнути судові витрати по сплаті судового збору, витрати на проведення експертизи, правову допомогу.

До суду 07.08.2017 року надійшов відзив відповідача ОСОБА_3 , згідно якого він просив відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що з позовом про знесення контейнеру можуть звернутися лише органи місцевого самоврядування відповідно до діючого законодавства, оскільки контейнер знаходиться на землях територіальної громади, позивачі не набули право користування земельною ділянкою у встановленому законом порядку, а поновленню підлягають лише порушенні права власника земельної ділянки. Контейнер було встановлено ще у 1982 році, коли власником будинку позивачів була спадкодавець позивачів- ОСОБА_4 , до 2015 року позивачі ніяких вимог до відповідача не заявляли, під час приватизації відповідачем земельної ділянки дружина ОСОБА_2 надала згоду у його присутності на приватизацію відповідачем земельної ділянки та за його проханням дані паспорту.

Представник третьої особи- Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області надав суду пояснення за позовом, у якому зазначив, що відповідно до наявної технічної документації виконано комплекс землевпорядних робіт з виготовлення технічної документації їз землеустрою, що посвідчують право на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,10000 га, визначено кадастровий номер НОМЕР_2 . В матеріалах технічної документації наявний акт встановлення меж земельних ділянок від 25.10.2010 року, де претензій до існуючих меж власниками суміжних земельних ділянок не заявлено, що засвідчено їх особистими підписами. Відомості про надання у власність або користування земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 а відсутні. Вимогами Земельного Кодексу України визначено правила добросусідства, права власників та користувачів земельних ділянок щодо припинення на сусідніх земельних ділянках діяльності, яка може призвести до шкоди. Також виначено підстави для примусового припинення прав на земельну ділянку. Справу просив розглянути за відсутності третьої особи.

Представник третьої особи- Маріупольської міської ради просив розглянути справу за його відсутності.

У судовому засіданні позивачі та їх представник адвокат Васильєва Н.В. підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Надали пояснення, аналогічні викладеним у позові. Зазначивши, що від близького розташування металевого контейнеру відповідача до їх будинку, стіна їх будинку постійно мокра та сира, відстань дуже маленька, повітря належним чином не просушує будинок, тому на стіні мається пліснява, шпалери відклеїлися, штукатурка осипається. Світло у вікно не попадає. Під час дощив уся вода стікає під фундамент будинку, тому він руйнується. Контейнер за своїми розмірами виходить за межі земельної ділянки відповідача на 30 см., перешкоджає проходу під стіною будинку, що підтверджується відповідними актами. Зазначені дії спричиняють шкоду будинку, що підтверджується висновками судової будівельно-технічної експертизи та спеціаліста. Для відновлення будинку необхідно виконати ремонті роботи, вартість яких становить 10306,61 грн. Відповідач отримав право власності на землю у порушення вимог законодавства, оскільки позивачі не підписували акт про погодження меж між суміжними власниками земельних ділянок, тому рішення міської ради та свідоцтво про право власності на земельну діляну і її наступна реєсрація є недійсними.

Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, зазначивши, що позивачі не є власниками або користувачами земельної ділянки, тому позбавлені права звертатися до суду із даними позовними вимогами. Контейнер було встановлено ще у 1982 році, коли власником будинку була мати позивачів, ніхто ніколи претензій з цього приводу не виказував. Під час приватизації земельної ділянки відповідачем було дотримано усіх вимог закона, позивачі надавали згоду своїми підписами щодо меж земельної ділянки. Дружина позивача ОСОБА_2 надала за його проханням його паспортні дані та підписа акт, оскільки в той момент позивач був зайнятий господарством та в нього були брудні руки. Із позивачами виникли неприєзні стосунки. Підстави для скасування рішення про приватизацію земельної ділянки та свідоцтва про право власності відсутні.

Представник відповідача адвокат Турченко О.В. також заперечував проти позову, посилаючись на те, що позивачі не є власниками або користувачами земельної ділянки під їх будинком, тому не мають права вимагати усунень перешкоджань користування земельною ділянкою. Не підписання акту узгодження меж суміжниками земельної ділянки не є перешкодою для приватизації земельної ділянки згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 18.04.2018 року у справі № 346/4408/15ц. Посилатися на висновок експертизи також не можливо, оскільки у позивачів не встановлено межі земельної ділянки. Тому вимоги позивачів є необґрунтованими.

Третті особи в судове засідання не прибули, надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що контейнер на земельній ділянці ОСОБА_6 був встановлений приблизно 10 років тому, дерев`яний паркан також стояв давно, біля контейнеру нічого не насаджено. Для позивачів є можливість для обслуговування свого домоволодіння.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що проживають по сусідству із позивачами. Контейнер було встановлено 25 років тому, це було погоджено із матір`ю позивачів, зі слів ОСОБА_3 , ніяких претензій з цього приводу ніхто не висував.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що є дружиною позивача, проживає у будинку АДРЕСА_1 , відповідач давно встановив контейнер поблизу їх будинку, тому неможливо пройти біля будинку. Від цього тече вода під будинок, сирі стіни, фундамент пошкоджено. Це продовжується вже 15 років. Раніше був паркан між дворами, викликали комісію, але відповідач нікого до двору не пускає. Акт на погодження межі земельної ділянки не підписувала, на той час обговорювали питання газифікаціїї будинку, тому підписувала якісь документи, пов`язані із газифікацією..

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що знала батьків позивачів, будинок відвідувала ще з 1970х років, раніше між дворами позивачів та відповідача був паркан, потім встановили контейнер, який стоїть дуже близько до будинку, вода тече під будинок, руйнує його, є пліснява.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників, свідків, дійшов висновку, про часткове задоволення позовних вимог, зважаючи на наступне.

Судом встановлено, що позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належить на праві власності у рівних частках домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.09.1992 року, право власності зареєстровано у БТІ м.Маріуполя 21.09.1992 року (т.1 а.с.18-19).

Відповідач ОСОБА_9 є власником домоволодіння АДРЕСА_1 , що вбачається з нотаріально посвідчених договорів дарування будинку 77/100 від 09.09.2000 року та 23/100 частки від 21.12.2004 року, що становить одне ціле. Також відповідач ОСОБА_9 є власником земельної ділянки площею 0,1 га за адресою АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14.12.2015 року, кадастровий номер НОМЕР_2 . ( т.1 а.с.42-46).

Відповідно до рішення Маріупольської міської ради № 6/7-589 від 19.04.2011 року відповідачу ОСОБА_3 передано у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_2 площею 0,1 га за адресою АДРЕСА_1 . (т.1 а.с.28)

Згідно витягу з технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ОСОБА_3 , мається акт встановлення та узгодження меж земельних ділянок від 25.10.2010 року, яким було погоджено межі земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 із сусідніми ділянками, також з ділянкою по АДРЕСА_1 , де міститься підпис ОСОБА_10 та дані паспорта. Згідно викопіювання із чергового кадастрового плану, плану встановлених меж, кадастрового плану земельної ділянки , схематично зазначено конфігурацію із розмірами та розташування земельної ділянки площею 0,1 га за адресою АДРЕСА_1 , присвоєно кадастровий номер земельній ділянці НОМЕР_2 . (т.1 а.с. 133-141)

Відповідно до актів перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 12.11.2015 року, складеного управлінням земельних відносин Маріупольської міської ради, ОСОБА_3 самовільно зайнята та використовується земельна ділянка із земель житлового та громадської забудови за адресою АДРЕСА_1 під розміщення контейнеру загальною площею 0,0015 га, що є порушенням ст.ст. 125,126, 211,212 ЗК України та відповідно до акту від 15.12.2015 року земельна ділянка не звільнена та не приведена до придатного до використання стану. Відповідно до акту від 09.02.2016 року відповідачем ОСОБА_3 самовільно за вказаною адресою використовується під огорожу земельна ділянка площею 0,0058, що є порушенням ст.ст. 125,126, 211,212 ЗК України. (т.1 а.с. 20-22)

12.11.2015 року управлінням земельних відносин Маріупольської міської ради складено вказівку (попередження) № 118/2015 на ім`я ОСОБА_3 про усунення виявлених порушень у тридцятиденний строк. (т.1 а.с. 26)

Згідно технічного паспорта на житловий будинок АДРЕСА_1 власниками будинка зазначено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , житловий будинок разом із господарськими будівлями та спорудами розташований на земельній ділянці загальною площею 622 кв.м. Площа під будинком та господарськими будівлями становить 143 кв.м. ( т.1 а.с.81-82)

Судом оглянуто фото таблицю стану житлового будинку за адресою . АДРЕСА_1 , відповідно до яких вбачається розташування металевого контейнеру поблизу будинку № 178а та пошкодження фундаменту будинку № 178а на частині ділянки між будинком та контейнером.(т.1 а.с.171-176)

Відповідно до висновку судового експерта Спиридонова В.А. № 8 від 29.08.2018 року контейнер, розміщений на земельній ділянці АДРЕСА_1 , фактично виходить за межі цієї ж земельної ділянки та займає площу 0,0003га земельної ділянки АДРЕСА_1 . Загальна вартість будівельно-ремонтних робіт, необхідних для проведення відновлювального ремонту унаслідок постійного впливу сирісті через погану вентиляцію та попадання дощу на фундамент будинка АДРЕСА_1 та через близьке розташування контейнеру на час проведення експертизи може становити 10306,61 грн. (т.1 а.с.191-204)

Відповідно до відповіді ПП «ПАЛЕ» від 29.08.2018 року № 208 на підставі виконаних комплексу геодезичних робіт на місцевості встановлено, що між ділянками №№ 178 та 178а по вул АДРЕСА_1 у м.Маріуполі маються незначні розбіжності. На ділянці № АДРЕСА_1 .Шевченка розміщено металевий контейнер, який фактично виходить за межі цієї земельної ділянки та займає площу 0,0003 га земельної ділнки АДРЕСА_1 .(т.1 а.с.222-225)

Згідно випісці з протоколу № 62 від 07.05.1952 року виконкому Молотовської райради депутатів трудящих м.Жданова ( на цей час м.Маріуполь) ОСОБА_11 було виділено земельну ділянку площею 600 кв.м. по АДРЕСА_1 а під індивідуальне будівництво житлового будинку. Дозволом від 05.06.1952 року надано дозвіл на виконання будівельних робіт за адресою АДРЕСА_1 . (т.2 а.с. 33-36)

Згідно зі статтею 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до Закону від 17 липня 1997 р. N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів 2. № 4, № 7 та № 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до положень норм статей 386,391 ЦК України, власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право, в тому числі шляхом знесення будівлі у разі порушення прав власника і неможливості усунення цих порушень іншим способом.

Таким чином за позовом громадянина рішення про знесення самочинного будівництва може бути ухвалено на підставі статті 391 ЦК України в разі доведеності ним відповідно до вимог частини 3 статті 12 ЦПК України факту створення йому перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном при неможливості усунення цих перешкод в інший спосіб.

Пунктом 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» встановлено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.

Частиною першою статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Позивачі звернулися до суду із вказаним позовом з метою захисту свого порушеного права на користування власним майном житловим будинком, що випливає зі змісту позову, оскільки внаслідок дій відповідача, який є власником земельної ділянки та будинку розташованих по сусідству з будинком позивачів, у вигляді самовільного встановлення металевого контейнеру, який виходить за межі земельної ділянки відповідача на 0,0003 га, спричиняє пошкодження будинку позивачів. Суд приходить до висновку, що позивачам створено відповідачем перешкоду в користуванні їх власністю - будинком, зокрема обмежено прохід для належного обслуговування будинку та таке розміщення контейнеру призводить до пошкодження житлового будинку позивачів, що підтверджується дослідженими судом доказами, а тому для захисту права власності позивачів у вигляді житлового будинку, позовні вимоги в цій частинів підлягають задоволенню із зобов`язанням відповідача за власний рахунок та власними силами знести самочинно встановлений металевий контейнер.

Також суд враховує правову позицію ВССУ у справі за № 6-253цс16 від 13.04.2016 року, де зазначено, що за змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

При цьому суд зазначає, що з боку відповідача не спростовано наявність перешкоди для користування житловим будинком позивачами у вигляді самовільно встановленого металевого контейнеру, який за своїми габаритами виходить за межі земельної ділянки, яка належить відповідачеві та завдає шкоду будинку позивачів. Відповідач та його представник посилаються лише на вимоги Земельного Кодексу України та судову практику, як на підставу для відмови у позові, лише з тих підстав, що позивачі не є власниками або користувачами земельної ділянки, а тому не можуть звертатися до суду із вказаним позовом. Суд ці доводи відповідача та його представника щодо захисту права власності позивачів відхиляє, та виходить зі змісту наведених вимог ЦК України, які гарантують захист порушеного права власності, які суд вважає необхідним застосовувати до правовідносин, які виникли між сторонами.

Відмовляючи в частині вимог щодо визнання недійнсними та скасування рішення Маріупольської ради № 6/7-589 від 19.04.2011 року у частині надання у власність відповідачу земельної ділянки площею 0,1000 га, свідоцтва № НОМЕР_1 , виданого 14.12.2015 року, на право власності відповідача на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень земельної ділянки, суд виходить з такого.

Відповідно до досліджених судом доказів позивачі є власниками житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , при цьому не є власниками усієї земельної ділянки, тобто у встановленому ст.ст. 116, 124-126 ЗК України порядком не отримали право власності або користування на усю земельну ділянку за вказаною адресою. Відповідач є власником житлового будинку та земельної ділянки під будинком АДРЕСА_1 .

Вимогами ст. 143 ЗК України передбачено підстави для примусового припинення прав на земельну ділянку, яке здійснюється у судовому порядку у разі: а) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; б) неусунення допущених порушень законодавства (забруднення земель радіоактивними і хімічними речовинами, відходами, стічними водами, забруднення земель бактеріально-паразитичними і карантинно-шкідливими організмами, засмічення земель забороненими рослинами, пошкодження і знищення родючого шару ґрунту, об`єктів інженерної інфраструктури меліоративних систем, порушення встановленого режиму використання земель, що особливо охороняються, а також використання земель способами, які завдають шкоди здоров`ю населення) в строки, встановлені вказівками (приписами) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі; в) конфіскації земельної ділянки;г) примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності;ґ) примусового звернення стягнень на земельну ділянку по зобов`язаннях власника цієї земельної ділянки; д) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності виникає на підставах, не заборонених законом, і вважається придбаним правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом.

Згідно зі статтею 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЗК України, власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Позивачами, як підставу для скасування рішення та свідоцтва про право власності на земельну ділянку відповідача, його реєстрації, наведено лише відсутність підпису в акті погодження меж між співвласниками земельних ділянок.

Відповідно до правової позиції КЦС Верховного Суду, викладеній у справі №580/168/16-ц, від 23.01.2018 року, погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників. Не надання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації. Непідписання суміжним власником та/або землекористувачем акту узгодження меж земельної ділянки саме по собі не є підставою для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку.

Як зазначає Суд, ці висновки базуються на приписах частин першої, другої статті 118 ЗК України, статті 122 цього кодексу, статті 106 ЗК України, положеннях наказу Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за N 391/17686, яким затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками.

Отже, суд приходить до висновку, що відповідач набув права власності на земельну ділянку на законних підставах, позивачі не є власниками або користувачами усієї земельної ділянки, яка фактично перебуває у їхньому користуванні, у розумінні наведених вимог Земельного Кодексу України, а тому не можуть вимагати позбавлення права власності відповідача на земельну ділянку, набуту у законний спосіб, шляхом визнання недійсними рішення про надання у власність відповідачу земельної ділянки, свідоцтва на право власності земельної ділянки та рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень земельної ділянки. При цьому саме по собі відсутність підпису позивачів в акті погодження меж між суміжними користувачами земельними ділянками також не може бути підставою для задоволення зазначених позовних вимог. За наслідками розгляду справи суд прийшов до висновку, що з боку відповідача порушується право власності на житловий будинок позивачів завдається шкода, лише самовільним встановленням металевого контейнеру, а не набуттям права власності на земельну ділянку.

Стаття 263 ЦПК України передбачає, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Частина 1 статті 141 ЦПК України передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд стягує з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у сумі 704,80 грн., витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи 3000 грн, послуг ПП «Пале» 900 грн, витрати за надання правової допомоги у сумі 9400 грн., а всього 14004,80 грн., що підтверджується наданими суду квитанціями на ім`я ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 1, 2, 5, 12, 30, 43, 76, 81, 84, 89, 95, 223, 235, 241, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: відділ у м.Маріуполі Головного Управління Держземагенства у Донецькій області, Маріупольська міська рада, про усунення перешкод у користуванні майном та стягнення витрат- задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_3 власними силами і за свій рахунок усунути перешкоди у користуванні майном ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - житловим будинком за адресою АДРЕСА_1 шляхом знесення самочинно встановленого металевого контейнера за адресою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у сумі 704,80 грн., витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи 3000 грн, послуг ПП «Пале» 900 грн, витрати за надання правової допомоги у сумі 9400 грн., а всього 14004,80 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивачі: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 , проживаюча за адресою АДРЕСА_1 а,

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 ,

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 , проживаючий за адресою АДРЕСА_1 .

Третті особи, які не заявляють самостійні вимоги: відділ у м.Маріуполі Головного Управління Держземагенства у Донецькій області, м.Маріуполь, вул.Митрополітська, б.4, Код ,

Маріупольська міська рада, м.Маріуполь, пр.Миру, б.70.

Суддя Л.Г. Шатілова

Повний текст рішення суду складено 08.08.2019 року.