Провадження №2-з/369/40/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.08.2019 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Медведського М.Д.,

за участю секретаря Головатюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Ракицької Ірини Миколаївни про забезпечення позову до його пред`явлення,-

В С Т А Н О В И В:

05.08.2019 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області в провадження судді Медведського М.Д. надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Ракицької Ірини Миколаївни про забезпечення позову до його пред`явлення.

В своїй заяві адвокат Ракицька І.М. просила суд вжити заходів щодо забезпечення позову, а саме: накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 .

Заявлені вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_2 , син ОСОБА_1 , уклав з ОСОБА_3 договір купівлі-продаку, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва Марчук Тетяною Сергіївною за реєстровим номером 473, згідно до якого він став власником квартири АДРЕСА_1 .

30 серпня 2016 року ОСОБА_2 уклав договір № 30/08/16/1 про пайову участь у кооперативі, а після 10 серпня 2018 року договір міни, посвідчений гриватим нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Гладковсю Оксаною Петрівною за реєстровим номером 696, згідно до якого він став власником квартири за адресою: АДРЕСА_3 .

Однак ОСОБА_1 уповноважувала сина придати та оформити на своє ім`я квартиру або інше нерухоме майно, для чого надала ОСОБА_2 гроші та довіреність від 20.10.2015 року, посвідчену ОСОБА_4 за реєстровим номером 2207.

Тому ОСОБА_1 в подальшому бажає подати позов про визнання частково недійсним у частині покупця укладений 20 грудня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 договір купівлі- продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марчук Тетяною Сергіївною 20.12.2014 року за реєстровим № 473, перевівши право покупця за цим договором на ОСОБА_1 та визнавши за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Визнання частково недійсним у частині набувача прав на об`єкт нерухомості (Сторона 1) укладений 10 серпня 2018 року між Обслуговуючим кооперативом «Житлово-Будівельний кооператив «ОРАНЖПАРК» та ОСОБА_2 договір міни паю на квартиру АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гладковою О.П.

10.08.2018 року за реєстровим № 696, перевівши право набувача прав власності на об`єкт нерухомості за цим договором на ОСОБА_1 та визнавши за нею право власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Після подання позову ОСОБА_2 може розпорядитися спірним майном.

Продаж спірних квартир унеможливить поновлення оспорюваних прав ОСОБА_1 , тому на підставі вищевказаного заявник просила задовольнити заяву про забезпечення позову.

Відповідно до частини першої ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заяву позивача ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч.3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Із роз`яснень Верховного Суд України у п. 4 постанови Пленуму від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

При цьому цивільний процесуальний закон не зобов"язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

У відповідності до ч. 1 ст. 149 ЦПК суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 ЦПК заходів забезпечення позову. Тобто, законодавець вказує лише на можливість, а не обов`язок суду забезпечити позов, при чому відповідно до вимог законодавства це можливо за умови, що з матеріалів справи чи самої заяви про забезпечення позову вбачається, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Крім того, відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод як джерело права.

Згідно з ч.1 ст.1 Першого протоколу до цієї Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Окрім національного законодавства, також і прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).

Суд враховує, що квартира АДРЕСА_2 придбана можливим відповідачем ОСОБА_2 за договором міни, а не купівлі-продажу, а квартира АДРЕСА_1 , придбана можливим відповідачем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 2014 ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто видачі довіреності позивача до 20.10. 2015 року.

Саме лише посилання в заяві про забезпечення позову на те, що продаж спірних квартир, на які просять накласти арешт, унеможливить поновлення оспорюваних права ОСОБА_1 , без наведення відповідного обґрунтування та підтвердження їх доказами, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви, з врахуванням предмету майбутнього позову про визнання частково недійсними у частині прав покупця договорів купівлі-продажу квартири.

Зважаючи, що забезпечення позову допускається, за умови, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а заявником таких доказів не надано, суд вважає необхідним в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Одночасно суд роз`яснює, що ця відмова не позбавляє заявника на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку встановленому ЦПК України, з урахуванням аргументів, вказаних в мотивувальній частині ухвали.

За таких умов, суд приходить до обґрунтованого висновку про відсутність підстав та ризиків, визначенихст.149 ЦПК України, для забезпечення позову.

Керуючись статтями 149-153, 258-261-210 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Ракицької Ірини Миколаївни про забезпечення позову до його пред`явлення - відмовити.

Копію ухвали невідкладно направити заявнику.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії даної ухвали.

Ухвала набирає законної сили в порядку встановленому ч. 2 ст. 261 ЦПК України.

Суддя М.Д. Медведський