Справа № 214/229/18
Провадження № 2/201/280/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна та резолютивна частини)

09 серпня 2019 року

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Федоріщева С.С.,

при секретарі - Максимовій О.В.,

за участі: позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Овчар Т.В.,

представника третьої особи - Христич І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні суду м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до держави в особі прокуратури Дніпропетровської області, керівника Криворізької місцевої прокуратури №3 Кондратова Володимира Гарійовича, треті особи без самостійних вимог: Президент України через Адміністрацію Президента України, Служба Безпеки України, Державна казначейська служба України, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини через Секретаріат уповноваженого Верховної ради України з прав людини, Урядовий уповноважений у справах Європейського суду з прав людини через Міністерство юстиції України, Криворізька міська рада, Центрально-міська районна у м. Кривому Розі рада про стягнення моральної шкоди від порушення прав людини,-

ВСТАНОВИВ:

16.01.2018р. ОСОБА_1 звернувся до Саксаганського районного суду м. Кривого рогу Дніпропетровської області із позовом до держави в особі прокуратури Дніпропетровської області, керівника Криворізької місцевої прокуратури №3 Кондратова Володимира Гарійовича про стягнення моральної шкоди від порушення прав людини, визначивши третіми особами без самостійних вимог на предмет спору Президента України, Службу безпеки України, Державну казначейську службу України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини (а.с. № 1 - 8).

Ухвалою суддіСаксаганського районного суду м. Кривого рогу Дніпропетровської області Ткаченко А.В. від 17.01.2018р. позовну заяву ОСОБА_1 передано за підсудністю до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, яка за результатами автоматизованого розподілу справа була 09.02.2018р. передана на розгляд судді Трещову В.В. (а.с. № 10-11, 18).

Ухвалою суддіЖовтневого районного суду м. Дніпропетровська Трещова В.В. позовну заяву було залишено без руху і позивачеві був наданий строк для усунення її недоліків (а.с. № 19).

Після усунення позивачем недоліків шляхом подання 21.03.2018р. доповнень до позовної заяви ухвалою судді Трещова В.В. від 29.03.2018р. відкрито провадження по справі, призначено проведення підготовчого засідання (а.с. № 25-26).

У зв`язку із перебуванням судді Трещова В.В. на тривалому лікарняному, за результатами автоматизованого розподілу справа була 23.07.2018р. передана на розгляд судді Федоріщева С.С. Ухвалою судді Федоріщева С.С.від 24.07.2018р. справу прийнято до свого провадження (а.с. № 55-56).

Ухвалами суду від 20.12.2018р., 08.01.2019р., 25.02.2019р., 16.04.2019р., 21.05.2019р. призначено проведення судових засідань по справі на 26.12.2018р., 25.02.2019р., 16.04.2019р., 21.05.2019р., 09.08.2019р. в режимі відеоконференції (а.с. № 75-76, 89-90, 121-122, 142-143).

Ухвалою суду від 16.04.2019р. за заявою позивача витребувано докази - витребувано від Служби безпеки України інформацію про учасників акції, що сталася 07.01.2018р. у місті Кривому Розі; про внесення СБУ відомостей до ЄРДР, про фінансування акції (а.с. № 119-120).

Ухвалю суду від 21.05.2019р. за клопотанням позивача до участі у справі у якості третіх осіб на стороні відповідача було залучено Криворізьку міську раду і Центрально-міську районну у м. Кривому Розі раду (а.с. № 138-139).

Ухвалою суду від 21.05.2019р. за заявою позивача витребувано докази - витребувано від Криворізької міської ради та Центрально-міської районної у м. Кривому Розі ради інформацію про учасників акції, що сталася 07.01.2018р. у місті Кривому Розі, про дозвіл на проведення акції, про учасників акції і про її фінансування (а.с. № 140-141).

09.08.2019р. судом у справі постановлено окрему ухвалу якою зобов`язано Криворізький відділ поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області організувати перевірку обставин проведення акції, яка відбулася 07 січня 2018 року у м. Кривому Розі на вул. Свято-Миколаївська біля Свято-Миколаївського храму, та за наявності підстав вжити відповідних заходів реагування.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що він є прихожанином Української Православної Церкви Московського Патріархату, його права на свободу світогляду і віросповідання гарантовані статтею 35 Конституції України. У м. Кривому Розі дев`ять осіб за попередньою змовою організували акцію перед Свято-Миколаївським храмом на Свято-Миколаївській вулиці з метою залякування вірян , перешкоджали у доступі в храм на сходах храму. Метою провокації була демонстрація агресору кровавого конфлікту на релігійному ґрунті в м. Кривому Розі, введення військ окупанта для захисту православних від націоналістів. Серед провокаторів були ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Так, ОСОБА_8 (колишній депутат Криворізької міської ради від партії «Батьківщина», помічник-консультант депутата Криворізької міської ради ОСОБА_9 ) на своїй сторінці у Фейсбуці розмістив заклик про на проведення 07.01.2018р. о 13 год. 00 хв. на вул. Свято-Миколаївська на знак протесту акції біля церкви Московського Патріархату, принести дитячі іграшки, покласти на вході храму.

ОСОБА_6 (депутат Дніпропетровської обласної ради від політичної партії «Самомпоміч») на своїй сторінці у Фейсбуці підтримала цей заклик, висловись про дії московського патріархату, які направлені проти незалежної України. Тому вважала за необхідне бути біля храму на вул. Свято-Миколаївській з іграшками і закликала всіх бути там. У закликала до розпалювання міжрелігійної ворожнечі, вказуючи не на конфесійну підставу для безпорядків, а на політичну:

При цьому ОСОБА_5 і ОСОБА_8 давно здійснюють політичну діяльність, направлену на переслідування православних християн, про що свідчать чисельні фото, на що органи прокуратури і Служби безпеки України не реагують. Позивач вважав, що до дестабілізації ситуації в м. Кривому Розі причетні керівники Криворізького відділу Національної поліції. На повідомлення позивач з вимогою припинити злочини і притягти організаторів до відповідальності (здійснене у телефонному режимі) начальник Криворізької поліції не відреагував. Хоч на місце прибули працівники поліція, але вони не перевірили, чи було повідомлено виконавчий комітет Центрально-Міської районної у місті ради про цю акцію. Керівник Криворізької місцевої прокуратури № 3 Кондратов В.Г. не вніс відомості до ЄРДР за ст. 161 КК України.

Таким чином правоохоронними органами допущена бездіяльність, яка виражається у неналежному реагуванні на акцію протесту, що призвело до порушення права позивача на свободу віросповідання, гарантованого Конституцією України, порушення статей 9, 13, 14 статті 1 протоколу № 12 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, Загальна декларації прав людини. Тому посилаючись на норми ст.ст. 1167, 1173, 1174 ЦК України, позивач просить стягнути з держави в особі Державної казначейської служби України моральну шкоду, спричинену бездіяльністю, яка виражається у нездійсненні захисту від терористів в розмірі 1,00 грн.

Відповідач - Прокуратура Дніпропетровської області позовні вимоги не визнав. 02.05.2019р. представник відповідача - прокурор відділу прокуратури Пономаренко А.Є. (діє на підставі довіреності від 15.12.2017р. - а.с. № 34) надав відзив на позовну заяву (а.с. № 31-33), у якому вважав безпідставними доводами позивача про те, що прокуратурою мала вжити заходів щодо встановлення і оприлюднення кола осіб, причетних до злочинів, передбачених ст. 161 КК України, які мали місце за твердженням ОСОБА_1 07.01.2018р.

Зазначив, що до органів прокуратури і до територіальних органів поліції, упродовж 2018 року звернення від ОСОБА_1 щодо розпалювання релігійної ворожнечі на території м. Кривого Рогу не надходили, тому відповідні відомості до ЄРДР не вносились. Таким чином жодної бездіяльності або протиправних дій органами прокуратури допущено не було.

Вважав вимоги позивача про стягнення моральної шкоди є передчасними і безпідставними, оскільки на час розгляду справи відсутнє рішення суду або інший акт, яким встановлена протиправність дій або бездіяльність органів прокуратури. Доводи про бездіяльність органів прокуратури є лише припущенням позивача, на яких згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України не може ґрунтуватися доказування.

Крім того, відшкодування шкоди здійснюється незалежно від вини органу, що встановлено ч. 2 ст. 1167 ЦК і розширено у ст. 1176 ЦК України та Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

Позивач посилається на бездіяльність органів прокуратури області, яка, на його думку, полягає у невстановленні осіб, які 07.01.2018 проводили акцію «#Принеси_куклу». Проте доводи про бездіяльність є припущенням позивача, не підтверджені належними та допустимими доказами. Питання встановлення протиправності дій або бездіяльності слідчого чи прокурора згідно зі ст. 303 КПК України віднесено до кримінального судочинства і повинно розглядатися слідчим суддею за правилами і в порядку, встановленими КПК України. Отже, вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 грн. є безпідставними та необґрунтованими.

З урахуванням викладеного, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи - Служби безпеки України - Христич І.Ю. (діє на підставі довіреності від 08.06.2018р. - а.с. № 81) 26.12.2018р. надала суду пояснення (а.с. № 79-80) про те, що позивач всупереч вимог ст. 53 ЦПК України безпідставно визначив Службу безпеки України третьою особою у справі. Позивачем не наведено жодних аргументів і не надано доказів, які свідчать про порушення прав позивача або причетність СБ України до порушення його прав. ОСОБА_1 не висунув жодних вимог до СБ України, що вказує не те, що судове рішення жодним чином не вплине на права або обов`язки СБ України.

Представник третьої особи - Криворізької міської ради - Шишко Н.С. (діє на підставі довіреності від 28.12.2018р.) 06.08.2019р. надала суду пояснення про те, що законом не передбачено чітко період часу, за який організатор повинен сповістити орган виконавчої влади чи органи місцевого самоврядування про проведення зборів, мітингів, походів та демонстрацій, але строк завчасного сповіщення має бути достатнім і для того, щоб органи виконавчої влади чи органи місцевого самоврядування могли визначитися, наскільки проведення таких зібрань відповідає закону та в разі потреби згідно з ч. 2 ст. 39 Конституції України звернутися до суду для вирішення спірних питань.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів міських ради належить вирішення відповідно до закону питань про проведення зборів, мітингів, маніфестацій і демонстрацій, спортивних, видовищних та інших масових заходів; здійснення контролю за забезпеченням при їх проведенні громадського порядку.

Такі повноваження рішенням Криворізької міської ради від 31.03.2016 №381 «Про обсяг і межі повноважень районних у місті рад та їх виконавчих органів» делеговані виконавчим органам районних у місті рад відповідно до територіальності. Саме виконкоми районних у місті Кривого Рогу рад у встановленому порядку отримують повідомлення про заплановані масові заходи, з огляду на що, саме до їх безпосередньої компетенції належить вжиття відповідних засобів реагування з метою забезпечення громадського порядку і безпеки, а також захисту законних прав та інтересів громадян.

На вимогу суду Криворізькою міською радою повідомлено, що повідомлення про проведення акції 07.01.2018р. по вул. Свято-Миколаївська біля Свято-Миколаївського храму до виконкому Криворізької міської ради не надходило.

Ураховуючи викладене, просив прийняти рішення відповідно до норм законодавства, розгляд справи проводити без участі представника Криворізької міської ради.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав просив їх задовольнити повністю.

Представник відповідача - Прокуратури Дніпропетровської області - Овчар Т.В. (діє на підставі довіреності від 03.05.2019р. - а.с. № 132) в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала, просила відмовити у їх задоволенні.

Відповідач - керівник Криворізької місцевої прокуратури №3 Кондратов В.Г. в судове засідання не з`явився, про дату місце і час розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином (а.с. № 48, 64, 95, 101,112, 131) Правом на надання відзиву не скористався, інших заяв клопотань суду не надавав.

Представник третьої особи - Адміністрації Президента України - Гуцал Д.С. (діє на підставі довіреності від 29.12.2017р. - а.с. № 40) в судове засідання не з`явився, про дату місце і час розгляду справи повідомлявся належним чином 15.05.2018р. надав суду заяву, в якій просив справу розглядати за відсутності представника Президента України (а.с. № 39).

Представник третьої особи - Служби безпеки України - Христич І.Ю. (діє на підставі довіреності від 08.06.2018р. - а.с. № 81) в судове засідання не з`явився, про дату місце і час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Представник третьої особи - Криворізької міської ради - Шишко Н.С. (діє на підставі довіреності від 28.12.2018р.) в судове засідання не з`явився, про дату місце і час розгляду справи повідомлявся належним чином. У своїх пояснення від 06.08.2019р. представник Криворізької міської ради просив розглядати справу без його участі.

Представник третьої особи - Центрально-Міської районної у місті Кривому Розі ради - Губарєва М.П. (діє на підставі довіреності від 03.06.2019р.) в судове засідання не з`явився, про дату місце і час розгляду справи повідомлявся належним чином. 19.06.2019р. надала суду клопотання про розгляд справи без участі представника Центрально-Міської районної у місті Кривому Розі ради, судове рішення відніс на розсуд суду.

Представники третіх осіб - Державної казначейської служби України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Урядового уповноваженого у справах Європейського суду, в судове засідання не з`явився, про дату місце і час розгляду справи повідомлявся належним чином. Заяв, клопотань, пояснень суду не надавали.

Суд, з`ясувавши позиції сторін, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, встановив такі обставини справи і відповідні ним правовідносини.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Як видно з представлених позивачем суду роздруківок фотографій з мережі Інтернет, сторінок у Фейсбуці, та за його поясненнями, 07.01.2018р. у м. Кривому Розі на вул. Свято-Миколаївській перед Свято-Миколаївським храмом була проведена акція протесту «Принеси іграшку».

На вимогу суду про витребування доказів (ухвала суду від 21.05.2019р. - а.с. № 140) про те чи попереджали учасники акції про її проведення, до якої громадської організації, політичної партії, церкви вони належать, на чию користь проводилися акція, хто фінансував придбання іграшок тощо, Криворізькою міською радою надані відповідні листи виконавчих органів ради.

Так, листом Відділу взаємодії з правоохоронними органами та оборонної роботи апарату міськради і виконкому Криворізької міської ради від 14.06.2019р. надано інформацією про акцію, шо відбулася 07.01.2018 у м. Кривому Розі на вул. Свято-Миколаївській перед Свято-Миколаївським храмом нічого не відомо.

Листом Управління преси, інформаційної діяльності та внутрішньої політики виконкому Криворізької міської ради від 04.07.2019р. повідомлено, що повідомлення про проведення акції 07.01.2018р. по вул. Свято-Миколаївська біля Свято-Миколаївського храму до виконкому Криворізької міської ради не надходило.

Також роз`яснено, що повноваження органів місцевого самоврядування з даного питання визначені статтею 38 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», відповідно до якої вирішення відповідно до закону питань про проведення зборів, мітингів, маніфестацій і демонстрацій, спортивних, видовищних та інших масових заходів; здійснення контролю за забезпеченням при їх проведенні громадського порядку належить до делегованих повноважень виконавчих органів місцевих рад.

Дані повноваження делеговані рішенням Криворізької міської ради від 31.03.2016р. № 381 «Про обсяг і межі повноважень районних у місті рад та їх виконавчих органі» виконавчим органам районних у місті рад відповідно до своєї території. Виконкоми районних у місті рад у встановленому порядку отримують повідомлення про заплановані масові заходи, а тому саме до їх безпосередньої компетенції належить вжиття відповідних заходів реагування з метою забезпеченням громадського порядку і безпеки, а також захисту законних прав т а інтересів громадян.

Основними завданнями та функціями відділу внутрішньої політики управління в напрямку роботи з інститутами громадянського суспільства є моніторинг та аналіз їх діяльності. Так в ході моніторингу на інтернет ресурсах міста було знайдено інформацію про проведення зазначеної акції за посиланнями: ІНФОРМАЦІЯ_1; ІНФОРМАЦІЯ_2.

За інформацією інтернет ресурсів, організатором акції виступив ОСОБА_8 представник громадської організації «ГРАД».

Позивач, вважаючи, що проведеною акцією протеста порушені його права, гарантовані ст. 35 Конституції України на свободу віросповідання, а відповідними правоохоронними органами допущена бездіяльність щодо захисту його права, зокрема, не внесено відомості до ЄРДР за ст. 161 КК України.

Водночас, як повідомлено Прокуратурою Дніпропетровської області, позивач не звертався до прокуратури і до територіальних органів поліції упродовж 2018 року звернення із відповідною заявою про розпалювання релігійної ворожнечі на території м. Кривого Рогу не надходили, тому відповідні відомості до ЄРДР не вносились.

Означене позивачем не спростоване, доказів звернення до правоохоронних органів ним не надано.

Водночас, посилаючись на норми ст.ст. 1167, 1143, 1174 УК України, позивач просить відшкодувати за рахунок держави моральну шкоду, заподіяну бездіяльністю органів поліції , прокуратури, СБ України.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормою ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Позивач не вказує не посилається як на підставу відшкодування шкоди на його незаконне засудження, незаконне притягнення до кримінальної відповідальності, незаконне застосування запобіжного заходу, незаконне затримання, незаконне накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, що виключає відповідальність відповідних органів прокуратури.

Проте позивач визначив відповідачами саме Прокуратуру Дніпропетровської області і керівника Криворізької місцевої прокуратури № 3, не конкретизуючи при цьому, у чому саме проявлялася їх бездіяльність під час проведення акції 07.01.2018р., при тому, що позивач з будь-якими завами до них не звертався.

У зв`язку з цим суд доходить висновку, що позивачем не підтверджений відповідними належними і допустимим доказами факт здійснення відповідачами незаконної бездіяльності щодо позивача при здійсненні своїх повноважень, що виключає застосування положень ст. 1174 ЦК України про відшкодування моральної шкоди незалежно від вини.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини 6 цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Складовими частинами цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди, є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням її заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом.

Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору і тягне за собою порушення майнових (немайнових) прав та інтересів іншої особи із настанням для неї негативних наслідків (втрат) майнового чи немайнового характеру.

Причинний зв`язок, як елемент цивільного правопорушення, виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Отже, при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, предметом доказування є не тільки факт неправомірних дій (бездіяльності), а й факт заподіяння шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) та заподіянням шкоди.

Як роз`яснено у п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивач ОСОБА_1 не надав суду ані доказів учинення бездіяльності відповідачами - Прокуратурою Дніпропетровської області і керівником Криворізької місцевої прокуратури № 3 Кондратова В.Г., ані належних доказів причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю цих відповідачів та завданою йому шкодою, а саме у вигляді неналежного реагування на події, які сталися 07.01.2018р. перед Свято-Миколаївським храмом у м. Кривому Розі.

Сам факт відсутності дозволу місцевого органу самоврядування на проведення акції не є безумовною підставою для відшкодування позивачеві матеріальної та моральної шкоди, адже позивачем не надано доказів того, що він постраждав від протиправних дій осіб, які проводили акцію.

Самі по собі роздруківки фотографій з мережі інтернет і сторінок у Фейсбуці не можуть бути належним і допустимим доказами протиправних дій учасників акції, адже суду не представлено доказів того, що учасники акції були притягнуті до адміністративної відповідальності за порушення порядку організації і проведення зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій (ст. 185-1 КУпАП) чи до кримінальної відповідальності за організацію масових заворушень, що супроводжувалися насильством над особою, погромами, підпалами, знищенням майна, захопленням будівель або споруд (ст. 294 КК України).

Оцінюючи доводи позивача про його дискримінацію як особи, яка є прихожанином Української Православної Церкви, чим порушуються вимоги статей 10, 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд виходить з такого.

Згідно зі ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч.ч. 2, 3 ст. 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.

Згідно ст. 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» від 06.09.2012р. №5207-VI, дискримінація - ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Непряма дискримінація - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Статтею 2 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» визначено, що законодавство України ґрунтується на принципі недискримінації, що передбачає незалежно від певних ознак: 1) забезпечення рівності прав і свобод осіб та/або груп осіб; 2) забезпечення рівності перед законом осіб та/або груп осіб; 3) повагу до гідності кожної людини; 4) забезпечення рівних можливостей осіб та/або груп осіб.

Згідно ст. 6 цього Закону відповідно до Конституції України, загальновизнаних принципів і норм міжнародного права та міжнародних договорів України всі особи незалежно від їх певних ознак мають рівні права і свободи, а також рівні можливості для їх реалізації. Форми дискримінації з боку державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, юридичних осіб публічного та приватного права, а також фізичних осіб, визначені статтею 5 цього Закону, забороняються.

Не вважаються дискримінацією дії, які не обмежують права та свободи інших осіб і не створюють перешкод для їх реалізації, а також не надають необґрунтованих переваг особам та/або групам осіб за їх певними ознаками, стосовно яких застосовуються позитивні дії, а саме: спеціальний захист з боку держави окремих категорій осіб, які потребують такого захисту; здійснення заходів, спрямованих на збереження ідентичності окремих груп осіб, якщо такі заходи є необхідними; надання пільг та компенсацій окремим категоріям осіб у випадках, передбачених законом; встановлення державних соціальних гарантій окремим категоріям громадян; особливі вимоги, передбачені законом, щодо реалізації окремих прав осіб.

Посилання позивача на його дискримінацію як громадянина України, який сповідує православну віру, є прихожанином Української Православної Церкви Московського Патріархату не підтверджені будь-якими доказами, а зі змісту позовних вимог не вбачається, що позивача обмежено у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, що відповідно до Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» можна вважати дискримінацією.

З урахуванням викладеного суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з його недоведеністю.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 1167, 1143, 1174 УК України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні», Постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 141, 223, ч. 2 ст. 247, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до держави в особі прокуратури Дніпропетровської області, керівника Криворізької місцевої прокуратури №3 Кондратова Володимира Гарійовича, треті особи без самостійних вимог: Президент України через Адміністрацію Президента України, Служба Безпеки України, Державна казначейська служба України, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини через Секретаріат уповноваженого верховної ради України з прав людини, Урядовий уповноважений у справах Європейського суду з прав людини через Міністерство юстиції України, Криворізька міська рада, Центрально-міська районна у м. Кривому Розі рада про стягнення моральної шкоди від порушення прав людини - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С.С. Федоріщев