Провадження №2/524/949/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2019 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі:
головуючого судді Предоляк О.С.
при секретарі судового засідання - Яковлєвій К.В.
за участю відповідача ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2
розглянувши в спрощеному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кременчуці цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,
В С Т А Н О В И В:
ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позивач свої вимоги мотивував тим, що відповідно до укладеного договору PLOXRX14110212 від 12.06.2008 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_3 , останній отримав кредит у розмірі 2208 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 13.06.2009.
Відповідач зобов`язувався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої обов`язки в повному обсязі у терміни і на умовах, передбачених кредитним договором.
ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 Спадкоємцем, у відповідності до ч. 3 ст 1268 ЦК України є ОСОБА_1 .
Посилаючись на вказані обставини, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором PLOXRX14110212 від 12.06.2008 у сумі 12 703, 91 та кредитним договором б/н від 08.10.2008 року в розмірі 2893, 76 грн. та судові витрати.
У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримують відзив, та заперечення просять відмовити у задоволенні позову. Заявлено про застосування позовної давності.
Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» у судове засідання не прибув. Просять розглянути справу за їх відсутність.
Суд, вислухавши пояснення відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, приходить до наступного висновку.
Як встановлено з матеріалів справи відповідно до укладеного договору PLOXRX14110212 від 12.06.2008 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_3 , останній отримав кредит у розмірі 2208 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 13.06.2009.
Свідоцтвом про смерть від 28.03.2013 року, підтверджується, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно розрахунку заборгованості за ОСОБА_3 наявна заборгованість, яка станом на день смерті становила за кредитним договором PLOXRX14110212 від 12.06.2008 у сумі 12 703, 91 та кредитним договором б/н від 08.10.2008 року в розмірі 2893, 76 грн.
23.12.2014 року АТ КБ "Приватбанк" була направлена претензія кредитора до Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори
Відповідно до листа приватного нотаріусу Курячого В.М. від 19.01.2015 року, встановлено, що спадкова справа після померлого ОСОБА_3 не заводилась.
28.04.2018 кредитор направив на адресу ОСОБА_1 претензію щодо необхідності сплати боргу.
Обґрунтовуючи підстави позову, АТ КБ "Приватбанк" посилався на те, що відповідач ОСОБА_1 , відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України, прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , оскільки проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Згідно матеріалів справи, за паспортними даними відповідача ОСОБА_1 та спадкодавця ОСОБА_3 , адреса їх реєстрації є спільною: АДРЕСА_1
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом переконливості своїх вимог є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (ст.1218,1231 ЦК України).
Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України).
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).
Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у ч. 3, 4 ст. 1268 та в ст. 1269 ЦК України.
Так, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України" Здійснення права на спадкування") та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України «Оформлення права на спадщину»).
Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст. 1296 ЦК України).
Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.
Разом з тим суд наголошує на наступному.
Згідно зі ст. 1282ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу, суд, за позовом кредитора, накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.
Системне тлумачення ст.16 та ч. 2 ст.1282 ЦК України дозволяє зробити висновок, що: по-перше, норма ч. 2 ст. 1282 ЦК України є спеціальною у площині захисту прав кредиторів спадкодавця у межах спадкових правовідносин, в якій передбачено належний спосіб захисту прав кредиторів спадкодавця; по-друге, до відносин між кредитором і спадкоємцями позичальника не повинні застосовуватися норми закону, які врегульовують загальні наслідки невиконання стороною договірних зобов`язань, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі (пред`явлення в судовому порядку вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором).
Аналіз ч. 2 ст.1282 ЦК України свідчить, що задоволення вимоги кредитора до спадкоємців позичальника шляхом одноразового платежу, тобто шляхом сплати грошових коштів, можливе лише в позасудовому порядку.
Судовий спосіб захисту порушеного права кредитора, у разі відмови спадкоємців від одноразового платежу, полягає у пред`явленні до спадкоємців позову про накладення стягнення на майно.
Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.
Згідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Оскільки позивачем не було доведено суду передачу спадкоємцем у натурі спадкового майна, тому за таких обставин, обраний позивачем спосіб захисту прав не відповідає вимогам ч. 2ст. 1282 ЦК України, у зв`язку з чим позовні вимоги щодо стягнення заборгованості не можуть бути задоволені.
Судові витрати віднести на рахунок позивача.
Керуючись ст. ст.1216,1219,1268,1268,1282,1296,1297 ЦК України, та керуючись ст.ст.4,5,12,13,81,89,141,259,263-265,268 ЦПК України, суд,
У Х В А Л И В:
У задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця - відмовити.
Судові витрати віднести на рахунок позивача.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Відповідно до п.п. 15.5 п.15 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Суддя: О.С. Предоляк