Справа № 541/209/19
Номер провадження 2/541/416/2019
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22 липня 2019 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючої, судді Куцин В. М.,

секретаря судових засідань Євдокимової Н.Ю.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в порядку загального провадження в залі суду м. Миргород справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Солонцівської сільської ради Миргородського району Полтавської області, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, треті особи - ОСОБА_4 , ОСОБА_5

В СТАНОВИВ:

31 січня 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до Солонцівської сільської ради Миргородського району Полтавської області про визнання права власності на нерухоме майно. Просили визнати: за ОСОБА_1 право власності на 1/2 (одну другу) частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами; за ОСОБА_2 1/4(одну четверту) частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами; за ОСОБА_3 , право власності на 1/4 (одну четверту) частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи позов посилалися на те, що вони постійно проживають у АДРЕСА_1 . Ця інформація занесена у погосподарські книги сільської ради і до цього часу вони вважали, що цього достатньо для підтвердження факту належності житлового будинку голові двору - ОСОБА_1 . Коли він звернувся у Солонцівську сільську раду із заявою про реєстрацію місця проживання невістки у своєму будинку, йому пояснили, що потрібен документ, який підтверджує право власності на житловий будинок. Згідно довідки виконкому Солонцівської сільської ради від 12.11.2018 року № 454, рішень, щодо оформлення права власності на будинок по АДРЕСА_1 , немає. У бюро технічної інвентаризації їм підтвердили, що право власності на будинок не зареєстроване. Дана інформація підтверджена довідкою ДКП «Миргородтехінвентаризація» від 12.10.2018 року № 414-Т.

Житловий будинок АДРЕСА_1 був збудований ними у 1987 році, що підтверджується даними технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, який виготовлений 12 жовтня 2018 року ДКП «Миргородтехінвентаризація», та записами у книгах погосподарського обліку Солонцівської сільської ради Миргородського району.

Забудова дозволена рішенням виконкому Миргородської районної Ради народних депутатів від 16 травня 1984 року № 129, про що зазначено у плані забудови. Забудовником, який отримав дозвіл, є ОСОБА_7 . На плані забудови зроблено відмітку, що будівництво здійснюється колгоспним двором. Той факт, що домогосподарство по АДРЕСА_1 у АДРЕСА_1 відносилося до суспільної групи «колгоспний двір» підтверджується виписками з погосподарських книг Солонцівської сільської ради: № 01 за 1986 - 1990 роки, № 01 за 1991 - 1995 роки, № 01 за 1996 - 2000 роки.

На момент завершення будівництва житлового будинку у домогосподарстві за вказаною адресою, як члени сім`ї, були зареєстровані: . ОСОБА_7 - голова двору; ОСОБА_1 - син; ОСОБА_2 - невістка; ОСОБА_8 - онука; ОСОБА_5 - онук; ОСОБА_3 - онук.

ОСОБА_9 та ОСОБА_5 після закінчення навчальних закладів та створення власних сімей вибули із зазначеного домогосподарства. їхня участь у діяльності колгоспного двору по АДРЕСА_1 була незначною і вони не претендують на виділення частки майна колгоспного двору, що підтвердили в усній розмові.

З викладеного вище слідує, що майно колгоспного двору на праві спільної часткової власності належить: ОСОБА_7 1/4 частина; ОСОБА_1 1/4 частина; ОСОБА_2 1/4 частина; ОСОБА_3 ј частина.

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заяву про прийняття спадщини ніхто не подавав, але його син ОСОБА_1 фактично вступив у володіння спадковим майном, що свідчить про прийняття спадщини, згідно ст. 549 Цивільного кодексу УРСР, що діяв на момент відкриття спадщини. Отже, ОСОБА_1 фактично належить 1/2 частина вищезазначеного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами.

Виходячи з вищевикладеного, вони не можуть оформити своє право власності на житловий будинок у позасудовому порядку і змушені звернутися до суду з позовом про визнання права власності на належний їм житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами.

Відповідно до ухвали судді від 04 лютого 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання .

01 червня 2019 року позивачі подали заяву про уточнення позовних вимог. Вказали, що із Солонцівської сільської ради отримали рішення виконавчого комітету Солонцівської сільської ради «Про оформлення прав власності на будинки, що розташовані в с. Солонці», яким дозволено оформити право власності на будинок АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 .

Останні 18 років у житловому будинку постійно проживали та були зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Всі ці роки вона вважали, що будинок належить їхній сім`ї і не знали про виділення часток іншим особам. ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ніколи не заявляли про свої права на зазначений будинок .

Вони, позивачі, заволоділи майном добросовісно, оскільки вважали, що будинок у якому вони живуть , належить їм. Вони не знали і не могли знати , що рішенням власність розподілена інакше.

Вони володіли будинком та господарськими спорудами відкрито, утримували його, ремонтували, сплачували комунальні платежі та земельний податок за користування земельною ділянкою, на якій розташований спірний будинок.

Факт безперервного володіння майном підтверджується виписками з погосподарських книг Солонцівської сільської ради за 2001-2005 роки, 2006-2010 роки, 2011-2015 роки, 2016-2018 роки.

Виходячи з вищевикладеного вважають, що частки у праві власності на спірний житловий будинок, які були виділені ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 мають бути розподілені між ними у рівних долях на підставі ст. 344 ЦК України.

Частка ОСОБА_1 у праві власності на житловий будинок складає 1/6+1/18+1/18+1/18=1/3; ОСОБА_2 1/6+1/18+1/18+1/18=1/3; ОСОБА_3 1/6+1/18+1/18+1/18=1/3.

Посили визнати: за ОСОБА_1 право власності на 1/3 (одну третю) частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами; за ОСОБА_2 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами; за ОСОБА_3 , право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 05 червня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Солонцівської сільської ради Миргородського району Полтавської області, треті особи - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на нерухоме майно залучено в якості співвідповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Ухвалою суду від 02 червня 2019 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, в раніше поданих заявах просили справу розглядати без їх участі, на позовні вимоги підтримали (а.с. 79-83).

Представник відповідача Солонцівської сільської ради в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача. Позовні вимоги визнав ( а.с. 118).

Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 117,119)

Треті особи - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 117,119)

В зв?язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами.

Рішенням виконкому Миргородської районної Ради народних депутатів від 16 травня 1984 року № 129, надано дозвіл на забудову ОСОБА_7 , про що зазначено у плані забудови. На плані забудови зроблено відмітку, що будівництво здійснюється колгоспним двором (а.с. 18-20).

Рішенням виконавчого комітету Солонцівської сільської ради «Про оформлення прав власності на будинки, що розташовані в с. Солонці» від 02.02.1997 року, дозволено оформити право власності на будинок АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 (а.с. 71,72).

Відповідно до виписок з погосподарських книг Солонцівської сільської ради за 1986-1990 роки, 1991-1995 роки в списку членів домогосподарства вказані ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 (а.с. 21,22).

Згідно виписок з погосподарських книг Солонцівської сільської ради за 1996-2000 роки в списку членів домогосподарства вказані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_11 (а.с. 23)

Відповідно до виписок з погосподарських книг Солонцівської сільської ради за 2001-2005 роки, 2006-2010 роки, 2011-2015 роки, 2016-2018 роки в списку членів домогосподарства вказані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 74-77).

Право власності на будинковолодіння по АДРЕСА_1 не зареєстрованого, що підтверджується довідкою ДКП «Миргородтехінвентаризація» від 12.10.2018 № 414-Т (а.с. 14).

Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли цивільні правовідносини щодо набуття права власності на нерухоме майно.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 відповідно до погосподарських книг Солонцівської сільської ради за 1986-1990 роки, 1991-1995 роки, 1996-2000 роки, 2001-2005 роки, 2006-2010 роки, 2011-2015 роки, 2016-2018 роки та рішення виконавчого комітету Солонцівської сільської ради «Про оформлення прав власності на будинки, що розташовані в с. Солонці» від 02.02.1997 року були власниками житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 (а.с.71,72).

Так, згідно із ст.ст.41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права.

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У частині першій статті 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Аналіз указаної норми дає підстави для висновку, що за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно.

При цьому необхідно виходити з того, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Отже суду при вирішенні спору належить встановити саме факт добросовісності заявника на момент отримання ним майна, а саме, що у позивача, як володільця майна не могло бути сумнівів у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04.10.1991 № 7, право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

Відповідно до Закону УРСР "Про сільську Раду народних депутатів трудящих УРСР" від 02 червня 1968 року, кожна сільська рада вела погосподарські книги. В заглавній частині особистого рахунку записувались прізвище, ім`я по батькові глави сім`ї, на ім`я якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку, іншим чином реєстрація власності в сільській місцевості передбачена не була за виключенням договорів дарування* міни, купівлі-продажу. пожиттєвого утримування, спадкування.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Позивачі вказують, що будинок побудований ними у 1987 році, крім того рішенням виконавчого комітету Солонцівської сільської ради «Про оформлення прав власності на будинки, що розташовані в с. Солонці» від 02.02.1997 року передано у власність колгоспний будинок по АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , тобто позивачі не могли не знати, кому належить будинок, отже власники будинку відомі, і набути право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за набувальною давністю у позивачів не буде підстав. Для набуття права власності на належні їм частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, існує інший порядок реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Враховуючи вищевикладене, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності за набувальною давністю по 1/3 частині житлового будинку з господарським будівлями і спорудам, який розташований по АДРЕСА_1 необхідно відмовити за безпідставністю.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Керуючись, ст. ст. 5,10, 12, 13, 263, 264, 265, 266, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності за набувальною давністю на 1/3 частину житлового будинку з господарським будівлями і спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 - відмовити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю на 1/3 частину житлового будинку з господарським будівлями і спорудам, який розташований по АДРЕСА_1 .

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання права власності за набувальною давністю на 1/3 частину житлового будинку з господарським будівлями і спорудам, який розташований по АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15 п. 1 Розділу XIII Перехідні положення ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області.

Повне судове рішення складено 01 серпня 2019 року

Суддя: В. М. Куцин