Справа № 177/362/19
Провадження № 2/177/501/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 липня 2019 року

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Суботіної С. А.

за участі: секретаря Ференц Я. З.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Залюбовського В.В. ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Кривому Розі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Мазепа Наталія Миколаївна, про стягнення суми боргу,-

В С Т А Н О В И В:

06.03.2019 позивач звернулася до суду з указаним позовом та просила суд стягнути з ОСОБА_4 на її користь борг за попереднім договором про намір купівлі нерухомого майна та отримання завдатку від 13.08.2015 в сумі 57099,67 грн., а також витрати по справі: судовий збір - 768,40 грн. та витрати за надання правничої допомоги - 4000 грн.

В обґрунтування позову вказувала, що потребуючи значної суми коштів на лікування сина, прийняла рішення про продаж належного їй житлового будинку АДРЕСА_1 .

Оскільки для укладення основного договору купівлі-продажу необхідно було оформлення документів, між нею та потенційним покупцем ОСОБА_4 13.08.2015 укладено попередній договір про намір купівлі-продажу будинку, в якому вони погодили умови укладення основного договору, зокрема ціну - 120000 грн., та завдаток. В якості завдатку ОСОБА_4 передала їй грошову суму у розмірі 80000 грн., в рахунок платежів належних за договором купівлі-продажу будинку.

23.12.2015 між ними укладено договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Мазепа Н.М., після чого ОСОБА_4 відмовилася провести з нею повний розрахунок за проданий будинок. Вказаний розрахунок не проведено ні до дати вказаної в попередньому договорі - 15.08.2016, ні до цього часу.

Стверджувала, що основна сума боргу за договором станом на 01.03.2019 складає 40000 грн., а сума індексу інфляції за час прострочення за період з 16.08.2016 по 01.03.2019 складає 14052,00 грн., 3 % річних від простроченої суми за період з 16.08.2016 по 01.03.2019 - 3047,67 грн.

З метою захисту порушеного права позивач вважала за необхідне стягнути з відповідача суму заборгованості за договором купівлі-продажу, з врахуванням 3 % річних та втрат від інфляції, в загальному розмірі 57099,67 грн.

03.06.2019 ОСОБА_4 надала до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечуючи проти задоволення позовних вимог у зв`язку з їх необґрунтованістю та безпідставністю, просила в позові відмовити. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог вказувала, що між нею та позивачем дійсно укладався договір про наміри купівлі-продажу нерухомого майна та отримання завдатку, згідно умов якого вона в цей же день передала позивачу 80000 грн. в рахунок платежів за майбутнім договором. 23.12.2015, до моменту укладення основного договору купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 , нею передано ОСОБА_1 50000 грн., що відображено в п. 2.1. основного договору купівлі-продажу будинку, посвідченого нотаріально.

Фактично сплачена нею сума за договором купівлі-продажу будинку склала 130000 грн.

Крім цього вказувала, що укладений між ними договір від 13.08.2015 не є попереднім договором, а є лише протоколом про наміри, що зумовлено недотриманням нотаріальної форми його укладення та відповідно не створює жодних юридичних наслідків для сторін. Оскільки вона в повному обсязі розрахувалася з ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу будинку, то у неї відсутні будь-які зобов`язання перед ОСОБА_1 , в тому числі зі сплати 3 % річних та інфляційних втрат.

ОСОБА_4 стверджувала, що після укладення договору купівлі-продажу будинку між нею та ОСОБА_1 існували приятельські відносини, жодних претензій вона їй не пред`являла, а про існування вимог ОСОБА_1 дізналася лише після отримання судової повістки по даній справі.

ОСОБА_4 також посилалася на пропуск ОСОБА_1 строку позовної давності для звернення до суду з вказаним позовом, адже договір купівлі-продажу між сторонами укладено 23.12.2015, а позов подано до суду лише 06.03.2019.

18.06.2019 ОСОБА_1 подала до суду відповідь на відзив, в якому заперечуючи твердження ОСОБА_4 вказувала, що після укладення основного договору між ними виникли вкрай неприязні стосунки, оскільки остання відмовлялася передати їй решту обумовленої в попередньому договорі суми - 40000 грн. Факт отримання коштів в розмірі 50000 грн. заперечила. Вважала, що попередній договір укладався між сторонами з дотриманням вимог законодавства, відповідно його умови мали бути виконані ними, в тому числі щодо вартості майна. Заперечуючи пропуск строку позовної давності посилалася на зміст попереднього договору, згідно якого основний договір мав бути укладений до 15.08.2016, відповідно, за її переконанням, повний розрахунок мав бути проведений між сторонами 15.08.2016, а отже позов подано в межах строку позовної давності.

Позивач та її представник адвокат Залюбовський В.В. в ході судового засідання позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, з підстав викладених у позові та відповіді на відзив.

ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, будучи представленою в суді представником - ОСОБА_3

ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала, заперечуючи проти їх задоволення з підстав викладених у відзиві.

Третя особа приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Мазепа Наталія Миколаївна, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с. 23).

Встановивши фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин, надавши оцінку доказам безпосередньо дослідженим у судовому засіданні, зокрема поясненням сторін та їх представників, письмовим доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню зі слідуючих підстав.

Суд установив, що ОСОБА_1 , будучи власником житлового будинку АДРЕСА_1 , домовилася про його продаж з ОСОБА_4 як потенційним покупцем.

13.08.2015 вони підписали текст попереднього договору про наміри придбання нерухомого майна та отримання завдатку, в якому зафіксували факт передачі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 80000 грн. в рахунок належних їй платежів за договором купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 . Також обумовили повну вартість будинку 120000 грн. та строк до якого мав бути укладений основний договір - 15.08.2016.

У договорі сторони визначили, що їх волевиявлення є вільним та відповідає їх внутрішній волі, а також що вказаний договір діє до моменту укладення договору купівлі-продажу обумовленого нерухомого майна (а.с. 7).

Вище вказані обставини сторони визнали та їх не заперечували, зокрема позивач ОСОБА_1 підтвердила факт отримання нею коштів в розмірі 80000 грн. в рахунок платежів за майбутнім договором купівлі-продажу будинку.

Відповідач не заперечуючи вище вказаних обставин стверджувала, що укладений між сторонами договір від 13.08.2015 є нікчемним, у зв`язку з недотриманням обов`язкової нотаріальної форми.

Відповідно до ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Відповідно до ч.4 ст. 635 ЦК України, договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до ч.1, ч.4 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно зі ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Беручи до уваги вище вказані обставини справи та вимоги законодавства, суд приходить до висновку, що укладений між сторонами попередній договір від 13.08.2015 є нікчемним, оскільки будучи попереднім договором щодо договору купівлі-продажу нерухомого майна, для якого законом визначена обов`язкова нотаріальна форма, укладений без дотримання такої форми.

Твердження відповідача про те, що укладений договір не є попереднім договором, а є договором про наміри, суд розцінює критично, оскільки як слідує зі змісту самого договору від 13.08.2015, сторони надали йому силу попереднього договору назвавши його відповідно, а також передбачили в ньому умови укладення основного договору та строк дії попереднього договору, не дотримавши при цьому форми укладення договору.

Отже, суд приходить до висновку, що попередній договір є нікчемним, тому не створює жодних прав та обов`язків для його сторін.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палата Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 401/3856/16-ц провадження № 14-221 цс 18.

23.12.2015 між сторонами укладено договір купівлі-продажу, який посвідчений нотаріально, та предметом якого є житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 40).

Згідно п. 1.2 договору предметом договору є житловий будинок АДРЕСА_1 , який складається з житлового будинкуА-1, житловою площею 28,3 кв.м., загальною площею 47,9 кв.м., літньої кухні «Б», гаражу «Г», погрібу «В», сараю «Д», вбиральні «Ж», огорожі № 1-3, басейн ІІ (а.с. 40).

В п. 2.1 договору сторони визначили, що продаж вище вказаного будинку з господарчими будівлями та спорудами вчиняється між сторонами за 50000 грн., які повністю отримані продавцем від покупця до підписання цього договору. Сторони підтвердили факт повного розрахунку за вищевказаний житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами. Зазначена ціна відповідає волевиявленню сторін, є остаточною і зміні після укладення договору не підлягає (а.с. 40).

На підставі вказаного договору відповідач ОСОБА_4 зареєструвала право власності на вказаний будинок, що підтверджується витягом з державного реєстру прав на нерухоме майно (а.с. 41, 58-59).

Твердження позивача ОСОБА_1 що дійсна ціна будинку погоджена сторонами 120000 грн. відповідачем не заперечувалося, а тому відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає, як і факт отримання 13.08.2015 ОСОБА_1 від ОСОБА_4 80000 грн.

Твердження ОСОБА_1 , про те, що вона не отримала решти суми обумовленої сторонами, заперечувалося ОСОБА_4 яка наполягала на тому, що перед укладенням основного договору передала позивачу 50000 грн. Доводи відповідача ОСОБА_4 підтверджуються самим змістом договору купівлі-продажу, в п. 2.1. якого чітко вказано, що ОСОБА_1 отримала від неї 50000 грн. до підписання договору, і що між ними проведено повний розрахунок за вище вказаний житловий будинок, ціна є остаточною і зміні не підлягає.

Доводи позивача про те, що вона по іншому розуміла зміст договору, суд розцінює критично, оскільки керуючись принципом диспозитивності, розглядає справу лише в межах заявлених вимог, а згідно п. 1.5, 6.1, 6.2 договору від 23.12.2015 сторони при укладенні договору діяли вільно, розуміючи значення своїх дій, усвідомлюючи правові наслідки приховання дійсної продажної вартості відчужуваного будинку, текст договору їм зрозумілий, прочитаний і схвалений ними до його посвідчення, нез`ясовані питання відсутні (а.с.40).

Беручи до уваги вище викладене, положення ст. 6, 204, 627, 629 ЦК України щодо свободи та обов`язковості договору, презумпції його правомірності, керуючись принципом диспозитивності та змагальності сторін, суд приходить до висновку про доведення факту повного розрахунку між сторонами за договором купівлі-продажу будинку від 23.12.2015, а тому вважає вимоги позивача про стягнення залишкової вартості будинку 40000 грн. та нарахувань 3 % річних, втрат від інфляцію на вказану суму безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідачем зроблено заяву про застосування строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 -257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно зі ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як установлено судом, договір купівлі-продажу між сторонами укладено 23.12.2015, при цьому його умови свідчать про повний розрахунок між сторонами. У разі порушення його умов, позивач мала звернутися до суду з відповідним позовом протягом трьох років з дня укладення даного договору. З позовом до суду ОСОБА_1 звернулася 06.03.2019, тобто з пропуском визначеного законом трьох річного строку позовної давності.

Твердження позивача, що строк позовної давності варто обчислювати з 15.08.2016 - обумовленого сторонами строку повного розрахунку за умовами попереднього договору, суд розцінює критично, у зв`язку з нікчемністю попереднього договору.

Оскільки суд відмовляє в задоволенні позову по суті, у зв`язку з його необґрунтованістю, що є самостійною підставою для відмови в позові, тому суд не вирішує питання про застосування строку позовної давності.

У зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, суд керуючись ст. 133, 137, 141 ЦПК України, приходить до висновку про відсутність правових підстав для відшкодування позивачу понесених нею судових витрат за рахунок відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 4-5, 10-13, 76-81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Киселів Кіцманського району Чернівецької області, РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, РНОКПП: НОМЕР_2 ), третя особа приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Мазепа Наталія Миколаївна, про стягнення суми боргу.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Криворізький районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення його повного тексту.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 01.08.2019.

Суддя: