Провадження №22-ц/812/1310/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 серпня 2019 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Богуславською О.М.,

без участі учасників справи, які належним чином повідомлені про час та місце судового засідання,

розглянувши цивільну справу №485/2011/18-ц за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення, яке постановив Снігурівський районний суд Миколаївської області під головуванням судді Квєтка Іванни Анатоліївни у приміщенні цього суду 22 травня 2019 року за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2018 р. Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК», Банк), звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

Позов мотивовано тим, що згідно кредитного договору № б/н від 03 червня 2008 р. (далі - Договір), укладеного між Банком та ОСОБА_2 , останній отримав кредит у розмірі 6620 грн. у вигляді встановлено ліміту на платіжну картку. ОСОБА_2 свої зобов`язання за Договором виконував неналежним чином. ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник помер. Спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є відповідач ОСОБА_1 , яка протягом шести місяців з дня смерті ОСОБА_2 від спадщини не відмовилася, а тому до неї перейшов обов`язок погасити заборгованість, яка виникла у спадкодавця за кредитним договором.

Позивачем до спадкоємця 15 липня 2018 р. було направлено лист-претензію про погашення заборгованості за кредитом, однак жодних дій не було виконано, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися з даним позовом до суду.

Посилаючись на неналежне виконання позичальником умов кредитного договору, внаслідок чого станом на дату смерті утворилась заборгованість по сплаті кредиту у загальному розмірі 6377 грн. 97 коп., з яких: 6215 грн. 46 коп. - заборгованість за кредитом, 162 грн. 51 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, позивач просив суд стягнути з відповідача як спадкоємця позичальника вказану суму заборгованості та судові витрати.

В судове засідання представник позивача не з`явився, суду надав заяву, в якій просить суд справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву не подавав.

Заочним рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 22 травня 2019 р. у задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_2 умови укладеного 03 червня 2008 р. ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», кредитного договору б/н виконував неналежним чином, у зв`язку із чим на день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 утворилась заборгованість.

Звертаючись із позовом до ОСОБА_1 як до спадкоємця ОСОБА_2 позивач мав довести, що спадкоємцями всього майна є саме відповідач.

Позивач не надав доказів на підтвердження того, що спадкодавцю за життя взагалі належало будь-яке рухоме чи нерухоме майно.

Посилання Банку лише на проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем, без надання доказів наявності, об`єму та вартості спадкового майна після смерті ОСОБА_2 , свідчить про недоведеність позивачем позовних вимог. Клопотань про витребування доказів банком суду заявлено не було.

Крім того, позивач не довів, що дотримався передбачених ст. 1281 ЦК України строків пред`явлення вимоги до спадкоємця, оскільки на момент пред`явлення претензії кредитора до Снігурівської державної нотаріальної контори йому вже було відомо про смерть боржника із свідоцтва про смерть, виданого відповідним органом державної реєстрації ще 24 лютого 2014 р.

В апеляційній скарзі Банк вказує, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим внаслідок неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи та невідповідністю висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права й просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у зв`язку зі смертю позичальника відбулася передбачена законом заміна боржника, його борги перейшли до спадкоємців, яким є ОСОБА_1 як особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини і не відмовилася від спадщини у передбачений законом шестимісячний строк, незважаючи на неотримання свідоцтва про прийняття спадщини. За наявності встановленого факту наявності у спадкодавця боргових зобов`язань та прийняття спадщини відповідачем суд не міг відмовити у задоволенні позову. Встановити ж склад спадщини та його вартість позивач не мав можливості та надав суду усі наявні у нього докази, а також представник позивача заявляв усні клопотання про направлення запитів до відповідних державних установ з метою встановлення майна померлого, які залишились без задоволення, тоді як суд фактично ухилився від вирішення спору по суті.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції відповідає таким вимогам закону.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга статті 1054 ЦК України).

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Із матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що 03 червня 2008 р. між Закритим акціонерним товариством «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_2 укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 1 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши ОСОБА_2 можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором.

Таким чином, між позивачем та ОСОБА_2 склалися договірні правовідносини з приводу надання , використання та повернення кредитних коштів.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 помер.

Позичальник ОСОБА_2 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на дату смерті його заборгованість перед позивачем за кредитним договором № б/н від 03 червня 2008 р. згідно наданого позивачем до суду розрахунку становить 6377 грн. 97 коп., з яких: 6215 грн. 46 коп. - заборгованість за кредитом, 162 грн. 51 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За змістом ст. 1218, ч. 3 ст. 1231 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До спадкоємця переходить обов`язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові зі спадкодавця за життя спадкодавця.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (ч.ч. 1, 2 ст.1223 ЦК України).

Коло спадкоємців за законом, черговість спадкування ними визначена ст.ст. 1258, 1261-1255 ЦК України.

В силу положень ч.1, ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Згідно із вимогами ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Статтею 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Таким чином, у разі смерті боржника, відкриття та прийняття спадщини його спадкоємцями, кредитор має право вимагати від спадкоємців боржника повернення заборгованого у межах вартості спадкового майна та в межах визначених законом строків, які є преклюзивними.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як визначено ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

З аналізу наведених положень закону колегія суддів дійшла висновку, що у даній справі предметом доказування є наявність боргових зобов`язань ОСОБА_2 перед позивачем, наявність в нього спадкоємців, факт прийняття останніми спадщини після його смерті, коло спадкоємців, наявність спадкового майна і його склад та вартість, а також дотримання кредитором визначених ст. 1281 ЦК України строків пред`явлення вимог до спадкоємцям.

Обов`язок доказування таких обставин в силу положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України покладається на позивача.

Оскільки, позичальник за кредитним договором ОСОБА_2 помер, то відповідати перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на підставі ст.ст. 1281, 1282 ЦК України за борги спадкодавця мають його спадкоємці у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Таким чином, АТ КБ «ПРИВАТБАНК», як позивач, зобов`язаний довести, що саме відповідач є спадкоємцем померлого, вона прийняла після нього спадщину, а також зобов`язаний довести наявність, склад та вартість майна, прийнятого спадкоємцем у спадщину.

Згідно з копією спадкової справи, порушеної Снігурівською державною нотаріальною конторою за заявою позивача, яка витребувана та досліджена судом першої інстанції, спадкоємці померлого із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не зверталися.

03 липня 2014 р. позивач направив претензію кредитора №SAMDN50OTC000719050 до Снігурівської державної нотаріальної контори (а.с.23), в якій просив повідомити, чи заводилась спадкова справа після смерті померлого боржника, включити його кредиторські вимоги в спадкову масу, повідомити інформацію стосовно осіб, які подали заяву про прийняття спадщини або відмовилися від прийняття спадщини після смерті боржника, а також щодо осіб, які вже прийняли спадщину.

До зазначеної претензії банком було долучено копію свідоцтва про смерть ОСОБА_2 .

Вказане свідчить про те, що на день відправлення вказаної претензії позивач був обізнаний про смерть позичальника ОСОБА_2

23 травня 2018 р. банк направив спадкоємцю лист-претензію з вимогою погасити борг, однак її не було виконано (а.с. 25).

Як вбачається з копії сторінок паспорту ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , які засвідчені працівником позивача 13 листопада 2009 р., ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , одружена з ОСОБА_2 та на час подання документів до Банку була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 разом з позичальником ОСОБА_2 (а.с. 16-19). Згідно із відповіді Снігурівського міського голови від 21 грудня 2018 р. ОСОБА_1 зареєстрована в АДРЕСА_1 з 12 листопада 1991 р. по теперішній час (а.с. 52).

В силу ч. 1 ст. 1261 ЦК України дружина входить до кола спадкоємців за законом першої черги.

Однак, позивачем не надано доказів, що на день відкриття спадщини, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 перебувала у шлюбі зі спадкодавцем ОСОБА_2 та останній проживав з відповідачем за однією адресою.

Крім того, позивачем не надано доказів наявності у спадкодавця будь-якого майна, яке увійшло до складу спадщини, та його вартість.

Згідно отриманої апеляційним судом з метою повного та всебічного з`ясування обставин справи 09 серпня 2019 р. Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (№ інформації 176961842) ОСОБА_2 не є власником (співвласником) квартири АДРЕСА_1 , яка була зазначена як адреса його реєстрації та реєстрації місця проживання відповідача згідно копій паспортів, доданих позивачем до позовної заяви.

За такого суд першої інстанції вірно дійшов висновку про те, що позивачем не доведена наявність передбачених законом підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, укладеним 03 червня 2008 р. з ОСОБА_2 , як зі спадкоємця останнього, оскільки не надані докази на підтвердження того, що після ОСОБА_2 залишилось спадкове майно, відповідач є спадкоємцем померлого позичальника і прийняла у встановленому порядку спадщину після смерті ОСОБА_2 , а також доказів дотримання передбачених ст. 1281 ЦК України строків пред`явлення вимоги до спадкоємця.

Колегія суддів відхиляє аргументи апеляційної скарги, які таких висновків суду не спростовують.

Доводи про те, що ОСОБА_1 проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини і є спадкоємцем, який прийняв спадщини, не заслуговують на увагу, не підтверджені доказами і ґрунтуються на припущеннях.

Також безпідставними є наведені в апеляційній скарзі аргументи про те, що відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою відмови у позові, оскільки суд першої інстанції не обґрунтовував відмову у позові відсутністю свідоцтва про прийняття спадщини.

Щодо того, що у позивача були відсутні можливості встановити склад спадщини та його вартість і суд фактично ухилився від вирішення спору, то колегія суддів відхиляє такі аргументи, оскільки реєстри прав власності на нерухоме майно є відкритими для загального доступу, однак, позивач не надав інформацію щодо наявності у ОСОБА_2 нерухомого майна, або будь-якого іншого майна. Крім того, позивач не скористався своїм правом, передбаченим ст. 84 ЦК України, а саме - можливістю подати клопотання до суду про витребування доказів. Посилання в апеляційній скарзі на те, що представником позивача заявлялись такі клопотання в усній формі спростовуються матеріалами справи, оскільки в судове засідання представник позивача не з`явився.

З урахуванням викладеного колегія суддів в силу ст. 375 ЦПК України прийшла до висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, яке ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення, заочне рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 22 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Т.Б. Кушнірова

Ж.М. Яворська

_________________________________________________

Повний текст постанови виготовлено 13 серпня 2019 року