Номер провадження: 22-ц/813/629/19
Головуючий у першій інстанції Шенцева О.П.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.08.2019 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Одеського апеляційного суду в складі:

Головуючого- Гірняк Л.А.

Суддів - Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

За участю секретаря - Ющак А.Ю.

Осіб,що беруть участь у справі:

Представник

ТОВ «Фінансової компанії Форінт»- Приходько В.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08.09.2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ "Райффайзен Банк Аваль" -правонаступник ТОВ «ФК Форінт» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1

-про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

ПРОЦЕДУРА:

28.08.2015 року позивач звернувся до суду з вищезазначеними позовними вимогами в котрих зазначав, що 14 серпня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 (надалі за текстом - Позичальник, Боржник) був укладений Кредитний договір № 010/15-79/07-430 від 14.08.2007р. (в редакції Додаткової угоди № 010/15-79/07-430/2 від 09.09.2014 року до Кредитного договору 010/15-79/07-430 від 14.08.2007р.).

На підставі вищевказаного Кредитного договору № 010/15-79/07-430 від 14.08.2007р. Банк надав ОСОБА_2 кредитні кошти у розмірі 140 000 доларів США, в свою чергу позичальник зобов`язалась повернути Банку суму Кредиту, сплатити проценти за користування Кредитом та комісії, а також виконати інші обов`язки, визначені Кредитним договором, з кінцевим терміном погашення 12 серпня 2022 року.

Банк виконав взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором № 010/15-79/07-430 від 14.08.2007р. в повному обсязі. В той же час, Позичальником порушено умови Кредитного договору, щомісячні платежі сплачуються із порушенням встановленого Графіку.

09.06.2015р. на адресу Позичальника було відправлено Вимогу про дострокове виконання боргових зобов`язань (Вих. № 140-6-0-00/8-394 від 23.06.2015р.), разом з тим, вимога у тридцятиденний строк ОСОБА_2 виконана не була.

Крім того, 14 серпня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено Договір поруки № 010/15-79/07-430/1 (Надалі - Договір поруки).

30.06.2015р. Банком на адресу ОСОБА_1 було відправлено Вимогу про дострокове виконання боргових зобов`язань, разом з тим, Вимога фінансовим поручителем виконана у зазначений строк не була.

Посилаючись на невиконання відповідачами умов кредитного договору на 08.06.2015 року утворилась заборгованість , що складає 86 312.06 доларів США, а саме:

- залишок заборгованості за кредитом - 80 954,85 дол. США;

- заборгованість за відсотками - 4 581,9 дол. США;

- пеня за відсотками - 476,12 дол. США.;

- пеня за тілом кредиту -299,19 дол. США., котрі позивач просив стягнути в удовому порядку.

Одночасно просив суд стягнути понесені судові витрати.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2016 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі.( а.с.74).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2017 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2016 року залишено без задоволення.( а.с.94)06.11.2-17 року суддя апеляційного суду Одеської області від 06.11.2017 року відкрила апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08.09.2015 року .

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 10.11.2017 року справа призначена до судового розгляду ( а.с.106).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 27 вересня 2018 року залучено до участі в справі правонаступника позивача ПАТ «Райффайзенбанк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції, нового кредиторі-ТОВ «ФК Форінт».( а.с.167)(Судді Ващенко Л.Г.,Колесніков Г.Я.,Сєвєрова Є.С.).

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано Апеляційний суд Одеської області, створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м. Одесі.

Відповідно до ч.б ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно- територіальної одиниці (відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Частиною 5 ст. 31 ЦПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

На виконання вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ЦПК України рішенням зборів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 №1 днем початку роботи суду визначено 03.01.2019, до якого підлягають передачі всі справи, що перебували в провадженні апеляційного суду Одеської області.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.01.2019 року у складі:Гірняк Л.А.,Сегеди С.М.,Цюри Т.В. прийнято зазначену цивільну справу до свого провадження та призначено до розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2016 року та постановити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.( а.с.99-101)

В судове засідання відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 не з`явились, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином.

В силу частини 2 ст.372 ЦПК України судова колегія вважає можливим розглянути справу за їх відсутності так як вони належним чином сповіщені про час та місце розгляду справи.

АРГУМЕНТИ(ДОВОДИ) СТОРІН та ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ:

Заявник в апеляцінй скарзі зазначає, що районний суд порушив вимоги частини2 ст.533 ЦК України так як суд не визначив суму боргу за офіційним курсом відповідної валюти в українську за курсом ,встановленим Національним банком, на день ухвалення рішення.

Одночасно посилається на те, що в апеляційному суді розглядається справа за позовом позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки.( с. Таварткіладзе О.М., справа № 522/1860/15-ц), а тому вважає, що відбувається подвійна цивільна відповідальність відповідачів.

Судова колегія заслухавши доповідь судді доповідача, вислухавши пояснення сторін, що з`явились, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги приходить до наступного.

Встановлено, що 14 серпня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 (надалі за текстом - Позичальник, Боржник) був укладений Кредитний договір № 010/15-79/07-430 від 14.08.2007р. (в редакції Додаткової угоди № 010/15-79/07-430/2 від 09.09.2014 року до Кредитного договору 010/15-79/07-430 від 14.08.2007р.).

На підставі вищевказаного Кредитного договору № 010/15-79/07-430 від 14.08.2007р. Банк надав ОСОБА_2 кредитні кошти у розмірі 140 000 доларів США, в свою чергу позичальник зобов`язалась повернути Банку суму Кредиту, сплатити проценти за користування Кредитом та комісії, а також виконати інші обов`язки, визначені Кредитним договором, з кінцевим терміном погашення 12 серпня 2022 року.

Відповідно до п.1.5.1. Кредитного договору погашення відповідної частини Кредиту здійснюється Позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у Графіку повернення Кредиту та сплати процентів (Додаток № 1 до цього Договору), шляхом внесення готівки в касу Банку або безготівковим перерахуванням на позичковий рахунок, вказаний в Частині № 1 цього Договору.

Відповідно до п. 1.5.1.1. нараховані в порядку, передбаченому цим Договором, проценти сплачуються Позичальником одночасно з погашенням відповідної частини Кредиту в строк передбачений в Графіку повернення Кредиту та сплати процентів.

Банк виконав взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором № 010/15-79/07-430 від 14.08.2007р. в повному обсязі. В той же час, Позичальником порушено умови Кредитного договору, щомісячні платежі сплачуються із порушенням встановленого Графіку.

Відповідно до п. 1.9.1 Кредитного договору незважаючи на інші положення цього Договору, Банк має право вимагати дострокового виконання Боргових зобов`язань в цілому або у визначеній Банком частині у випадку невиконання Позичальником та/або Поручителем, та/або Майновим поручителем своїх Боргових та інших зобов`язань за цим Договором (в тому числі, але не виключно, встановлених п. 2.3.8-2.3.13, п.п. 1.4.1 та ст. 3 цього Договору) та/або умов Договору іпотеки, та/або умов Договору поруки (надалі - «Вимога»). При цьому, виконання боргових зобов`язань повинно бути проведено Позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання Позичальником відповідної Вимоги.

Вимога вважається надісланою, в день направлення на адресу Позичальника, що зазначена в цьому Договорі. До направлення вимоги на адресу Позичальника поштою прирівнюється також і їх вручення Позичальнику чи його представникам під розписку.

Так, 09.06.2015р. на адресу Позичальника було відправлено Вимогу про дострокове виконання боргових зобов`язань (Вих. № 140-6-0-00/8-394 від 23.06.2015р.), разом з тим, вимога у тридцятиденний строк ОСОБА_2 виконана не була.

Крім того, 14 серпня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено Договір поруки № 010/15-79/07-430/1 (Надалі - Договір поруки).

Згідно до п. 1.2 Договору поруки Поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов`язання перед банком відповідати по зобов`язанням Боржника - ОСОБА_2 , які виникають з умов Кредитного договору № 010/15-79/07-430 від 14.08.2007р., а саме повернути кредит в розмірі 140 000,00 доларів США, проценти за його користування, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи), в розмірі, строки та у випадках передбачених Кредитним договором.

Відповідно до п. 2.1 Договору поруки у випадку невиконання Боржником взятих на себе зобов`язань по Кредитному договору, Поручитель несе солідарну відповідальність перед Банком у тому ж обсязі, що і Боржник, включаючи сплату основного боргу за Кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки.

Відповідно до п. 2.2. Договору Поруки сторони договору встановлюють, що якщо надійде вимога про погашення суми заборгованості по Кредитному договору і таких коштів у Поручителя не буде, то Банк має право звернути стягнення за рахунок майна Поручителя, згідно норм чинного законодавства.

Відповідно до п.2.4 Договору поруки у випадку невиконання Боржником Боргових зобов`язань перед Банком за Кредитним договором, Банк має право звернутися до поручителя з вимогою про виконання Боргових Зобов`язань в повному обсязі чи в частині.

Відповідно до п. 2.5 Договору поруки поручитель приймає на себе зобов`язання, у випадку невиконання Боржником Боргових Зобов`язань перед Банком за Кредитним Договором, здійснити виконання Боргових Зобов`язань в обсязі, заявленому Банком, протягом 3-х (трьох) банківських днів з дати отримання відповідної письмової вимоги Банку. Погашення здійснюється Поручителем шляхом перерахування відповідної суми на рахунок Банку, який буде повідомлено Поручителю додатково.

Так, 30.06.2015р. Банком на адресу ОСОБА_1 було відправлено Вимогу про дострокове виконання боргових зобов`язань, разом з тим, Вимога фінансовим поручителем виконана у зазначений строк не була.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

У частині четвертій статті 5 Декрету № 15-93 наведено вичерпний перелік обставин, за яких особа, яка здійснює валютну операцію, має отримати на її здійснення індивідуальну ліцензію. Декретом № 15-93 не передбачено обов`язку в отриманні індивідуальної ліцензії на передачу/отримання між фізичними особами - резидентами/нерезидентами, які перебувають в Україні, іноземної валюти в позику.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України.

У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постанові ВеликоїПалати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18.

Враховуючи викладене, а також зміст договору позики, яка вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (частина третя статті 1049 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суд відступила від правових висновків Верховного Суду України та Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду щодо можливості стягнення грошових коштів в іноземній валюті.

У постанові від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 Верховний Суд України зазначив, що незалежно від валюти боргу (грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов`язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і фактичного його виконання, є національна валюта України - гривня. Відтак у національній валюті України підлягають стягненню й інші складові грошового зобов`язання, передбачені, зокрема, у ст. 1048 Цивільного кодексу України, та при застосуванні ст. 625 ЦК України.

А у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 308/3824/16-ц йдеться про те, що незалежно від визначеної сторонами валюти боргу у зобов`язанні валютою платежу є виключно гривня, за умови відсутності у сторін відповідної ліцензії Національного банку України.

Натомість Велика Палата ВС, розглянувши справу № 373/2054/16, дійшла висновку, що заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Висновки щодо можливості ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті і порядку визначення у рішенні еквівалента суми боргу в національній валюті містяться також у постанові ВП ВС від 4 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц.

Так, у разі зазначення в судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

За таких обставин, судова колегія відхиляє доводи апеляційної скарги щодо порушення районним судом частини 2 ст.533 ЦК України.

Спосіб захисту цивільного права чи інтересу - це дії, які спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Спосіб захисту цивільного права чи інтересу має бути доступним та ефективним.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно зі змістом цієї статті, звернення стягнення на предмет іпотеки має задовольнити вимоги кредитора за основним зобов`язанням. Лише ця обставина може бути підставою для припинення зобов`язання, відповідно до ст. 599 ЦК України.

Водночас, відповідно до ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

Водночас Верховний Суд у постановах від 11.04.2018 р. у справі №761/17280/16-ц та від 14.11.2018 р. у справі №910/2535/18 сформував правову позицію, згідно з якою «якщо вартості предмета іпотеки не вистачило на погашення боргу в повному обсязі, то кредитор може стягнути решту суми заборгованості з боржника».

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження стягнення предмета іпотеки за вказаним кредитним договором.

За таких обставин, судова колегія приходить до висновку, що само по собі посилання на розгляд справи за позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання, а також не позбавляє кредитора права на отримання заборгованості відповідних сум.

Враховуючи вищезазначене, судова колегія приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, а тому в силу ст.375 ЦПК України рішення суду залишається без змін.

Керуючись ст. 367,368,374,375 ,381,382,384,390 ЦПК України, судова колегія,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08.09.2015 року- без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст складено 19.08.2019 року

Головуючий суддя - Л.А. Гірняк

Судді С.М.Сегеда

-

Т.В.Цюра