Справа №: 486/845/17 Провадження № 2/486/7/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2019 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді - Савіна О. І.

при секретарі - Кучмар В.С.

за участю: позивача - ОСОБА_1

представника позивача- ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за борговою розпискою,

без участі відповідача ОСОБА_4

В С Т А Н О В И В:

02.08.2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Южноукраїнського міського суду Миколаївської області з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу за борговими розписками від 07.09.2009 року, 11.12.2009 року та 13.11.2016 року.

В судовому засіданні представник відповідача звернувся з клопотанням про застосування строку позовної давності за окремим видом зобов`язання, яке мотивоване тим, що за борговими розписками від 07.09.2009 року та 11.12.2009 року, строк позовної давності сплинув у 2012 році, а посилання позивача на розписку від 13.11.2016 року, не може вважатись перериванням строку позовної давності, оскільки така розписка була складена після спливу строку позовної давності.

Позивач та представник позивача просили відмовити у задоволенні клопотання, оскільки відповідачем були порушені зобов`язання за борговими розписками від 07.09.2009 року, 11.12.2009 року і складенням розписки 13.11.2016 року, відповідач визнав свою відповідальність за попередніми розписками, перервавши тим самим строки позовної давності.

З`ясувавши думку учасників процесу з приводу заявленого клопотання, суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до ст. 182 ЦПК України, при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі. Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлено - він встановлюється судом.

Представник відповідача просить суд про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність.

Зокрема, ч.2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права чи про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦПК України, сплив позовної давності є підставою для відмови у позові.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252255 ЦК України.

Відповідно до вимог ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Такою дією, суд визнає складення ОСОБА_4 розписки 13.11.2016 року.

Після переривання, перебіг позовної давності починається заново, що визначено частинами 1, 3 ст. 264 ЦК України.

Що ж до застосування положень статті 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод та рішення ЄСПЛ, на які посилається заявник, суд зазначає наступне.

Так, у відповідності до ч.4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Однак, слід зауважити, що рішення Європейського суду не можуть розглядатись, як судовий прецендент в українському праві, адже вони є лише джерелом права, а джерело права не завжди передбачає обов`язковість. Рішення ЄСПЛ є лише ідеологічно-правовою основою для судочинства, які сприяють нормотворчості державних органів, наближаючи національне законодавство до стандартів Ради Європи.

Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, проте зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» від 01.07.2003 р. (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36).

Проаналізувавши обставини справи, суд навів достатнє обґрунтування своєї правової позиції на підставі норм національного законодавства.

Отже, з урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що клопотання представника відповідача про застосування строків позовної давності, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 252-256, 258, 261, 264 ЦК України, ст.ст. 10, 182, 353 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_5 про застосування строку позовної давності за окремим видом зобов`язання у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за борговою розпискою, відмовити.

Ухвала, окремому оскарженню від рішення суду, не підлягає.

Суддя Южноукраїнського міського суду О. І. Савін