Єдиний унікальний номер справи 477/2183/18 Головуючий в апеляційній інстанції - Лисенко П.П.
Провадження №22-ц/812/1022/19
П О С Т А Н О В А

іменем України

29 липня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Лисенка П.П.,

суддів: Галущенка О.І., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 ,

його представника ОСОБА_2 ,

представника відповідача ТОВ Баловнянська виробнича база Третьяк Г.О, переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю Баловнянська виробнича база рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області, яке ухвалене 11 квітня 2019 року о 09 годині 36 хвилин, у приміщенні Жовтневого районного суду Миколаївської області,під головуванням судді Козаченка Р.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства Страхова компанія УНІКА та товариства з обмеженою відповідальністю Баловнянська виробнича база, треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою,

В С Т А Н О В И Л А:

10 вересня 2018 року ОСОБА_1 пред`явив до приватного акціонерного товариства (далі - ПАТ) Страхова компанія УНІКА та товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) Баловнянська виробнича база вищезазначений позов, який обґрунтовував наступним.

06 лютого 2018 року на двадцять шостому кілометрі автомобільної дороги Калинівка-Снігурівка-Березнегувате відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП), під час якої, автомобіль марки Toyota Lend Kruizer 200, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_5 допустив зіткнення з його автомобілем марки КАМАЗ, 1980 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Автомобіль Toyota Lend Kruizer 200 належав на праві приватної власності ОСОБА_4 , який був переданий ним за договором оренди у користування ТОВ Баловнянська виробнича база, а цивільно-правова відповідальність водія цього автотранспорту була застрахована в ПАТ Страхова компанія УНІКА за страховим полісом № АК/5667726 від 04 квітня 2017 року.

В результаті ДТП пасажир автомобіля Toyota Lend Kruizer 200

ОСОБА_6 та сам водій ОСОБА_5 загинули.

За цим фактом ДТП було зареєстроване кримінальне провадження, в результаті якого був складений обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 .

Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 21 травня 2018 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 було закрито на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі смертю обвинуваченого.

Однак страхова компанія на звернення ОСОБА_1 відмовила у страховій виплаті через відсутність підтвердження вини водія застрахованого транспортного засобу, винному у настанні ДТП.

Орієнтовна вартість пошкодженого транспортного засобу склала 240 000 гривень.

Посилаючись на вищевказане, позивач просив стягнути зі ПАТ Страхова компанія УНІКА 100 000 гривень відшкодування спричиненого збитку в межах страхового ліміту, а 140 000 гривень - стягнути з ТОВ Баловнянська виробнича база, оскільки водій ОСОБА_5 перебував з останнім в трудових відносинах.

27 лютого 2019 року позивач зменшив позовні вимоги та кінцево просив стягнути зі ПАТ Страхова компанія УНІКА 66 724 гривні 61 копійку, а з ТОВ Баловнянська виробнича база 63 674 гривні.

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської областівід 11 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто із ПАТ Страхова компанія УНІКА на користь ОСОБА_1 відшкодування майнової шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою, в сумі 66 724 гривень 61 копійку та витрати на правничу допомогу в сумі 1 500 гривень.

Стягнуто із ТОВ Баловнянська виробнича база на користь ОСОБА_1 відшкодування майнової шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою, в сумі 30398 гривень 61 копійку та витрати на правничу допомогу в сумі 715 гривень 50 копійок.

Стягнуто із ПАТ Страхова компанія УНІКА на користь держави судовий збір в сумі 881 гривня.

Стягнуто із ТОВ Баловнянська виробнича база на користь держави судовий збір в сумі 420 гривень 24 копійки.

ТОВ Баловнянська виробнича база подало на це рішення апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення Жовтневого районного суду Миколаївської областів частині задоволення вимог до товариства та в цій частині ухвалити нове рішення, про відмову у задоволенні позовних вимог.

Скаргу обґрунтовувало невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення ним норм матеріального та процесуального права при вирішенні справи.

Апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду 1 інстанції без змін, оскільки суд постановив його з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Так, частково задовольняючи позов, суд 1 інстанції виходив з того, що наявні правові підстави для покладення на відповідачів обов`язку по відшкодуванню на користь позивача завданої майнової шкоди внаслідок пошкодження належного позивачу транспортного засобу.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду погоджується з обставинами та правовідносинами, встановленими судом 1 інстанції, висновки щодо них та результату вирішення справи, вважає вірними, обґрунтованими й законними.

За Конституцією України, ст. 49 ЦПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів.

Відповідно до статей 1, 3 ЦК України, 2, 4, 12-13, 367 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, слід зауважити, що, виходячи із загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, в порядку цивільного судочинства регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Відмова від такого права є недійсною.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

При цьому, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, для чого роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і допомагає здійсненню їхніх прав.

В силу ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Зокрема, цивільні права та обов`язки виникають із договорів та інших правочинів, зміст яких, відповідно до статей 203-204, 215 ЦК України, не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; вони вчинені у формі, встановленій законом, особами, які мають необхідний обсяг цивільної дієздатності, за їх вільного волевиявлення і відповідно до їх внутрішньої волі і спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними.

Судовий розгляд, яким цивільна справа вирішується по суті, закінчується ухваленням рішення суду.

Відповідно до статей 12, 78, 81, 263 ЦПК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» Про судове рішення у цивільній справі - рішення суду у цивільній справі, як найважливіший акт правосуддя, покликаний забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини і наповнити реальністю принцип верховенства права, повинен ухвалюватися за неухильного додержання вимог чинного процесуального законодавства про його законність і обґрунтованість.

Рішення визнається законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд оцінює докази відповідно до вимог статей 77 - 78, ч.ч. 3-4 ст. 82, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно із статтею 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги і може вийти за їх межі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами 1 та 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

В силу ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Особа, якій спричинено шкоду, подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір спричиненої шкоди, а також докази того, що саме відповідач її спричинив або є особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Як вбачається з матеріалів справи, 06 лютого 2018 року на двадцять шостому кілометрі автомобільної дороги Калинівка-Снігурівнка-Березнегувате відбулася ДТП, за участю автомобіль марки Toyota Lend Kruizer 200, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_5 та автомобіля позивача марки КАМАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_2 . В результаті ДТП, автомобіль марки КАМАЗ, отримав механічні пошкодження.

Автомобіль Toyota Lend Kruizer 200 належав на праві приватної власності ОСОБА_4 та відповідно до договору оренди від 02 вересня 2016 року був переданий ТОВ Баловнянська виробнича база у тимчасове платне користування строком на три роки (т.1, а.с.25-27).

З 22 березня 2016 року розпорядженням ТОВ Баловнянська виробнича база від 21 березня 2016 року № 29/16, ОСОБА_5 був прийнятий на роботу до зазначеного товариства на посаду водія (т.1, а.с. 28).

В результаті ДТП, як водій ОСОБА_5 , так і пасажир автомобіля Toyota, загинули.

За фактом ДТП слідчим Управлінням ГУ НП в Миколаївській області було зареєстроване в ЄРДР кримінальне провадження за № 0000038 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

20 березня 2018 року у кримінальному провадженні було складено повідомлення про підозру ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 286 КК України, яке вручене матері - ОСОБА_3 , ОСОБА_5 обвинувачувався в тому, що, керуючи автомобілем Toyota Lend Kruizer 200, порушив вимоги підпункту «б» пункту 2.3, пункти 10.1., 11.3, підпункт «в» пункту 14.2 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміни, перед перестроюванням та зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, при виконанні обгону іншого попутнього автомобіля, не переконався, що смуга зустрічного руху, на яку він виїжджав, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, в наслідок чого допустив зіткнення із автомобілем марки КАМАЗ 5320 реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_7 (т.1, а.с.14-17,129).

Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаєва від 21 травня 2018 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000038 відносно ОСОБА_5 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, було закрито на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КК України, у зв`язку зі смертю обвинуваченого (т.1, а.с.18).

Відповідно до технічного паспорту, наданого позивачем, цей автомобіль КАМАЗ 5320 зареєстрований на праві власності за ОСОБА_8 (т.1, а.с.9).

Також із матеріалів кримінального провадження, повідомлення підозри ОСОБА_5 від 20 березня 2018 року та ухвали суду про закриттям провадження відносно нього від 21 травня 2018 року вбачається, що вчинення водієм автомобіля Toyota Lend Kruizer 200 протиправних дій, наслідком яких настання ДТП та спричиненням шкоди позивачу, тобто підтверджується його вина.

Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Зазначений висновок узгоджується і з нормою частини першої статті 1172 ЦК України та частини другої статті 1187 ЦК України.

Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч.1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

За ч.1 ст. 25 Закону України «Про страхування здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування» (далі - Закон) проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Toyota Lend Kruizer 200 була застрахована в СК УНІКА відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/5667726 від 04 квітня 2017 року, відповідно до якого у разі настанні страхового випадку ліміт страхового відшкодування на одного потерпілого складав 100 000 гривень, франшиза 0.

Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_1 звернувся до СК УНІКА за виплатою йому страхового відшкодування, але йому було відмовлено (т.1, а.с.23).

Згідно з вимогами ст.28 Закону шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Відповідно до ст. 29 вищевказаного Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Розмір витрат, пов`язаний з відновлювальним ремонтом, розраховується у порядку встановленому законодавством.

З врахуванням обов`язку страховика СК УНІКА відшкодувати потерпілому власнику спричинення майнової шкоди застрахованим автомобілем і доведеності вини водія застрахованого автомобіля у настанні ДТП, тобто страхового випадку, суд знаходить обґрунтованими вимоги позивача до страхової компанії щодо стягнення відшкодування спричиненої майнової шкоди в межах страхового ліміту.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до Звіту про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди № 98/02-18 від 22 травня 2018 року, завданої власнику автомобіля КАМАЗ, здійсненого ТОВ ДЕКРА Експерт на замовлення Страхової компанії, ринкова вартість цього авто складала до ДТП 163674 гривні 61 копійка (т.1, а.с.174-178).

Згідно зі звітом про оцінку вартості пошкодженого транспортного № 78/01-19 від 21 січня 2019 року, здійсненого цим же підприємством, залишкова вартість автомобіля КАМАЗ після ДТП складає 33276 гривень (т.1, а.с.179-181).

Суд першої інстанції правильно врахував звіт № 98/02-18 від 22 травня 2018 року яким визначено, що вартість відновлювального ремонту не визначалася, так як відновлення транспортного засобу економічно недоцільно, бо з технічної точки зору автомобіль відновленню не підлягає.

У зв`язку з цим, та бажанням власника залишити за собою пошкоджений автомобіль, межа відповідальності страхової компанії слід зменшити на залишкову вартість пошкодженого автомобіля, а решту збитків стягнути з орендаря автомобіля, яким заподіяно шкоду позивачеві. Оскільки саме так і вчинив суд 1 інстанції, то підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Доводи апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю Баловнянська виробнича база не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, то апеляційна скарга в силу ст.375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Баловнянська виробнича база залишити без задоволення, а рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 11 квітня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий П.П. Лисенко

Судді: О.І. Галущенко

Т.В. Серебрякова

__________________________________________________

Повний текст постанови складено 01 серпня 2019 року.