ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2019 року

м.Суми

Справа №585/2061/18

Номер провадження 22-ц/816/3332/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Ткачук С. С. , Орлов І. В.

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

у присутності: позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника позивача - адвоката Менька Дмитра Дмитровича,

представника відповідача - адвоката Цимбала Володимира Івановича,

розглянув у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 12 березня 2019 року у складі судді Машини І.М., повний текст якого складений 19 березня 2019 року, додаткове рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 22 березня 2019 року у складі судді Машини І.М., повний текст якого складений 25 березня 2019 року, додаткове рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 09 квітня 2019 року у складі судді Машини І.М., повний текст якого складений 09 квітня 2019 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування витрат понесених на будівництво господарських будівель і споруд,

в с т а н о в и в :

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , який мотивував тим, що з 2009 року він перебував з нею у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання у них народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В даний час сторони припинили спільне проживання. Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 21 березня 2018 року встановлено, що сторони проживали однією сім`єю та перебували у фактичних шлюбних відносинах. Рухоме майно, яке було придбане ними під час спільного проживання розділено в судовому порядку. Проте сторони не можуть дійти згоди щодо вирішення питання про відшкодування позивачу витрат, понесених на будівництво будівель і споруд, що знаходяться у господарстві відповідача за адресою: АДРЕСА_1 . Всього розмір витрачених на будівництво будівельних матеріалів орієнтовано становить 69600 грн, із яких 18000 грн вартість будівельних матеріалів, які належать позивачу особисто (шифер - 12000 грн, цегли - 6000 грн). Розмір спільних коштів, що витрачені сторонами на будівництво становить 51600 грн, і половина цієї частки належить позивачу. Вважає, що розмір витрат, які мають бути стягнуті з відповідача на його користь становить 43800 грн.

Тому просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 43800 грн, що становить розмір його частки витрат понесених на будівництво господарських будівель і споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , а також витрат зі сплати судового збору та витрат на правничу допомогу.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 12 березня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 27588 грн, що становить розмір частки витрат, понесених на будівництво господарських будівель і споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 352,40 грн та витрати пов`язані з проведенням судової будівельно-технічної експертизи №1634 в розмірі 2860 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

18 березня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про відшкодування судових витрат понесених при розгляді даної справи, та просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь 704,80 грн витрат на оплату судового збору, 6200 грн витрат на оплату правничої допомоги та 5720 грн витрат на оплату судової будівельно-технічної експертизи.

Додатковим рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 22 березня 2019 року заяву ОСОБА_1 про відшкодування витрат понесених на будівництво господарських будівель і споруд задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату правничої допомоги у розмірі 3100 грн.

В іншій частині заяви відмовлено.

01 квітня 2019 року представник ОСОБА_2 - Цимбал В.І. звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення про відшкодування судових витрат понесених відповідачем при розгляді даної справи, та просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2600 грн.

Додатковим рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 09 квітня 2019 року заяву представника ОСОБА_2 - Цимбала В.І. задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2600 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на необґрунтованість, необ`єктивність, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 12 березня 2019 року, додаткове рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 22 березня 2019 року, додаткове рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 09 квітня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити та стягнути з позивача на її користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5200 грн та 1057,20 грн за подачу апеляційної скарги.

У доводах апеляційної скарги зазначає, що позивачем не були доведені обставини, на які він посилався у позові, зокрема, коли конкретно (дата) спірне майно було побудоване, ким саме придбані будівельні матеріали, не наведено жодного доказу, що на придбання бувших у користуванні будівельних матеріалів витрачались якісь кошти. Судом не взято до уваги, пояснення позивача про те, що останній добровільно спільно зі своїми рідними та знайомими проводив будівництво та ремонт зазначених спірних об`єктів, і при цьому ніяких особистих коштів не вкладав.

Додатковим рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 22 березня 2019 року суд, вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, не вирішив питання про стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат, які також заявлялися і відповідачем. Тому відповідачу також довелося подавати окрему заяву про ухвалення додаткового рішення про понесені судові витрати у справі.

Вважає, що вирішуючи спір суд повинен був керуватися нормами ЦК УРСР (1963р.), а не нормами чинного ЦК України (2004р.), адже спірний будинок з господарськими будівлями належав діду відповідача - ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадщина після якого відкрилася в період чинності ЦК УРСР (1963р.). Суд при визначенні вартості спірного майна посилався на висновок експерта судової будівельно-технічної експертизи №1634 від 28.12.2018 року, в якому експертом була указана вартість нових матеріалів і будівельно-монтажних робіт, але це не може бути взято до уваги, так як спірні об`єкти нерухомого майна виконувались із матеріалів бувших у використанні, а будівельно-монтажні роботи виконувались господарським способом, а тому реальна вартість цих об`єктів в експертизі значно завищена.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків обставинам справи, порушення норм матеріального права, просить рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 12 березня 2019 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У доводах апеляційної скарги зазначає, що в судовому засіданні відповідач та її сестра, підтвердили, що за життя ОСОБА_5 , після його смерті і по даний час відповідач проживала та була зареєстрована в належному йому будинку, тобто прийняла спадщину шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном. Відповідач та її сестра є спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки на час відкриття спадщини їх батько ОСОБА_6 , який був би спадкоємцем ОСОБА_5 , помер. Відповідач та її сестра зазначають, що є ще один - спадкоємець - їхній дядько, який нібито відмовився від своєї частини спадщини, проте доказів цього суду не надано.

Вважає, що ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача на його користь лише половини вартості матеріалів в сумі 27588 грн. 00 коп., що становить розмір частки витрат, понесених на будівництво господарських будівель і споруд, розташованих в АДРЕСА_1 , суд першої інстанції безпідставно врахував лише вартість будівельних матеріалів та не врахував витрат на їх будівництво.

Посилання суду на те, що витрат на роботу, пов`язану з будівництвом споруд та будівель, сторони не понесли, все робили власними зусиллями, з допомогою родичів та знайомих, і доказів щодо оплати вартості виконання будівельних робіт суду не надано, а тому він не має права на відшкодування вартості будівельних робіт, є помилковим. Вважає, що саме по собі те, що спірне майно було набуте унаслідок спільної праці та спільних коштів є підставою висновку, що сторони в рівній мірі мають право на побудо¬вані споруди та будівлі, а відтак він має право на отримання від відповідача грошової компенсації за їх 1/2 частку.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 12 березня 2019 року, додаткові рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 22 березня 2019 року та 09 квітня 2019 року скасувати, та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити, стягнувши з ОСОБА_1 на її користь понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5200 грн та судового збору в сумі 1057,20 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи позивача та якого представника, які підтримали апеляційну скаргу та заперечили проти задоволення апеляційної скарги відповідача у справі, думку відповідача та її представника, які підтримали апеляційну скаргу та заперечили проти доводів апеляційної скарги позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав:

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 21 березня 2018 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна та витребування майна з чужого незаконного володіння, встановлено, що сторони у справі з 2009 року по серпень 2016 року перебували у фактичних шлюбних відносинах і від спільного проживання мають доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1, а.с.7-9).

Сторони мешкали в будинку розташованому по АДРЕСА_1 , який зареєстрований на праві власності за ОСОБА_5 (дідом відповідачки), який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 і дана обставина підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 та довідкою Коржівської сільської ради Роменського району Сумської області (т.1, а.с.33).

Батько відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 (т.1, а.с.33).

Також з довідки Коржівської сільської ради Роменського району Сумської області вбачається, що на даний час в будинку зареєстрована та проживає внучка померлого ОСОБА_8 - ОСОБА_2 , яка має слідуючий склад сім`ї: дочка - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , син - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадщину на будинок після померлого ніхто не оформляв (т.1, а.с.31, 32).

З додатково витребуваної судом апеляційної інстанції довідки про склад сім`ї померлого ОСОБА_5 вбачається, що до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 він був зареєстрований в с.Коржі Роменського району Сумської області і проживав за зазначеною адресою разом із невісткою ОСОБА_11 , та двома онуками ОСОБА_12 та ОСОБА_13 (т.2, а.с.13).

Крім того, до Роменської державної нотаріальної контори Сумської області 14 березня 1997 року із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_5 звернувся його син ОСОБА_14 , але відомості про отримання ним свідоцтва про право на спадщину в матеріалах справи відсутні (т.2, а.с.21).

За час спільного проживання сторін у справі ними за спільні кошти та спільними зусиллями було здійснено прибудову коридору до житлового будинку та побудовані господарські будівлі та споруди, а саме: гараж, сінник , дровник, добудова до сараю, кухня та встановлені металеві ворота. Дана обставина визнається сторонами у справі та підтверджується поясненнями свідків, допитаних у суді першої інстанції.

За висновком Приватного підприємства «Роменекс-Л» можлива ринкова вартість спірних будівель, що розташовані по АДРЕСА_1 , станом на 12.07.2018 року складає: вартість гаража - 10200 грн, сінника - 1700 грн, коридору - 2100 грн, дровника - 600 грн, добудови до сараю - 500 грн, кухні - 5700 грн, воріт металевих - 1240 грн, а загальна вартість складає 22040 грн (т.1, а.с.58-64).

В той же час, згідно висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №1634, розмір витрат, понесених на будівництво господарських будівель і споруд, розташованих за адресою : АДРЕСА_1 , становить: гаража - 26794 грн. 00 коп., в тому числі вартість матеріалів 19080 грн.; сінника - 20472 грн. 00 коп., в тому числі вартість матеріалів - 6911 грн.; коридору - 8775 грн. 00 коп., в тому числі вартість матеріалів 4341 грн. дровника - 2836 грн. 00 коп., в тому числі вартість матеріалів 870 грн.; добудови до сараю - 2978 грн. 00 коп., в тому числі вартість матеріалів 1105 грн.; кухні - 27597 грн. 00 коп., в тому числі вартість матеріалів 18628 грн. воріт металевих - 5320 грн. 00 коп., в тому числі вартість матеріалів 4241 грн. Вартість використаних при будівництві вказаних господарських будівель і споруд 150 листів шиферу з врахуванням зносу становить 7508 грн. 00 коп. (т.1, а.с.73-110).

Частково задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив з того, що оскільки судовим рішення було встановлено факт проживання сторін однією сім`єю з 2009 року по серпень 2016 року і за цей період вони витрачали спільно набуті кошти на будівництво господарських будівель та споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , тому посилаючись на норми ст.ст.60, 69 СК України та ч.4 ст.368 ЦК України, суд вважав, що відповідач повинна відшкодувати позивачу понесені ним витрати у сумі 27588 грн.00 коп.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду, виходячи з наступного:

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу (ст. 74 СК України).

Статтею 368 ЦК України встановлено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Виходячи з вищезазначеного колегія суддів вважає, що сторони, проживаючи однією сім`єю, спільно набули будівельні матеріали використані ними при будівництві господарських будівель та споруд в домоволодінні розташованому за адресою АДРЕСА_1 , а тому, у зв`язку із припиненням спільного проживання, позивач має право вимагати сплати грошової компенсації за його частку у спільно набутому майні.

Не заслуговують на увагу посилання відповідача на ту обставину, що зазначені будівлі є самочинними та не уведені в експлуатацію, а тому позивач не набув право спільної часткової власності на дане нерухоме майно, а отже і не має право на отримання за свою частку грошової компенсації, оскільки позивач не вимагає визнання за ним права власності на частку у нерухомому майні, а лише заявляє вимогу щодо сплати йому грошової компенсації за його частку у спільно набутому майні, а саме у будівельних матеріалах використаних при їх будівництві та вартості будівельних робіт.

Також не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 про те, що вона не є власником домоволодіння, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 , а отже і не повинна відшкодовувати позивачу понесені ним витрати на будівництво господарських будівель і споруд.

При цьому, відповідач свої заперечення обгрунтовувала тим, що дане домоволодіння зареєстроване на праві власності за її покійним дідом ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , а вона спадщину не приймала, а тому і не повинна компенсовувати позивачу понесені ним витрати.

Спростовуючи чи заперечення відповідача місцевий суд обґрунтовано посилався на п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», яким роз`яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української PCP, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР 1963 року (який діяв на час відкриття спадщини) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Статтею 548 ЦК УРСР встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 цього Кодексу визначено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України «Оформлення права на спадщину»). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом із тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Місцевим судом вірно встановлено, що домогосподарство по АДРЕСА_1 зареєстроване на праві власності за ОСОБА_5 , який доводиться рідним дідом відповідачці і який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . На час його смерті, батька відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_6 вже не було в живих (помер ІНФОРМАЦІЯ_5 ), а отже відповідач та її сестра ОСОБА_13 , які були зареєстровані і фактично проживали у домоволодінні належному на праві власності спадкодавцю відповідно до вимог передбачених ст.ст.529, 548 ЦК УРСР є такими, що прийняли спадщину після смерті діда.

Також спадкоємцем померлого власника домоволодіння є і його син ОСОБА_14 , який прийняв спадщину шляхом звернення, в передбачений законом строк, із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Отримання спадкоємцями свідоцтва про право на спадщину є їх правом, а не обов`язком, а тому відповідач є співвласником домоволодіння розташованого в АДРЕСА_1 , в якому мешкала однією сім`єю разом з відповідачем і здійснювали будівництво господарських будівель і споруд, і тому саме до неї відповідачем заявлено позов про стягнення грошової компенсації.

Колегія суддів також вважає, що позивач мав право звернутись з позовом до суду лише до відповідача як до співвласника спадкового майна, не притягуючи до участі у справі інших співвласників, оскільки відповідно до вимог передбачених ч.4ст.357 ЦК України вона мала право здійснювати за свій рахунок добудови (прибудови) до житлового будинку та спорудження господарських будівель і споруд, і це не порушувало права інших співвласників. Такі прибудови та господарські будівлі і споруди є власністю саме співвласника, які їх побудував і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 на додаткові рішення ухвалені місцевим судом щодо розподілу судових витрат понесених сторонами у справі, оскільки вони ухвалені відповідно до вимог передбачених ст.270 ЦПК України і судові витрати розподілені пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, представництво інтересів позивача ОСОБА_1 в суді першої інстанції здійснював адвокат Менько Д.Д., що підтверджується договором про надання правничої допомоги від 25.05.2018 року, відповідно до умов якого, гонорар адвоката за підготування позовної заяви становить 1500 грн (т.1, а.с.10), час який був витрачений на підготування позовної заяви - 6 годин (т.1, а.с.11). 25 червня 2018 року між адвокатом Менько Д.Д. та ОСОБА_1 укладено договір про надання правничої допомоги, відповідно до якого гонорар адвоката визначається за домовленістю сторін з розрахунку не менше 40% прожиткового мінімуму для працездатних осіб за годину надання правничої допомоги, та попередньо визначається сторонами в розмірі 5000 грн (т.1, а.с.52). 25 червня 2018 року Менько Д.Д. отримав від ОСОБА_1 5000 грн гонорару за надання правничої допомоги (т.1, а.с.53).

Представництво інтересів відповідача ОСОБА_2 в суді першої інстанції здійснював адвокат Цимбал В.І., що підтверджується договором про надання правничих послуг від 19.06.2018 року, відповідно до умов якого, за надання юридичної допомоги клієнт зобов`язується виплатити гонорар адвокату у розмірі 450 грн за годину роботи (т.1, а.с.36). 19 червня 2018 року адвокатом Цимбал В.І. від ОСОБА_2 отримано 5400 грн за надання правничих послуг за підготовку відзиву та за участь в трьох судових засіданнях по розгляду справи. Розрахунок гонорару: 450 грн х 12 годин роботи = 5400 грн (т.1, а.с.38).

З наведеного вбачається, що додатковим рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 22 березня 2019 року обґрунтовано, пропорційно розміру задоволених позовних вимог стягнуто з відповідача на користь позивача 3100 грн на оплату правничої допомоги.

Додатковим рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 09 квітня 2019 року стягнуто з позивача на користь відповідача 2600 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Тобто, судом стягнуто на користь сторін 1/2 витрат понесених ними на професійну правничу допомогу, що пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судом першої інстанції правомірно стягнуто 352,40 грн. витрат по сплаті судового збору, 2860 грн за проведення судової будівельно-технічної експертизи, 3100 грн витрат на оплату правничої допомоги, та з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2600 грн витрат на оплату правничої допомоги.

Не погоджується колегія суддів і з доводами апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 , який вважав невірним висновок місцевого суду щодо стягнення з відповідача на його користь його частки у спільно нажитому майні виходячи лише з вартості будівельних матеріалів, а не з повної вартості будівель.

При цьому місцевий суд обґрунтовано врахував ту обставину, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження понесених витрат на виконання будівельних робіт. Крім того, як пояснили сторони у справі, а також допитані судом свідки усі будівельні роботи здійснювались власними зусиллями, з допомогою родичів та знайомих.

За таких підстав, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок місцевого суду про стягнення з відповідача на користь позивача 1/2 частини понесених витрат на будівництво господарських будівель і споруд у сумі 27588 грн.00 коп.

Інші доводи апеляційних скарг не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішень суду не встановлено, справа розглянута в межах позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законними і обґрунтованими, і їх слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 12 березня 2019 року, додаткове рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 22 березня 2019 року, додаткове рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 09 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає .

Повне судове рішення складене 08 серпня 2019 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: С. С. Ткачук

І. В. Орлов