Справа № 1505/4427/2012
№ провадження 6/495/154/2019
Ухвала

про скасування тимчасового обмеження

у праві виїзду за межі України

12 серпня 2019 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Боярського О.О.,

при секретарі судового засідання - Рачицькій І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білгород-Дністровському заяву ОСОБА_1 , суб`єкт звернення із поданням Білгород-Дністровський міськрайонний ВДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області, стягувач АТК Банк "Приватбанк" про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України,-

ВСТАНОВИВ:

До Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області звернувся ОСОБА_1 із заявою проскасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, застосованого ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.05.2012 року № 1505/4427/2012.

Заява обґрунтована тим, що ухвала Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.05.2012 року, якою було тимчасово обмежено заявника у праві виїзду за кордон, не була направлена за місцем його мешкання, у зв`язку з чим про наявність тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон він дізнався від працівників прикордонної служби під час перетину державного кордону для виїзду до Республіки Польщі на заробітки. Із зазначеною забороною заявник в повній мірі не погодився та вважає, що вона підлягає скасуванню з огляду на те, що під час розгляду подання головного державного виконавця Жолтановський Д.О. не був присутній у судовому засіданні та не отримував вказаної ухвали про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України. Зазначив, що із ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.05.2012 року не вбачається конкретних фактів, які свідчили б про його ухилення від зобов`язань щодо виконання судового наказу від 05.02.2009 року по сплаті заборгованості за кредитним договором. Крім того, доводи про наявність заборгованостіОСОБА_1 перед АТ КБ «Приватбанк», повністю спростовуються відповідними доказами (довідкою АТ КБ «Приватбанк» від 10.07.2019 року про відсутність заборгованості).

Заявник в судове засідання не з`явився, про час та місце був повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі.

У судове засідання представник Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області не з`явився, був повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив.

Представник заінтересованої особи (стягувача) АТ КБ «Приватбанк»у судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив.

Дослідивши матеріали справи та заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, суд вважає зазначену заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовим наказом Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.02.2009 року № 2н-22 з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» було стягнуто заборгованість у сумі 6071,55 грн.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.05.2012 року подання старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області задоволено. Тимчасово обмежено боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань, покладених на нього судовим наказом Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.02.2009 року № 2н-22 (а.с. 8-9).

Разом з тим, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду зобов`язань, тобто наявність лише самого зобов`язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Під ухиленням від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням, слід розуміти як пряму відмову від виконання рішення, так і інші винні дії, які свідчать про те, що боржник ухиляється від виконання зобов`язань.

Факт ухилення боржника від виконання рішення має підтверджуватись сукупністю доказів, які державний виконавець зазначає у поданні.

Проте із ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.05.2012 року не вбачається конкретних фактів, які свідчили б про ухилення ОСОБА_1 від зобов`язань щодо виконання судового наказу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.02.2009 року № 2н-22.

Крім того, із довідки, виданої АТ КБ «Приватбанк» від 10.07.2019 року, вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 10.07.2019 року не має заборгованості перед АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 7).

Свобода пересування гарантована ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі Конвенції), частина друга якої передбачає: «Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною». Разом з тим, згідно з ч.3 вказаної статті передбачено, що на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochevv. Bulgaria» від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою з`ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

Схожі висновки ЄСПЛ ще раніше зробив у справі "Ігнатов проти Болгарії" («Ignatov v. Bulgaria», 02.07.2009), де неможливість судового оскарження тривалого обмеження указаного вище права людини, що полягало у забороні видачі закордонного паспорту, була визнана порушенням ст. 2 Протоколу до Конвенції та ст. 13 Конвенції.

У справі «Хлюстов проти Росії»(«Khlyustov v. Russia» від 11.07.2013 року) ЄСПЛ застосував указані стандарти при вирішенні питання щодо заборони виїзду боржника за кордон у зв`язку з невиконанням судового рішення про стягнення заборгованості. Зокрема, у цій справі ЄСПЛ визнав порушення ст.2 Протоколу №4 до Конвенції через те, що рішення про заборону виїзду за кордон було застосовано «автоматично», тобто лише у зв`язку з тим, що боржник добровільно не сплатив заборгованість, та без належного обґрунтування з урахуванням індивідуальної ситуації заявника.

Як вбачається із заяви ОСОБА_1 , він офіційно працевлаштований в Республіці Польща, його єдиним джерелом отримання прибутку є праця в Республіці Польща, а обмеження у праві виїзду за кордон позбавило заявника на отримання прибутку.

Як зазначено у ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Стаття 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ч.5, ч.6, ч.7 ст. 441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника. Суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов`язкової участі державного (приватного) виконавця. За результатами розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України постановляється ухвала, яка може бути оскаржена.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заява ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, тому наявні підстави для скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, які встановлені ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.05.2012 року.

Керуючись ст.ст.441 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданого 12.11.1996 року Білгород-Дністровським MB УМВС України в Одеській області), який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України - задовольнити.

Скасувати заходи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданого 12.11.1996 року Білгород-Дністровським MB УМВС України в Одеській області), який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, застосовані ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.05.2012 року по справі № 1505/4427/2012.

Направити копію ухвали до Державної прикордонної служби України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали.

Суддя