Ухвала

31 липня 2019 року
м. Київ

справа № 199/9885/18
провадження № 61-13646ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Литвиненко І. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем, який був розірваний відповідно до рішення Амур Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 04 червня 2015 року, від якого сторони мають спільну дитину: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що знаходиться на утримання матері, оскільки отримує вищу освіту. Крім того, дитина знаходиться на обліку у лікаря, потребує постійного лікування з придбанням медикаментів. Зважаючи на вище викладене , позивач просить на підставі статті199, статті 200 СК України стягнути з відповідача на свою користь на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб, починаючи з дня пред`явлення позову до закінчення навчання або до 23 років..

Рішенням Амур Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська від 12 березня 2019 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/5 частини його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 19 грудня 2018 року та до закінчення навчання 30 червня 2022 року, або до досягнення 23-річного віку за умови, що вона буде продовжувати навчання. В іншій частині позову відмовити. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 червня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 12 березня 2019 року змінено, зменшено розмір стягнутих аліментів ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/5 частини його заробітку (доходу) щомісячно до 1/7 частини всіх його видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 19 грудня 2018 року та до закінчення навчання 30 червня 2022 року, або до досягнення 23-річного віку за умови, що вона буде продовжувати навчання. В іншій частинірішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 12 березня 2019 року залишено без змін.
10 липня 2019 року до Верховного Суду, засобами поштового зв`язку, надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 червня 2019 року, у якій вона просила скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Предметом спору в цій справі є стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на повнолітню доньку, яка продовжує навчання у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але неменше 50 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб , починаючи з дня пред`явлення позову до закінчення навчання або до 23 років.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення аліментів сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.
Як вбачається із постанови Дніпровського апеляційного суду від 03 червня 2019 року відповідач працює у військовій частині НОМЕР_1 та обіймає посаду військовослужбовця, щомісячний дохід ОСОБА_2 складав у вересні 2018 року, жовтні 2018 року, листопаді 2018 року, грудні 2018 року, січні 2019 року 14 456 грн 17 коп., а у лютому 2019 року 18 834 грн 18 коп. Отже, розмір його доходу за останні шість місяців складає 91 115 грн 03 коп.

Таким чином, ціна позову у цій справі становить (91 115 грн 03 коп / 3) = 30 371,68 грн, що станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн х 100 = 192 100 грн).

Зазначена справа не є справою з ціною позову, яка перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не належить до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження.

Ураховуючи наведене, справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обгрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Ураховуючи, що касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання відмовити.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. Литвиненко