ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/115/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" серпня 2019 р.

Петриківський райсуд Дніпропетровської області у складі головуючої судді Іщенко І.М. при секретарі Клисак Н.Г., за участю позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 представника відповідача ОСОБА_3 розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про встановлення факту перебування в трудових відносинах та стягнення заробітної плати

В С Т А Н О В И В

В січні 2019 року до суду звернувся ОСОБА_1 із зазначеним позовом до ОСОБА_2 в якому зазначив, що 9.08.2018 року він був прийнятий на роботу до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 на посаду водія експедитора на автомобіль марки ДАФ р.н. НОМЕР_1 з напівпричепом р.н. НОМЕР_2 . Всю роботу виконував сумлінно з переробкою трудового графіка, ним було передано відповідачу пакет документі, але останній умисно проігнорував запис про прийняття його на роботі в трудовій книжці.

За період роботи з 9.08.2018 року по 20.12.2018 року йому ні разу не було виплачена заробітна плата, а ним виконувалась робота без укладання трудового договору, порушено його право на працю, одержання винагороди за працю, відповідач порушив правила трудового законодавства, так як використовував найману працю.

Просить встановити факт трудових відносин із відповідачем без укладання трудового договору з 9.08.2018 року по 20.12.2018 року, сплатити йому заборгованість по заробітній платі в розмірі 43 749грн 30 коп, стягнути середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день прийняття рішення.

В лютому 2019 року позивач збільшив позовні вимоги просив стягнути із ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 17 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги в повному обсязі, пояснивши що 09.08.208 року він був прийнятий водієм до відповідача і виконував трудові обов`язки до 20.12.2018 року, зарплату не отримував і трудовий договір не укладався з вини позивача. Витрачав особисті кошти на харчування на час роботи, отримував від відповідача по домовленості на його банківська картку грошові кошти на ремонт автомобіля, яким він користувався та на заправку палива, трудова книжка в нього відсутня , чи отримував він командировочні не пам`ятає, але вважає, що вказані грошові кошти які перераховувались на його карточку не є заробітною платою.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав, пояснивши, що він є фізичною особою підприємцем і директором Товариства з обмеженою відповідальністю « АВ Метал груп» , займається вантажними перевозками .

По домовленості із позивачем трудовий договір в письмовій формі не укладався, спочатку ОСОБА_1 працював на іспитовому строку з 09.08.2018 року водієм експедитором і займався перевозками металобрухту по різних містах України, офіційно наказом був прийнятий на посаду водія з 3.09.2018 року з установленим мінімальним окладом в розмірі 3730 грн і 150 грн добових в разі виконання командировок. ОСОБА_1 відмовлявся від підпису у відомостях про нарахування заробітної плати, йому гроші перераховувались на його банківську карточку та карточку його матері по домовленості. Не заперечує, що трудовий договір укладався із позивачем в усній формі , записи в трудовій книжці не вносив, так як її не надавав позивач. З 20.12.2018 року позивач перестав виконувати роботу і був звільнений за прогули , просить відмовити в позові.

Представник відповідача ОСОБА_3 просив відмовити в позовних вимогах ОСОБА_1 так як заробітна плата позивачу була виплачена в повному обсязі і він виконував трудові відносини без укладання трудового договору із відповідачем, не надавав трудову книжку, але був згодним з умовами ОСОБА_2 , просить відмовити в позові, так як відповідачем виконані всі умови.

Заслухавши сторони і ознайомившись із матеріалами справи та наданими доказами, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 з наступних підстав.

В суді були встановлені наступні факти та юридичні правовідносини.

В суді було встановлено, що ОСОБА_1 виконував трудові обов`язки в якості водія з 09.08.2018 року і перебував у трудових відносинах з фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 ,який займається діяльністю автомобільного вантажного транспорту що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців

( а.с.28)

Відповідно до ст. 3 КЗоТ законодавство про працю регулює відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій, незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Перебування трудових відносин між сторонами підтверджується також товарно-транспортною накладною № 6785 від 09.08.2018 року в якій зазначено автомобільного перевізника ФОП ОСОБА_2 і замовника від ТОВ « АВ Метал груп» , ОСОБА_1 в якості водія здійснив перевозку вантажу з м. Дніпро, вул. Яхненівська, 7 до м. Івано-Франківськ ( а.с. 96).

Вказані обставини не заперечувались сторонами в суді і поясненнями відповідача що ОСОБА_1 дійсно виконував трудові обов`язки по перевозу вантажів, будучі на випробувальному терміні за усною домовленістю із позивачем саме із 09.08.2018 року.

Факт трудових відносин між сторонами підтверджується копією наказу № 31 від 31.08.2018 року про прийняття ОСОБА_1 на основне місце роботи на посаду водія автотранспортних засобів з 03.09.2018 року з окладом 3730 грн ( а.с.29), розрахунковими платіжними відомостями по заробітній платі за вересень, жовтень, листопад та грудень 2018 року, з мінімальним окладом в розмірі 3730 грн ( а.с.31-33), але фактично позивач почав виконувати трудові обов`язки із 09.08.2018 року.

Так, позивач виконував доручення ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки ДАФ р.н. НОМЕР_1 з напівпричепом р.н. НОМЕР_2

та возив різний вантаж в Київ, Дніпро, м. Вінница, м. Цвано-Франківськ,м. Кривий Ріг, що підтверджується товарно-транспортними накладними від 21.08.2018 року ( а.с.16), 11.09.2018 ро( а.с.6), 14.09. 2018 року ( а.с.7), 25.10.2018 року (а.с.8), 29.10.2018 року ( а.с.9), 14.11.2018 року ( а.с.98), 19.11.2018 року ( а.с.10), 23.11.2018 року ( а.с.11), 30.11.2018 року ( а.с.12), 06.12.2018 року( а.с.13) і вказані обставини не заперечувалось сторонами в судовому засіданні.

Листом від 11.02.2019 року направленого на ім`я ОСОБА_1 відповідач ОСОБА_2 засвідчив, що позивач перебував з ним в трудових відносинах до 20.12.2018 року, так як він не з`являвся на роботу з 21.12.2018 року по 11.02.2019 року, його відсутність була визнана прогулом і наказом за № 31.08.2018-К був розірваний в односторонньому порядку з боку відповідача ( а.с.76).

Таким чином, в суді було встановлено, що початок перебування трудових відносин між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 слід рахувати з 9.08. 2018 року, а закінченням 20.12.2018 року , а тому позовні вимоги в цій частині ОСОБА_1 слід задовольнити

Вирішуючи питання про стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі в розмірі 43 749,3 грн, стягнення середнього заробітку з 21.12.2018 року та моральної шкоди в розмірі 17000 грн, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог з наступних підстав.

Як вбачається із платіжного доручення від 14.11.2018 року ОСОБА_1 отримав от ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 3 425 грн ( а.с.33), 06.12.2018 року позивачем отримано 1000 грн ( а.с.37), 08.12.2018 року позивачем отримано 2500 грн ( а.с.38), 14.12.2018 року позивачем було отримано 2000 грн ( а.с. 34), 17.12.2018 року отримано від ОСОБА_2

2200 грн ( а.с.39), а всього на загальну суму 11 125 грн.

В суді сторонами не заперечувалось, що на банківську карточку ОСОБА_4 ( матері позивача) ОСОБА_2 по усній домовленості та відому було перераховані грошові кошти : 07.09.2018 року в розмірі 3385 грн ( а.с.75), 13.09.2018 року в розмірі 3000 грн ( а.с.72), 19.09.2018 року в розмірі 1356 грн ( а.с.74), 03.10.2018 року в розмірі 2500 грн( а.с.71), 08.10.2018 року в розмірі 7000 грн ( а.с.70), 18.10.2018 року в розмірі 1015 грн ( а.с.73), 25.10.2018 року в розмірі 2500 грн (а.с.69),а всього на загальну суму 20 756 грн.

Таким чином, позивач за час фактичних трудових відносин із відповідача отримав грошові кошти за період з 7.09.2018 року по 17.12.2018 року грошові кошти на загальну суму 31 881 грн ( 11125 +20756 ), в той час як йому було нараховане за відомостям по заробітній платі за вересень, жовтень, листопад та грудень 2018 року в розмірі 3730 грн, а всього на суму 14 920 грн ( 3730х4). ( а.с.31)

Доводи позивача, що вказані гроші відповідач перераховував йому на ремонт автомобіля та на заправку палива нічим не підтверджуються, а пояснення чому відповідач перераховував власні кошти на банківську картку матері ОСОБА_5 пояснити не може, суд до уваги не приймає, а приходить до висновку, що позивач отримував заробітну плату за виконання трудових обов`язків за вказаний період , але які не були вказані відповідачем ОСОБА_2 у відомостях для звіту в податкові органи.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Обставини на які посилається позивач про заборгованість заробітної плати в розмірі 43 749 грн 30п ( а.с.15) в суді не доведені , тому позовні вимоги про сплату заборгованості по заробітній плати, стягнення середньомісячного заробітку та грошового відшкодування за моральну шкоду задоволенню не підлягають.

Судові витрати в розмірі 768 грн 40 коп підлягають стягненню із відповідача відповідно до ст. 141 ЦПК України на користь держави, так як позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково і він був звільнений від подачі судового збору при подачі позову до суду.

Керуючись ст. 2, 5, 10, 76, 81, 89, 259, 263, 264, 265, 268, 315, 319 ЦПК України, ст.3, 24 КЗоТ України, суд

В И Р І Ш И В

Позовні вимоги ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про встановлення факту перебування в трудових відносинах та стягнення заробітної плати задовольнити частково.

Визнати факт перебування трудових відносин в період із 9 серпня 2018 року по 20 грудня 2018 року між ОСОБА_1 та фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 .

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути судові витрати в розмірі 768 грн 40 коп із фізичної особи підприємця ОСОБА_2 на користь держави

Рішення може бути оскаржено на протязі 30 днів до Дніпровського апеляційного суду з дня його оголошення.

Суддя: І. М. Іщенко