Справа № 509/3444/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2019 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Кочко В.К.,

при секретареві - Савченко М.В.,

за участю прокурора - Богатир В.К.,

представника позивача Міністерства оборони України - Єрмакова А.В.,

представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду смт.Овідіополь цивільну справу за позовною заявою заступника військового прокурора Одеського гарнізону в інтересах держави, в особі Міністерство оборони України, квартирно-експлуатаційного відділу м.Одеси до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області, за участю 3-ої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів: Концерну «Військторгсервіс» в особі філії «Одеське управління військової торгівлі» Концерну «Військторгсервіс» та 3-ої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, свідоцтва про право власності на земельну ділянку, повернення земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:

8 серпня 2018 року заступник військового прокурора Одеського гарнізону Південного регіону звернувся до суду з позовом до Овідіопольського районного суду Одеської області із вищевказаною позовною заявою, в якій просив суд визнати незаконним та скасувати рішення Молодіжненської сільської ради від 27.12.2013р. №1309-VI, в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 , визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності НОМЕР_9 від 14.02.2014 р., визнати недійсним договір дарування серія та номер 1501 від 25.07.2014 року, зобов`язати ОСОБА_1 повернути за актом прийому передачі державі в особі КЕВ м.Одеси земельну ділянку площею 0,0564 га, вартістю 118394,88 грн., кадастровий № НОМЕР_1 , стягнути з відповідачів судові витрати.

В позовній заяви позивач обґрунтовував позовні вимоги, посилаючись на наступні обставини. Відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_2 квартирно-експлуатаційній частині Одеського району у 1986 році виконавчим комітетом Овідіопольської районної ради народних депутатів Одеської області була надана у постійне користування земельна ділянка площею 586,5 га, до складу якої увійшла земельна ділянка 296,8 га, розташована на території Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області. На частині вказаної земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_4 розміщуються артезіанські свердловини бази відпочинку, закріпленої за державним підприємством Міністерства оборони України «Оздоровчий комплекс «Ювілейний».

Позивач зазначає, що артезіанські свердловини знаходяться в межах спірної земельної ділянки площею 0,0564 га та перебувають в державній власності. Факт наявності артезіанських свердловин на вказаній території позивач обґрунтовує актом польового обстеження земельної ділянки від 15.11.2017 року кадастровий номер № НОМЕР_10. Згідно ст.ст.77,78,84 Земельного кодексу України, ст.14 Закону України «про збройні сили України» ст.ст.1,2 Закону України «про використання земель оборони», вищевказані землі відносяться за формою власності до державної власності, за цільовим призначенням до земель оборони та перебувають на відповідному обліку в органах квартирно-експлуатаційної служби ЗС України. Згідно з розпорядженням Овідіопольської районної державної адміністрації від 11.07.2003 року №459 за державним підприємством Міністерства оборони України визнане право власності на будівлі та споруди «Оздоровчого комплексу «Ювілейний», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 . На підставі вказаного розпорядження 14.07.2003 року видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно «Оздоровчого комплексу «Ювілейний» (37 будівель та споруд).

Однак, 31.10.2013 року Молодіжненською сільською радою прийнято рішення №1245-VI «Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд (присадибні ділянки)», яким надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність ОСОБА_2 та присвоєно адресу виділеній земельній ділянці.

У подальшому, рішенням Молодіжненської сільської ради №1309-VІ від 27.12.2013 року:

затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність гр. України згідно з додатком для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у с.Молодіжне, Одеська область, Овідіопольський район;

передано земельні ділянки безкоштовно у власність гр. України для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибні ділянки) із земель запасу житлової та громадської забудови Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району (згідно додатку, зокрема громадянину ОСОБА_2 ).

Відтак, рішенням Молодіжненської сільської ради №1309-VІ від 27.12.2013 року зазначена земельна ділянка площею 0,0564 га виведена з державної власності та передана у приватну власність, змінено цільове призначення із земель оборони на землі житлової та громадської забудови. В подальшому відповідачем ОСОБА_2 було оформлене свідоцтво про право власності НОМЕР_9 від 14.02.2014 року. 25.07.2014 року відповідач ОСОБА_1 став власником вказаної земельної ділянки на підставі договору дарування № 1501 від 25.07.2014 року.

Прокурор зазначає в позовній заяві, що спірна земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 дотепер має бути віднесена за цільовим призначенням до земель оборони, за формою власності до державної власності, а тому, прокурор просить суд: визнати незаконним та скасувати рішення Молодіжненської селищної ради від 27.12.2013 року № 1309-VІ в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0564 га за адресою АДРЕСА_1 ; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності № НОМЕР_4 від 14.02.2014 року про визнання права власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0564 га кадастровий номер № НОМЕР_5 , що знаходиться за адресою за адресою АДРЕСА_1 ; визнати недійсним договір дарування №1501 від 25.07.2014 року на підставі якого ОСОБА_1 став власником земельної ділянки площею 0,0564 га кадастровий номер № НОМЕР_5 , що знаходиться за адресою за адресою АДРЕСА_1 ; зобов`язати ОСОБА_1 повернути за актом прийому-передачі державі в особі КЕВ земельну ділянку площею 0,0564 га кадастровий номер № НОМЕР_11 , що знаходиться за адресою за адресою АДРЕСА_1 .

Представник прокуратури позов підтримав та просив суд його задовольнити у повному обсязі.

Представник позивача Міністерства оборони України позов підтримав та просив суд його задовольнити у повному обсязі.

Представник позивача квартирно-експлуатаційного відділу м.Одеси у судове засідання не з`явився, однак направив на адресу суду заяву, у якій просив суд слухати справу у його відсутності.

Представник третьої особи Концерну «Військторгсервіс» у судове засідання не з`явився, однак направив на адресу суду заяву, у якій просив суд слухати справу у його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_1 . проти задоволення позову заперечувала, надавала суду відзив на позов, заяву про залишення позовної заяви без розгляду та заяву про застосування строків позовної давності, відповідно до яких просить відмовити у задоволенні позову у зв`язку зі зверненням до суду неналежного позивача; пропуском строку позовної давності та необґрунтованості позову.

Представник третьої особи, Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області в судове засідання не з`явився, але звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутність, також надав суду відзив на позов, відповідно до яких просить відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи головного територіального управління юстиції в Одеській області у судове засідання не з`явився, однак направив на адресу суду заяву, у якій просив суд слухати справу у його відсутності.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши обставини справи, надані письмові докази, суд вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_8 квартирно-експлуатаційній частині Одеського регіону у 1986 році виконавчим комітетом Овідіопольської районної ради народних депутатів Одеської області була надана у постійне та безоплатне користування земельна ділянка, загальною площею 586,5 га.

У той же час план користування, який є додатком до акту на право користування землею не містить підтверджень про включення до складу земельної ділянки загальною площею 586,5 га земельної ділянки площею 296,8 га, розташована на території Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області. Також, доданий до державного акту каталог координат кутів зовнішніх кордонів наданий щодо об`єкту База відпочинку «Авиаремонтник» за адресою с.Бугово Овідіопольського району Одеської області, що не є предметом розгляду по вказаній справі.

Також у зв`язку з відсутністю в матеріалах справи належних документів щодо розташування земель оборони в с.Молодіжне Овідіопольского району Одеської області суд не може встановити чи земельна ділянка площею 0,0564 га кадастровий номер № НОМЕР_5 , що знаходиться за адресою за адресою АДРЕСА_1 є саме земельною ділянкою, розташованої на території оздоровчого комплексу « Ювілейний », який знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .

Згідно з п. 1 ст.77 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію саме щодо предмета доказування по справі.

Акт польового обстеження земельної ділянки, розташованої за адресою АДРЕСА_1 із присвоєним кадастровим № НОМЕР_1 , наданий прокурором з метою підтвердження наявності артезіанських свердловин на спірній земельній ділянці, згідно з яким 14 листопада 2017 року, представники КЕВ м.Одеса та філії «Одеське управління військової торгівлі Концерну «Військторгсервіс» провели польове обстеження земельної ділянки площею 0,0564 га, розташованої в межах Бази відпочинку «Ювілейна» філії «ОУВТ» Концерну «Військторгсервіс» та зазначили, що під земельною ділянкою знаходяться підземні інженерні мережі та артезіанська свердловина Бази відпочинку «Ювілейна» філії «ОУВТ» Концерну «Військторгсервіс».

Акт польового обстеження є документом, що складається на основі польового обстеження сортового посіву згідно з ДСТУ 2949-94 насіння сільськогосподарських культур та не є належним доказом по справі щодо розташування об`єктів нерухомого майна артезіанських свердловин.

При цьому Постановою Кабінету Міністрів України «Про Порядок державного обліку артезіанських свердловин, облаштування їх засобами вимірювання об`єму видобутих підземних вод» від 08.10.2012р. №963, встановлено, що артезіанські свердловини підлягають паспортизації, однак позивачем паспорти на артезіанські свердловини не надані.

Щодо вимоги визнання незаконним та скасувати рішення Молодіжненської селищної ради від 27.12.2013 року №1309-VІ в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0564 га за адресою АДРЕСА_3 слід зазначити, що вищевказане рішення Молодіжненської сільської ради є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України (постанови від 11.11.2014 у справі №21-405-а14, від 06.07.2016 у справі №916/876/13) скасування ненормативних актів органу місцевого самоврядування не породжує наслідків для власника чи орендарі земельної ділянки, не поновлює і не захищає права або законні інтереси позивача, а тому належним способом захисту права є оскарження правоустановчих документів.

Предметом позову є визнання незаконним та скасування рішення Молодіжненської сільської ради від 27.12.2013р. №1309-VI; визнання недійсним свідоцтва про право власності від 14.02.2014 року; визнання недійсним договору дарування від 25.07.2014 року.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки згідно статті 257 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до пунктів 29, 34 Висновку № 3 (2008) Консультативної ради європейських прокурорів про «Роль прокуратури за межами сфери кримінального права», прийнятого ССРЕ на 3-му пленарному засіданні (Страсбург, 15 - 17 жовтня 2008 року), прокурорські служби що виконують функції за межами сфери кримінального права мають забезпечити реалізацію цих функцій у відповідності з, зокрема, з принципом, що діючи за межами сфери кримінального права, прокурори мають користуватися тими ж правами і обов`язками, як будь-яка інша сторона, і не повинна мати привілейоване становище у ході судових проваджень (рівність сторін позову).

Пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), зазначає, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 17.10.2018 року по справі № 362/44/17 навела позицію про те, що коли прокурор пред`явив позов після спливу позовної давності, про застосування якої до позовних вимог просили відповідачі, Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованими те, що у задоволенні позову слід відмовити.

З огляду на вищевикладене, ураховуючи позовну давність відповідно до ст.ст.261,267 ЦК України та те, що позовну заяву про визнання незаконним та скасуванні рішення Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району від 27.12.2013 року №1309-VI, скасування свідоцтва про право власності від 14.02.2014 року, про визнання недійсним договору дарування від 25.07.2014 року заступником військового прокурора було подано 08.08.2018р., вбачається сплив строк позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі.

Відповідно до ст.2 Земельного кодексу України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Згідно з ч.1 ст.13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Частинами 1, 2 ст.77 Земельного кодексу України передбачено, що землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Землі оборони можуть перебувати лише в державній власності.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

У комунальній власності перебувають: усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Частиною 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Основною метою ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982р., «Новоселецький проти України» від 11.03.2003р., «Федоренко проти України» від 01.06.2006р.). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 02.11.2004р. категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес» (п.54 рішення).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20.01.2012р. зазначено, що Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Передбачено, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява №33202/96, п.120, ECHR 2000-I, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява №48939/99, п.128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v.Moldova), заява №21151/04, п.72, від 08.04.2008р., і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява №10373/05, п.51, від 15.09.2009р.).

Так, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява №55555/08, п.74, від 20.05.2010р., і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява №36900/03, п.37, від 25.11.2008р.) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v.Turkey), п.128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v.Italy), п.119). Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v.Poland), п.73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам.

Потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява №36548/97, п.58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), п.74).

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), п.58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява №32457/05, п.40, від 13.12.2007р., та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява №35298/04, п.67, від 11.06.2009р.). У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку (див., наприклад, рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), п.69), а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові (див. зазначені вище рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), п.53, та «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), п.38).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 01.06.2006р. відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності (Pressos Compania Naviera S.A. v.Belgium, рішення від 20.11.1995р., п.31).

Згідно ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Керуючись ст.ст.12,13,76-82,89,141,258,259,265 ЦПК України

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог заступника військового прокурора Одеського гарнізону в інтересах держави, в особі Міністерство оборони України, квартирно-експлуатаційного відділу м.Одеси до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області, за участю 3-ої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів: Концерну «Військторгсервіс» в особі філії «Одеське управління військової торгівлі» Концерну «Військторгсервіс» та 3-ої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, свідоцтва про право власності на земельну ділянку, повернення земельної ділянки - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги через Овідіопольський районний суд Одеської області, а в разі складання рішення у повному обсязі - з дня складання у повному обсязі.

Суддя: В. К. Кочко