Дата документу 06.08.2019 Справа № 334/3808/15-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 334/3808/15 Головуючий у 1 інстанції: Дубина Л.А.
№ 22-ц/807/2595/19 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

секретар: Кулабухова І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 серпня 2015 року у справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 в особі арбітражного керуючого Головачова Віталія Вікторовича про стягнення боргу за договором про надання споживчого кредиту та звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ

В травні 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 в особі арбітражного керуючого Головачова В.В. про стягнення боргу за договором про надання споживчого кредиту та звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 27.02.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0. Відповідно до мов кредитного договору банк прийняв на себе обов`язок надати позичальнику, а позичальник в свою чергу зобов`язався отримати, належним чином використати і повернути грошові кошти в іноземній валюті, в сумі 193 000, 00 доларів США строком до 26.02.2018 року зі сплатою 13,9% річних.

Відповідно до п.2.1 кредитного договору, виконання зобов`язань позичальника за цим Договором забезпечується заставою нерухомості, а саме нежитлового приміщення, загальною площею 95,2 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та знаходиться в спільній частковій власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Крім того, кредитний договір забезпечений порукою ОСОБА_1 .

На виконання умов п.2.1 Кредитного договору, 27.02.2008 року укладено:

-договір іпотеки № 0/З-1, за умовами якого ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 ,за кредитним договором, передали в іпотеку Банку належне їм на праві спільної часткової власності нежитлове приміщення, загальною площею 95,2 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

-договір поруки № 0/П, за умовами якого ОСОБА_1 зобов`язався перед банком за невиконання ОСОБА_2 усіх її зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі.

Постановою господарського суду Запорізької області від 01.03.2010 року у справі №25/123/09 фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Отже строк виконання зобов`язань ОСОБА_2 щодо повернення кредитних коштів за вищезазначеним Кредитним договором настав 01.03.2010 року.

Однак зобов`язання за кредитним договором виконані не були.

Станом на 21.04.2015 року заборгованість ОСОБА_2 по кредитному договору № 0 від 27.02.2008 року щодо повернення кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом становить 130808,28 доларів США з яких: 110974,66 доларів США - кредитна заборгованість; 19833,62 доларів США - заборгованість по процентам. Сума заборгованості позичальника по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредитом станом на 21.04.2015 року становить 435534,60 грн. з яких: 316224,60 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту; 119309,99 грн. - пеня за прострочення сплати процентів.

Посилаючись на зазначені обставини просило суд, стягнути заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 27.02.2008 року в розмірі 130808,28 доларів США та пені в розмірі -435534,60 грн., та звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме 11/25 часток нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , і є власністю ОСОБА_1 .

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 серпня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного Акціонерного Товариства «Укрсиббанк» суму основного боргу за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 27.02.2008 року в розмірі 130808,28 доларів США та пеню в розмірі - 435534,60 грн.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 0/З-1 від 27.02.2008 року реєстровий № 12 - 11/25 часток нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що є власністю ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія НОМЕР_1 виданого Виконавчим комітетом Запорізької міської ради 16.11.2005 року.

Встановлено спосіб реалізації предмету іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження».

Визначено початкову ціну предмету іпотеки для їх подальшої реалізації - на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності (незалежним експертом ) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

З вартості реалізації предмета іпотеки задовольнити вимоги Публічного Акціонерного Товариства «Укрсиббанк» за кредитним договором № 0 від 27.02.2008 року в розмірі 130808,28 доларів США та 435534,60 грн. - пені.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного Акціонерного Товариства «Укрсиббанк» витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 654,00 грн..

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким позовну заяву залишити без задоволення.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції було встановлено, що 27.02.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0. Відповідно до мов кредитного договору банк прийняв на себе обов`язок надати позичальнику, а позичальник в свою чергу зобов`язався отримати, належним чином використати і повернути грошові кошти в іноземній валюті, в сумі 193 000, 00 доларів США строком до 26.02.2018 року зі сплатою 13,9% річних.

Відповідно до п.2.1 кредитного договору, виконання зобов`язань позичальника за цим Договором забезпечується заставою нерухомості, а саме нежитлового приміщення, загальною площею 95,2 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та знаходиться в спільній частковій власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Крім того, кредитний договір забезпечений порукою ОСОБА_1 .

На виконання умов п.2.1 Кредитного договору, 27.02.2008 року укладено:

-договір іпотеки № 0/З-1, за умовами якого ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 ,за кредитним договором, передали в іпотеку Банку належне їм на праві спільної часткової власності нежитлове приміщення, загальною площею 95,2 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

-договір поруки № 0/П, за умовами якого ОСОБА_1 зобов`язався перед банком за невиконання ОСОБА_2 усіх її зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з положень ст. 1054 ЦК України, якими передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки, та виходив з ч.1 ст. 1049 ЦК України, за якою позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За матеріалами справи на виконання п.1.5 договору, банк зарахував грошові кошти (кредит) на поточний рахунок № НОМЕР_2 відкритий у АКІБ «УкрСиббанк» для подальшого використання за цільовим призначенням.

Позичальник, уклавши з банком кредитний договір прийняв на себе обов`язки визначені договором, а саме використовувати кредит на зазначені в цьому договорі цілі і забезпечити повернення отриманого кредиту і сплату нарахованих відсотків за користування кредитом та комісій у встановлені договором терміни. Сплачувати плату за кредитом та інші платежі на рахунку, вказані в договорі.

Згідно ст.ст. 525,526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Заперечуючи проти позову, та вимагаючи застосування наслідків пропуску строку звернення вимогами до поручителя, апелянт наголошував на тому, що порука припинилася.

При цьому він посилався на те, що за ст. 559 ч.4 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання не пред`явить вимоги до поручителя, а строк виконання настав тоді коли боржник визнана банкрутом.

Дійсно, постановою господарського суду Запорізької області від 01.03.2010 року у справі №25/123/09 фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Відповідно до ч.1 ст. 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури строк виконання всіх грошових зобов`язань банкрута та зобов`язання щодо сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов`язкового державного соціального страхування, податків і зборів (обов`язкових платежів) вважається таким, що настав.

Судом першої інстанції також зроблено висновок, що строк виконання зобов`язань ОСОБА_2 щодо повернення кредитних коштів за вищезазначеним Кредитним договором настав 01.03.2010 року.

Такі доводи апелянта та висновок суду першої інстанції у мотивувальній частині рішення не узгоджується з фактичними обставинами справи, та та не можуть бути застосовані для визнання поруки такою, що припинена.

Так, 27.02.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0 за яким позичальник отримала грошові кошти в іноземній валюті в сумі 193 000, 00 доларів США.

Тож з зазначеного договору вбачається, що грошові кошти були отримані ОСОБА_2 не як підприємцем, а як фізичною особою, до того ж кошти були отримані не для підприємницької мети, а для споживчих цілей.

Тому вважати, що припинення або визнання банкрутом ФОП тягне за собою припинення строку споживчого кредиту, - підстав немає.

Разом з тим, зазначення у мотивувальній частині судового рішення про те, що настання обов`язку щодо повного повернення коштів, а відтак і припинення договору, у боржника виникло з дня визнання її як ФОП банкрутом, не впливає на правильність інших висновків суду та його остаточне рішення.

Так, відповідно до п.4.1 кредитного договору за порушення термінів погашення будь-яких своїх зобов`язань передбачених договором, зокрема термів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквівалент) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума заборгованості виражена у іноземній валюті.

Станом на 21.04.2015 року заборгованість ОСОБА_2 по кредитному договору № 0 від 27.02.2008 року щодо повернення кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом становить 130808,28 доларів США з яких: 110974,66 доларів США - кредитна заборгованість; 19833,62 доларів США - заборгованість по процентам. Сума заборгованості позичальника по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредитом станом на 21.04.2015 року становить 435534,60 грн. з яких: 316224,60 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту; 119309,99 грн. - пеня за прострочення сплати процентів.

Враховуючи, що укладено договір споживчого кредиту, твердження апелянта про неправильність нарахування процентів та санкцій за невиконання договору з часу оголошення ФОП банкрутом - не є переконливим.

Також не є переконливим посилання на пропуск позивачем строку позовної давності.

Так, за матеріалами справи, боржник сплачувала кредитні кошти по травень 2012 року а заборгованість утворилася лише з липня 2012 року.

Позивач звернувся до суду у травні 2015 року, тобто з дотриманням строків позовної давності, а після звернення до суду, припинив нарахування процентів та пені за невиконання кредитних обов`язків боржником.

Не може підставою для скасування оскаржуваного рішення твердження в апеляційній скарзі про те, що предметом іпотеки є все жиле приміщення, а не його частина, а тому неправомірно звертати стягнення лише на частину приміщення.

.

Так, за договором іпотеки, у іпотеку апелянтом могло було передано лише частину приміщення, яка належала йому на праві власності а саме 11/25 часток, позаяк боржник та майновий поручитель мали право спільної часткової власності на іпотечне майно.

Інша частина жилого приміщення яка належала боржникові, вже була реалізована в межах процедури про її банкрутство як ФОП.

Тож суд першої інстанції правильно виходив з того, що для забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором від 27.02.2008 року укладено договір поруки № 00/П, за умовами якого ОСОБА_1 зобов`язався перед банком відповідати за невиконання ОСОБА_2 усіх її зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі, а тому за ч.1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Крім того, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 27.02.2008 року укладено договір іпотеки № 00/З-1 за умовами якого ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , з метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором, передали в іпотеку банку належне їм на праві спільної часткової власності нежитлове приміщення, загальною площею 95,2 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про іпотеку» іпотекою визнається, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов`язань, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимог, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 590 ЦК України передбачено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 33 ЗУ «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду.

Та обставина, що суд першої інстанції звернув стягнення не на всю будівлю, а лише на частку, яка налетить відповідачеві - не порушує права відповідача, та в апеляційній скарзі відповідач не зазначає про те, як це впливає на його права та обов`язки, не доводить, що суд звернув стягнення на будь-яке майно, яке не було предметом іпотеки, або з інших причин не може бути реалізоване в рахунок погашення заборгованості перед позивачем.

Тож суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог .

Доводи скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 серпня 2015 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 серпня 2019 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков