Головуючий суду 1 інстанції - Кордюкова Ж.І.
Доповідач -Суддя доповідач6 Луганська В.М.
Справа № 428/714/19
Провадження № 22-ц/810/533/19
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2019 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Луганської В.М.

суддів: Коновалової В.А., Єрмакова Ю.В.

за участю секретаря: Перишкіна Т.М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Приватне акціонерне товариство «Сєвєродонецьке об`єднання Азот»

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот»

на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03 червня 2019 року ухвалене у складі судді Кордюковою Ж.І.

за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

У січні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зазначеними вимогами, в обґрунтування яких вказала, що в період з 21 грудня 2007 року по 26 грудня 2018 року працювала у Приватному акціонерному товаристві «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» (далі ПрАТ «Азот»). З 21 грудня 2007 року працювала інженером - конструктором 1 категорії архітектурно-будівельного бюро проектно конструкторського відділу, а з 27 травня 2016 року була переведена на посаду головного інженера проектно конструкторського відділу. Наказом № 0271/КП (ув) від 20.12.2018 року позивача звільнено у зв`язку зі скороченням штату на підставі наказу № 688 від 11.09.2018 року та попередження про майбутнє вивільнення від 23.10. 2018 року.

Позивач вважає, що наказ ПКВ № 688 від 11.09.2018 року «Про скорочення штату робітників ПКВ» не може бути підставою для скорочення штату та попередження про вивільнення. Відповідно до ст.12.8.34 Статуту ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» тільки до компетенції Наглядової ради належить затвердження організаційної структури та чисельності працівників товариства, а також змін до них. Після ознайомлення з наказом № 688 їй були запропоновані не всі вакансії, які були на підприємстві, які відповідали її кваліфікації і рівню заробітної плати.

У зв`язку з викладеним просила суд поновити на посаді головного інженера проекту проектно конструкторського відділу на ПрАТ «Азот» та стягнути з ПрАТ «Азот» на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 27 грудня 2018 року до дня поновлення на роботі.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03 червня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Судом поновлено ОСОБА_1 на посаді головного інженера проекту проектно-конструкторського відділу ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот». Стягнуто з позивача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27.12.2018 року по 02.06.2019 року, включно, в сумі 46427, 38 грн. Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та в межах стягнення платежу за один місяць. Стягнуто з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на користь держави судовий збір в сумі 1536 грн. 80 коп.

Не погодившись з вказаним рішенням ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» звернулося до суду з апеляційною скаргою в якій посилається на те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, помилково вважав встановленими обставини справи, які не були доведеними, суд порушив норми матеріального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд помилково дійшов висновку, що наказ голови правління ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» № 688 від 11.09.2018 року був винесений з порушенням порядку, встановленого статутом підприємства. Відповідно до ст.10 Статуту ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» органами управління товариства, зокрема, є - загальні збори акціонерів (вищий орган); наглядова рада (орган, що здійснює захист прав акціонерів Товариства і в межах компетенції, визначеної цим Статутом та законодавством, контролює, та регулює діяльність правління); правління (колегіальний виконавчий орган, що здійснює управління поточною діяльністю товариства).

Питання, що належать до компетенції Наглядової ради товариства, передбачені у ст.12.8 ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот». В ст. 12.8.34 Статуту передбачено, що до компетенції Наглядової ради належить затвердження організаційної структури та чисельності працівників Товариства та внесення змін до них. Наказ Голови Правління ОСОБА_3 від 11.09.2018р. № 688 передбачав скорочення в проектно-конструкторському відділі 17 штатних одиниць за одними посадами (в тому числі і посаду головного інженеру проекту), та введення до штатного розкладу в проектно-конструкторському відділі 17 штатних одиниць за іншими посадами. Наглядова ж рада, відповідно до ст. 12.8.34. Статуту, затверджує зменшення чисельності кількісного складу працівників.

Скаржник вважає, що наказ голови правління від 11.09.2018р. № 688, передбачав скорочення штату робітників проектно-конструкторського відділу, та зміну розкладу у проектно-конструкторському відділі, який ні яким чином не змінював чисельний склад працівників та відповідає вимогам встановленим Статутом ПрАТ «Азот».

Скаржник не погоджується з висновком суду стосовно того, що ОСОБА_1 було запропоновано не всі вільні посади та зазначає, що списки наявності вільних робочих місць та вакантних посад були запропоновані ОСОБА_1 Посада начальника бюро технічного надзору в зазначених списках вказана не була, тому, що з організаційної структури відділу головного будівельника заздалегідь планувалося виключення двох структурних підрозділів - бюро технічного надзору та бюро інженерної підготовки та планування.

У зв`язку з викладеним скаржник просить суд скасувати рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 11 червня 2019 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не погодилася з доводами викладеними в апеляційній скарзі та зазначила, що рішення суду законним і обґрунтованим. ОСОБА_1 зазначає, що реорганізація проектно- конструкторського відділу як структурного підрозділу підприємства повинна б була здійснена згідно Наказу на основі рішення Наглядової ради, а не Наказу № 688 від 11.09.2018 року «Про скорочення штату працівників ПКВ», який підписано Головою Правління ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот».

Позивачу не було запропоновано вакантну посаду начальника бюро технічного нагляду в відділі Головного будівельника.

Представник ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, посилаючись на доводи, викладені в апеляційній скарзі.

ОСОБА_1 апеляційну скаргу не визнала, вважає, що підстав для скасування судового рішення не має.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи заявлені вимоги ОСОБА_1 , суд виходив з того, що судом були встановлені наступні обставини: 21.12.2007 року ОСОБА_1 була прийнята на роботу до ЗАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на посаду інженера конструктора 1 категорії архітектурно-будівельного бюро ПКВ, 27.05.2016 року її було переведено на посаду головного інженера проекту проектно-конструкторського відділу, що підтверджується трудовою книжкою.

11.09.2018 року головою правління ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» ОСОБА_3 було видано наказ № 688 «Про скорочення штату працівників ПКВ», згідно з яким з 26.12.2018 року було скорочено 17 штатних одиниць проектно-конструкторського відділу та введено 17 штатних одиниць згідно з додатком 1.

22.10.2018 року відбулось засідання комісії з визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі або стосовно яких встановлені обмеження при звільненні, на якому було вирішено, що головний інженер проекту ОСОБА_1 підлягає скороченню, а переважне право на залишення на роботі має ОСОБА_4 , як працівник з більшим безперервним стажем роботи на підприємстві за наявності інших однакових умов продуктивності праці.

23.10.2018 року позивача було попереджено про майбутнє звільнення за ч.1 ст. 40 КЗпП України.

26.12.2018 року ОСОБА_1 звільнено з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників.

Статутом ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» визначено, що до повноважень наглядової ради підприємства, яка контролює та регулює діяльність правління товариства, належить затвердження організаційної структури та чисельності працівників товариства та внесення до них змін (п. п. 12.1, 12.8.34 Статуту).

Згідно зі Статутом ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» голова правління має право видавати накази та затверджувати внутрішні нормативні документи (п.13.17.10 Статуту).

22.10.2018 року, 01.11.2018 року, 01.12.2018 року 13.12.2018 року ОСОБА_1 пропонували за списками вакантні посади в ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот», проте вона відмовилась переходити працювати на запропоновані посади.

Суд встановив, що згідно з штатним розписом по формі № 2 станом на 30.11.2018 року у відповідача була вакантна посада начальника бюро технічного нагляду у відділі головного будівельника підприємства. Вказана вакантна посада позивачу не пропонувалася. Встановивши вказані обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що звільнення ОСОБА_1 з посади головного інженера проекту проектно-конструкторського відділу ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» мало місце без законної підстави та з порушенням порядку, встановленого законом, тому вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується із таким висновком виходячи з наступного.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в абз. 1 п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 6 листопада 1992 року, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Як зазначено у положеннях ч.1 ч. 42 КЗпП при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Згідно з частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування працівника відповідно до вимог частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України є обов`язком роботодавця.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КзпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Судом встановлено, що 11.09.2018 року головою правління ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» ОСОБА_3 було видано наказ № 688 «Про скорочення штату працівників ПКВ», згідно з яким з 26.12.2018 року було скорочено 17 штатних одиниць проектно-конструкторського відділу та введено 17 штатних одиниць згідно з додатком 1 (а.с.16-19).

22.10.2018 року відбулось засідання комісії з визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі або стосовно яких встановлені обмеження при звільненні, на якому було вирішено, що головний інженер проекту ОСОБА_1 підлягає скороченню, а переважне право на залишення на роботі має ОСОБА_4 , як працівник з більшим безперервним стажем роботи на підприємстві за наявності інших однакових умов продуктивності праці.

23.10.2018 року позивач була попереджена про майбутнє звільнення за ч.1 ст. 40 КЗпП України.

26.12.2018 року ОСОБА_1 звільнено з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників.

22.10.2018 року, 01.11.2018 року, 01.12.2018 року 13.12.2018 року ОСОБА_1 пропонували за списками вакантні посади в ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот», позивач відмовилась переходити працювати на запропоновані посади.

Згідно з штатним розписом по формі №2 станом на 30.11.2018 року у відповідача була вакантна посада начальника бюро технічного нагляду у відділі головного будівельника підприємства (а.с.113-114).

Вказана вакантна посада позивачу не пропонувалася.

За таких обставин, під час здійснення заходів зі скорочення чисельності та штату згідно з приписами ч. 2 ст. 40, ч. З ст. 49-2 КЗпП України, відповідач повинен був запропонувати позивачу роботу на посаді начальника бюро технічного нагляду у відділі головного будівельника підприємства

Позивачу пропонувалася робота, однак роботодавець запропонував позивачу не всі вакансії, які були на підприємстві, роботодавець був зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Зазначене дає підстави для висновку про реальну наявність вакантних посад, які існували по день звільнення позивача і всупереч вимогам ст. ст. 40, 49-2 КЗпП України не були останньому запропоновані, що є порушенням гарантій, визначених ст. 5-1 КЗпП України щодо забезпечення права на працю.

Зазначені обставини представником відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції не спростовано, не надано суду належних та допустимих доказів того, що позивачу пропонувалася вакантна посада начальника бюро технічного нагляду у відділі Головного будівельника підприємства.

Посилання представника скаржника на те, що позивачу в усній формі пропонувалася вакантна посада начальника бюро технічного нагляду у відділі головного будівельника підприємства не приймається апеляційним судом, оскільки це не є належним та допустимим доказом в розумінні ст.ст.77, 78 ЦПК України.

Оскільки відповідачем належним чином не виконані вимоги ч.2 ст.40 та ч.3 ст.49-2 КЗпП України щодо працевлаштування позивача, товариство мало можливість перевести працівника за його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, проте не запропонувало позивачу всі вакантні посади, що були наявні на підприємстві з дня попередження про вивільнення до дня звільнення, які міг виконувати позивач з урахуванням його освіти, кваліфікації й досвіду роботи, колегія суддів вважає, що звільнення позивача із займаної посади відбулося із порушення норм трудового законодавства і висновки суду першої інстанції відповідають встановленим по справі обставинам справи та вимогам закону.

За таких обставин доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем при звільненні позивача були дотримані вимоги ч.1, 3 ст. 49 КЗпП України не знайшли свого підтвердження та спростовуються встановленими по справі обставинами.

Згідно ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

З огляду на зазначене, висновок суду першої інстанції про поновлення позивача та стягнення середнього заробітку відповідає вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що наказ № 688 від 11.09.2018 року голови правління ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» був винесений в межах компетенції голови правління висновку суду про поновлення позивача не спростовують та на його правильність не впливають, а тому не приймаються до уваги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03 червня 2019 року ухвалене судом з додержанням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.

Оскільки апеляційна скарга скаржника не підлягає задоволенню, то судові витрати покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» залишити без задоволення.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 09 серпня 2019 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.А. Коновалова

Ю.В. Єрмаков