справа №176/1291/19
провадження №2/176/555/19
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

07 серпня 2019 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Гусейнова К.А.,

за участю секретаря с/з Яценко О.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жовті Води цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

28 травня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом, де просить ухвалити судове рішення, яким визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що він, ОСОБА_1 , а також ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 є співвласниками квартири АДРЕСА_2 . Приватна спільна часткова власність становить ј частина на кожного. У спірній квартирі, окрім нього зареєстровані проживаючими відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 Приблизно з жовтня 2014 року відповідачки виїхали на заробітки до м. Москви і жодного разу більше у квартиру не поверталися та не приймали участі в її утриманні. У відсутність відповідачів, витрати по утриманню спірної квартири несе він сам, що ставить його у вкрай тяжке матеріальне становище. Так, він є пенсіонером, отримує мінімальний розмір пенсії, реєстрація відповідачок у квартирі створює йому перешкоди у отриманні житлової субсидії.

В зв`язку з цим позивач на підставі норм ст. 405 ЦК України просив визнати відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_2 .

Ухвалою суду від 06 червня 2019 року провадження по справі було відкрито та справа була призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові та просив його задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення позивач не заперечує.

Відповідачі, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в судове засідання не з`явились, про день та час слухання справи повідомлялись належним чином з урахуванням положень ч.5 ст.128 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 131 ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідачів про день та час розгляду справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що відповідачі не повідомили суд про поважність їх неявки в судове засідання, не подали відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає, що є передбачені ст.ст. 280,281 ЦПК України підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі письмових доказів та у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних доказів, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ст.16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Так, гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України.

Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України).

Громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд (ст.ст. 150,156 ЖК України).

Судом встановлено, що відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, квартира АДРЕСА_2 належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 із розмірм часток по 1/4 кожному. Право власності зареєстроване Жовтоводським бюро технічної інвентаризації /а.с.20/.

Позивач в судовому засіданні також не оспорював, що відповідачі і на даний час є власниками квартири АДРЕСА_2 .

Відповідно до довідки про склад сім`ї №1/1-1314, яка видана Відділом ведення реєстру територіальної громади Жовтоводської міської ради у квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані проживаючими ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . /а.с.21/

У судовому засіданні також були допитані свідки ОСОБА_6 ,, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які є сусідами сторін по справі, і які підтвердили факт не проживання відповідачів у спірній квартирі близько 5-6 років та відсутність їх особистих речей у ній.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є співвласниками квартири АДРЕСА_2 . Їх частка у спільній частковій власності по 1/4 частині у кожної.

Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч.ч. 1-2 ст. 231 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

При цьому, реалізація права одним із співвласників не повинна утискати інтереси інших співвласників, що передбачає заборону обмеження прав одних учасників за рахунок других.

Отже, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, власник майна не може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням, зокрема, з підстав передбачених ст. 405 ЦК України.

Окрім того, правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція), яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).

Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для визнання відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_2 .

При цьому, посилання позивача на те, що відповідачі в квартирі не проживають, витрати по утриманню нерухомого майна не несуть, особистих речей цих осіб в квартирі немає, а їх реєстрація створює позивачу незручності, що підтверджено показами допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_6 ,, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 не заслуговують на увагу, оскільки зазначені обставини не можуть бути визнані обґрунтованою підставою для позбавлення власників права на користування належним їм майном шляхом зняття з реєстраційного обліку.

В силу ст. 141 ЦПК України не підлягають відшкодуванню й судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду.

Керуючись ст.ст. 2,3,19,23,76-89,141,258-268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області.

Повний текст судового рішення складено 09.08.2019 року.

Суддя Жовтоводського

міського суду К.А. Гусейнов