Справа № 426/2624/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2019 року , м.Сватове

Сватівський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді - Осіпенко Л.М.,

за участю секретаря судового засідання - Вітер І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сватове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що з 08.02.2019 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за №264 та посвідченого державним нотаріусом Сватівської державної нотаріальної контори вона є власником будинку який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . В зазначеному будинку зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , який є рідним сином позивача. Відповідач ОСОБА_2 з 16 вересня 2016 року в зазначеному будинку не проживає. До теперішнього часу він знаходиться за межами кордону України. ОСОБА_2 самостійно приїхати та знятись з реєстраційного обліку не має змоги, оскільки проживає та працює в Російській Федерації. Також зазначає, що реєстрація відповідача у її будинку перешкоджає їй здійснювати своє право власності за вказаним житловим приміщенням, користуватися пільгами та субсидією на оплату комунальних послуг. Крім того, відповідач на час знаходження на реєстраційному обліку в належному позивачу будинку оплату комунальних послуг не здійснював, в утриманні будинку участі не приймає. Просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала повністю та просила його задовольнити (а.с. 24).

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, надав суду заяву посвідчену нотаріусом Ангарського нотаріального округу Іркутської області Переваловою К.С. про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі (а.с. 37).

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.02.2019 року. (а.с. 7).

Відповідно до копії домової книги, в житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , з 13.06.2000 року зареєстрований ОСОБА_2 . (а.с. 8-11).

Як вбачається із довідки від 11.03.2019 року, виданої Сватівською міською радою, позивач ОСОБА_1 має склад сім`ї, сина - ОСОБА_2 (а.с. 13).

Відповідно до акту обстеження Сватівської міської ради від 21.03.2019 року, ОСОБА_2 , з 16 вересня 2016 року не проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.14).

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно до положень ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно положень ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Згідно абз.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Постановою Верховного Суду України від 16.01.2012 року встановлено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Судом встановлено, що реєстрація відповідача ОСОБА_2 у житловому будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , порушує права позивача як власника, оскільки обмежує право вільно ним користуватися та розпоряджатися.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з`ясованих обставин, а також приймаючи визнання відповідачем позову повністю, яке не суперечить закону та не порушує чиї-небудь права, свободи або інтереси, суд прийшов до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням шляхом зняття з реєстраційного обліку, є обґрунтована та така, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 16, 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 72, 150 ЖК України, керуючись ст.ст. 12, 13, 78-80, 206, 258, 268, 352 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим будинком розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Луганського апеляційного суду безпосередньо або через Сватівський районний суд Луганської області. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення складено 16.08.2019 року.

Суддя: Л. М. Осіпенко