Справа № 303/7352/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

08 серпня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Фазикош Г.В., Кондора Р.Ю.

з участю секретаря судового засідання: Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Мельник Павло Петрович на рішення Мукачівського міськрайонного суду, ухваленого 28 травня 2019 року головуючим суддею Монич В.О. у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Закарпатської митниці ДФС, де третьою особою без самостійних вимог на предмет спору є: головний державний інспектор відділу оперативного реагування №1 управління протидії митним правопорушенням Закарпатської митниці ДФС - Бартованець Іван Миколайович, про відшкодування шкоди, -

встановила:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до Державної казначейської служби України, Закарпатської митниці ДФС про відшкодування шкоди.

Позов мотивує тим, що 05.02.2017 року в зоні митного контролю митного поста «Тиса» Закарпатської митниці ДВС на ділянці «в`їзду в Україну» ОСОБА_1 був затриманий уповноваженими працівниками Закарпатської митниці ДФС. В процесі затримання позивача та його автомобіля марки "Lancia Kappa" р.н.з. Республіки Словаччини НОМЕР_1 , 1996 року випуску, працівниками Закарпатської митниці ДФС, прийнято рішення про вилучення автомобіля та документів на такий, ніби то з підстав сумніву у достовірності доручення на право користування вказаним транспортним засобом. 08.02.2017 року державним інспектором відділу оперативного реагування №1 управління протидії митним правопорушенням Закарпатської митниці ДФС Бартованець І.М. складено протокол про порушення митних правил №0263/305000016/17 відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.483 Митного кодексу України. На підставі ст.511 Митного кодексу України у ОСОБА_1 вилучено транспортний засіб марки "Lancia Kappa" р.н.з. Республіки Словаччини НОМЕР_1 , 1996 року випуску, який належить йому на праві користування та володіння. Даний автомобіль був переданий на зберігання до складу Закарпатської митниці ДФС. В м. Чоп, вул. Латорицька, 12, де і знаходиться на даний час. 18.01.2018 року Ужгородським міськрайонним судом у справі №308/11996/17 було винесено постанову про закриття адміністративної справи стосовно порушення митних правил відносно ОСОБА_1 на підставі ст.247 ч.1 п.1 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ст.483 ч.1 Митного кодексу України. 05.09.2018 року апеляційним судом Закарпатської області винесено постанову про залишення без змін постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.01.2018 року. Отже, судами встановлено незаконність адміністративного провадження щодо ОСОБА_1 , і як наслідок, вилучення автомобіля та інші обмеження прав та свобод особи. ОСОБА_1 тривалий час перебував під обвинуваченням у вчиненні адміністративного правопорушення, вилученням автомобіля, який слугував йому засобом отримання прибутку, необхідності участі у тривалих судових засіданнях, внаслідок чого йому була завдана матеріальна та моральна шкода. Тому, посилаючись на ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (надалі по тексту - Закон) та ст.ст. 625, 1174 ЦК України просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь громадянина ОСОБА_1 , шкоду завдану незаконними діями посадової особи органу державної влади у розмірі 352854,76 гривні.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 28.05.2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Мельник П.П. оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. В обґрунтування скарги посилається на те, що постанова Ужгородського міськрайонного суду від 18.01.2018 року підтверджує право позивача на відшкодування шкоди. Вказує, що згідно ч. 1 ст. 1 Закону підлягає відшкодуванню шкода завдана внаслідок вчинення інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. В позовній заяві ним надано детальний розрахунок розміру шкоди із зазначенням щодо кожної окремої частини. Також витрати, понесені позивачем на оплату послуг адвоката підтверджені належними доказами, однак суд взагалі не вмотивував у рішення відмову у їх стягненні. Також ним правомірно ставиться питання про стягнення інфляційних втрат, оскільки зобов`язання по відшкодуванню конкретної шкоди є грошовим.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така підлягає частковому задоволенню з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що 08.02.2017 року державним інспектором відділу оперативного реагування №1 управління протидії митним правопорушенням Закарпатської митниці ДФС Бартованець І.М. складено протокол про порушення митних правил №0263/305000016/17 відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.483 Митного кодексу. Згідно протоколу про порушення митних правил було вилучено автомобіль марки "Lancia Kappa" р.н.з. Республіки Словаччини НОМЕР_1 , 1996 року випуску (а.с.12-14).

18.01.2018 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області у справі №308/11996/18 винесено постанову про закриття адміністративної справи стосовно порушення митних правил відносно ОСОБА_1 на підставі ст.247 ч.1 п.1 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ст.483 ч.1 Митного кодексу України, а вилучений автомобіль згідно протоколу про порушення митних правил вирішено повернути власнику або його представнику за дорученням (а.с.15-16).

Постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 05.09.2018 року постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.01.2018 року, якою провадження у справі про порушення митних правил за ст.483 ч.1 МК України щодо ОСОБА_1 закрито на підставі ст.247 ч.1 п.1 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення - залишити без змін (а.с.17-20).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 під слідством чи судом не перебував.

Однак колегія суддів не може погодитися з даним висновком суду в частині мотивації підстав для відмови у задоволенні позову.

Так, згідно ст. 1 Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства.

А згідно вимог ст. 2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 3) пункт 3 виключено /ЗУ від 13.04.2012 р. №4652-VI/; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

Тобто, п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону передбачена можливість відшкодування особі шкоди в разі закриття справи про адміністративне правопорушення, а отже посилання суду, як на єдину підставу для відмови в задоволенні позову, на те, що ОСОБА_1 під слідством чи судом не перебував - є неналежним та необґрунтованим.

Водночас апеляційний суд констатує, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, право на відшкодування шкоди виникає у конкретних випадках визначених ст. 2 Закону, за одночасної наявності однієї з обставини, визначеної ст. 1 Закону.

Отож, шкода завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, у разі закриття справи про адміністративне правопорушення відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону. Зокрема, у випадку незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України та ст. 1 Закону, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч. 6 цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. ст. 1173, 1174 ЦК України).

Судом встановлено, що незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу відносно ОСОБА_1 не було застосовано. А провадження у справі N 308/11996/17, згідно постанови Ужгородського міськрайонного суду від 18 січня 2018 року, закрите на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. З цього слідує, що відносно ОСОБА_1 було складено тільки протокол про порушення митних правил № 0263/305000016/17 від 08.02.2017 року, а не накладення адміністративного стягнення за наявності якого настають правові наслідки передбачені Законом.

Оскільки за даних обставин не мала місця жодна з обставин, перелічених у п.2 ч.1 ст.1 Закону, то відповідно закриття справи про адміністративне правопорушення, не є підставою для відшкодування шкоди згідно даного Закону та ч. 1 ст. 1176 ЦК України. Наявність самої по собі постанови Ужгородського міськрайонного суду від 18 січня 2018 року не є безумовною самостійною і достатньою підставою для відшкодування шкоди, як помилково про це вважає позивач.

При цьому апеляційний суд вважає помилковим посилання апелянта на те, що шкода підлягає відшкодування внаслідок вчинення інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, оскільки таке ґрунтується на неправильному розумінні та тлумаченні норм Закону. Так, можливість відшкодування шкоди внаслідок інших процесуальних дій, що обмежують права громадян передбачена п.1 ч.1 ст.1 Закону. Та виходячи із системного аналізу ст. 1 Закону убачається, що п.1 ч.1 ст.1 Закону застосовується виключно у разі здійснення щодо особи кримінального провадження. Отже, вислів «інших процесуальних дій, що обмежують права громадян» вжитий у п.1 ч.1 ст.1 Закону стосується виключно процесуальних дій, вчинюваних згідно положень КПК України, і жодним чином не стосується дій вчинюваних в порядку іншого законодавство, зокрема МК України та КУпАП.

Отож, в даному випадку відсутні підстави для відшкодування шкоди в порядку Закону та ч. 1 ст. 1176 ЦК України. А звідси, вимога ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди за незаконне притягнення до адміністративної відповідальності у розмірі 70730,00 грн. є безпідставною.

В даному випадку шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (стаття 1174 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цієї особи на підставі статті 1174 ЦК України.

Стаття 1174 ЦК України є спеціальною і передбачає певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цією нормою передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, даною нормою не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1174 ЦК України.

Дії (бездіяльність) Закарпатської митниці ДФС, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування та, відповідно встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (статті 11 ЦК України).

Та разом з цим слід зазначити, що зі змісту постанови Ужгородського міськрайонного суду від 18.01.2018 року не вбачається, що дії державного інспектора відділу оперативного реагування №1 управління протидії митним правопорушенням Закарпатської митниці ДФС - Бартованець І.М. по складанню відносно ОСОБА_1 протоколу про порушення митних правил № 0263/305000016/17 від 08.02.2017 року та вилучення легкового автомобіля марки "Lancia Kappa" р.н.з. Республіки Словаччини НОМЕР_1 визнано судом неправомірними.

Крім цього, обґрунтовуючи спричинення йому моральної шкоди, позивач посилається на незаконність вилучення у нього автомобіля та позбавлення права користування ним в період з 05.02.2017 по 05.09.2018 роки.

Як було вище зазначено, автомобіль у позивача вилучено працівниками Закарпатської митниці ДФС на підставі вимог ст. 511 МК України.

У відповідності до п.4.2.7. Порядку роботи складу митниці ДФС, затвердженому Наказом Міністерства фінансів України 30.05.2012 № 627 (далі по тексту - Порядок), обов`язковому переданню на склад Митниці (крім валютних цінностей та дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння) підлягають Товари, транспортні засоби комерційного призначення, тимчасово вилучені відповідно до статті 511 Кодексу.

Згідно з п.8.7. Порядку товари, транспортні засоби комерційного призначення, зазначені в підпункті 4.2.7 пункту 4.2 розділу IV цього Порядку, що підлягають поверненню власнику, можуть зберігатися на складах Митниці протягом 90 днів з моменту набрання законної сили відповідним рішенням, а ті, що конфісковані за рішенням суду, - протягом строків, установлених законодавством для виконання судових рішень.

Копія рішення суду у справі про порушення митних правил, яке надійшло до митниці, набрало законної сили і підлягає виконанню, невідкладно надається завідуючому.

Пунктом 9.1. Порядку передбачено, що товари, транспортні засоби комерційного призначення, що зберігаються на складах Митниць під митним контролем, можуть бути видані їх власникам або уповноваженим ними особам, а також особам, до яких протягом строку зберігання перейшло право власності на ці товари або право володіння ними, лише після їх митного оформлення, відшкодування витрат Митниць на їх зберігання та сплати відповідних митних платежів.

А згідно з п.9.2. Порядку видача зі складу Митниці товарів, транспортних засобів комерційного призначення особам, зазначеним у пункті 9.1 цього розділу, здійснюється за умови подання на ім`я керівника Митниці або особи, яка виконує його обов`язки, відповідної заяви/звернення, у якій зазначаються поштова адреса та за наявності електронна адреса і контактний телефон заявника.

До заяви/звернення долучаються документи, що засвідчують особу (повноваження особи), а також інші необхідні документи з числа визначених у пунктах 9.8 та 9.9 цього розділу, до яких належить в тому числі належним чином завірена копія постанови у справі про порушення митних правил про повернення товарів, транспортних засобів комерційного призначення власнику.

Однак в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 звертався до Закарпатської митниці ДФС, у відповідності до п.п.9.1., 9.2. Порядку, із заявою про повернення йому тимчасово вилученого автомобіля, а тому не можна стверджувати про незаконність дій митниці.

Та разом з цим, зі змісту постанови Ужгородського міськрайонного суду від 18.01.2018 року випливає та обставина, що ОСОБА_1 під час перетину митного кордону України виконував функції водія та подав від імені ОСОБА_2 доручення на право користування транспортним засобом від 26.01.2017 року яке видане власником автомобіля Radoslav Mincak безпосередньо на ОСОБА_3 . Тобто, вилучений митним органом легковий автомобіль марки "Lancia Kappa" р.н.з. Республіки Словаччини НОМЕР_1 , не належить ОСОБА_1 ні на праві користування, а ні на праві розпорядження таким.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає недоведеними вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 70723,00 грн. за незаконне вилучення автомобіля та позбавлення права користування ним.

Щодо вимоги про відшкодування вартості автомобіля у розмірі 17500,52 грн., то така обґрунтовується тим, що автомобіль є непридатним для подальшого використання, однак жодних доказів непридатності (знищення) автомобіля позивачем не надано, а отже така вимога також є недоведеною і задоволенню не підлягає.

Позовна вимога про стягнення 4706,24 грн. індексації вартості автомобіля є похідною від вимоги про відшкодування вартості автомобіля, а тому також не підлягає задоволенню.

І саме з цих підстав і слід відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову за недоведеності такого.

Щодо доводів ОСОБА_1 стосовно понесених ним судових витрат, то оскільки позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає, а отже, згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача. Тобто, в такому випадку всі понесенні позивачем судові витрати не відшкодовуються, незалежно від їх розміру та відсутності заперечень відповідача з цього приводу.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині правового обґрунтування викладеного в мотивувальній частині рішення суду, щодо підстав відмови у задоволенні пред`явленого позову.

Приймаючи до уваги наведене та керуючись нормами статей 367, 374, 375, 381, 382 і 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Мельник Павло Петрович, задовольнити частково.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 28 травня 2019 року, змінити.

Викласти правове обґрунтування підстав відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 в редакції постанови суду апеляційної інстанції.

У решті вимог, рішення суду першої інстанції, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складення повного рішення.

Повний текст постанови суду складено 16 серпня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді