Справа № 201/6479/18
Провадження № 2/201/2589/2019
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2019р. суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська - Ткаченко Н.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕРО ЛТД» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И Л А :

13.06.2018р. ТОВ «ТЕРО ЛТД» звернулось до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію, інфляційних витрат та 3% річних (а.с.№ 3-5).

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач у позовній заяві посилався на те, що ТОВ «ТЕРО ЛТД» надає послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 , де відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 . Власником указаної квартири є відповідачка ОСОБА_1 . Між сторонами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг з теплопостачання, однак відповідачка за надані послуги оплату не проводить, у зв`язку із чим станом на 01.06.2018р. утворилася заборгованість у розмірі 15311,44 грн., про що було повідомлено відповідачку шляхом направлення письмової вимоги. Однак заборгованість за надані послуги відповідачкою не погашена, у зв`язку із чим позивач був вимушений звернутися до суду. Тому позивач просив суд стягнути з відповідачки заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 15 311,44 грн., інфляційні втрати - 3 112,37 грн., 3% річних - 857,34 грн., а також судовий збір у розмірі 1 762 грн.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03.12.2018р. позовні вимоги ТОВ «ТЕРО ЛТД» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію, інфляційних витрат та 3% річних задоволено в повному обсязі (а.с. № 37-38).

16.04.2019р. до суду надійшла заява відповідачки про перегляд заочного рішення від 03.12.2018р. (а.с.№ 49-51).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська суду від 05.06.2019р. заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду від 03.12.2018р. по цивільній справі №201/6479/18 задоволено, рішення суду від 03.12.2018р. - скасовано, відповідно до положень ч.5 ст.279 ЦПК України розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. № 66).

09.07.2019р. до суду надійшла заява ОСОБА_1 , в якій відповідачка зазначила, що про існування рішення суду про стягнення з нею боргу їй стало відомо лише в березні 2019р. від державного виконавця, але за весь період часу вона по мірі можливості здійснювала оплату за споживче тепло та на сьогоднішній день заборгованість погашена в повному обсязі, що підтверджується копіями квитанцій, які долучено до заяви. Крім того, відповідачка просила суд врахувати, що згідно розрахунку здійсненого позивачем, нарахування заборгованості здійснюється за період з 01.06.2015р. по 01.06.2018р., проте вже станом на червень 2015р. позивач враховує нараховані раніше суми платежів в розмірі 4 467,80 грн., тобто за період часу до червня 2015р., позовна давність за якими вже сплинула, а тому до вимог позивача про стягнення даної суми заборгованості просила застосувати строки позовної давності. Крім того, відповідачка просила при винесенні рішення стягнути з позивача на її користь понесені нею судові витрати по оплаті професійної правничої допомоги в сумі 2 550 грн. (а.с. №75).

Вивчивши матеріали справи, надавши оцінку доводам та запереченням сторін в сукупності з наданими письмовими доказами, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст. 89 ЦПК України, вважаю, що в задоволенні позовних вимог ТОВ "ТЕРО ЛДТ" слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Дослідивши надані сторонами докази, встановлено наступне.

ТОВ «Теро ЛТД» надає послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 , де відкритий особовий рахунок № НОМЕР_2 . Ці обставини також підтверджуються рішенням виконкому ДМР №797 від 08.06.2011р. та додатком до нього (а.с. № 31-34).

Власником квартири є ОСОБА_1 , отже між ТОВ «Теро ЛТД» та відповідачкою встановилися фактичні відносини з приводу надання послуг з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідні обставини не спростовуються відповідачкою в наданих суду заявах, а отже відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст.67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно до ч.1 ст.68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Відповідно до абз.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил;

Споживачем комунальних послуг є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу (абз.14 ч.1 ст.1 цього Закону)

Пунктом 1 ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст.20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до пунктів 1,5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Однак, відсутність такого договору не позбавляє споживачів зобов`язання сплачувати за спожиті послуги, оскільки такі зобов`язання у них виникають на підставі статей 11, 509, 526 ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та «Правил надання послуг з централізованого опалювання, постачання холодної і гарячої води і водовідведення», внаслідок фактичного споживання цих послуг, і є обов`язковими для виконання.

Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України (справа № 6-59цс13) від 30.10.2013р. споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному обсязі.

З наданого позивачем розрахунку встановлено, що за період з 01.06.2015р. по 01.06.2018р. загальна сума, яка нарахована до оплати за споживчу теплову енергію, становить 15 311,44 грн. (а.с.№ 6), при цьому, позивач вже починаючи з 01.06.2015р. здійснює нарахування заборгованості з урахуванням заборгованості 4 467,80 грн., яка нарахована за попередній період, тобто до 01.06.2015р.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до п. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до п. 2 ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (п. 3 ст. 267 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (п. 4 ст. 267 ЦК України).

Якщо суд визнає поважним причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (п. 5 ст. 267 ЦК України).

Враховуючи, що відповідачка до вимог позивача про стягнення заборгованості нарахованої до 01.06.2015р. заявила вимогу про застосування строків позовної давності, а позивачем, в свою чергу, будь яких заяв про поновлення строку позовної давності, з зазначенням поважності причин такого пропуску та відповідними доказами, подано не було, вважаю, що заява відповідачки підлягає задоволенню та в задоволенні позовних вимог ТОВ «ТЕРО ЛТД» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 4 467,80 грн., яка нарахована по 01.06.2015р. включно, слід відмовити в зв`язку зі спливом строків давності.

Отже, згідно розрахунку позивача, сума нарахована ОСОБА_1 для оплати за надані послуги централізованого опалення за період з листопада 2015р. по березень 2018р. становить 10 843,64 грн., і відповідна сума заборгованості станом на день винесення рішення повністю сплачена відповідачкою, що підтверджується наданими ОСОБА_1 копіями квитанцій (а.с. №52-54, 76).

Таким чином, оцінивши надані відповідачкою письмові докази про погашення заборгованості за спожиту теплову енергію за період з листопада 2015р. по березень 2018р. в розмірі 10 843,64грн. в повному обсязі, приходжу до висновку про відмову ТОВ «ТЕРО ЛТД» в задоволенні позову.

Згідно до п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

В заяві від 09.07.2019р. відповідачка просила суд при вирішенні питання про розподіл судових витрат, стягнути з позивача понесені нею судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 550 грн., на підтвердження чого, відповідачкою було надано копію договору про надання правової допомоги від 15.04.2019р., укладеного з адвокатом Савко В.В., розрахунок витрат на професійну правову допомогу, копію квитанції про сплату 2 250 грн. (а.с. № 83-86).

Виходячи з положень ч.2 ст.137, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України ОСОБА_1 вважає, що відповідні судові витрати повинні бути покладені на позивача.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 762грн. (а.с. № 2) покладаються на позивача. Також з позивача підлягають стягненню на користь відповідачки судові витрати понесені нею по оплаті професійної правничої допомоги в розмірі 2250 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 256, 257, 261, 267, 526 ЦК України, ст.ст. 67, 68 ЖК України, Законом України "Про житлово - комунальні послуги", Правовою позицією ВСУ у постанові по справі № 6-59цс13 від 30.10.2013р., ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76, 76-81, 89, 133, 137, 141, 259, 263-265, ч.2,3 ст. 274, ч.5 ст. 279 ЦПК України, суддя,

В И Р І Ш И Л А:

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕРО ЛТД» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію, інфляційних витрат та 3% річних - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕРО ЛТД» на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті професійної правничої допомоги в розмірі 2 550 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: Ткаченко Н.В.