П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2019 року

м. Рівне

Справа № 565/91/16-ц

Провадження № 22-ц/4815/1112/19

Головуючий у Кузнецовському міському суді: Демчина Т.Ю.

Ухвалу суду першої інстанції повним текстом постановлено

в м. Вараш Рівненської області о 10 год. 30 хв. 20 жовтня 2017 року

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Бондаренко Н.В., Шимків С.С.,

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та кредит";

представник учасника справи: позивача - ОСОБА_3;

за участі (в апеляційному суді): відсутні,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на ухвалу Кузнецовського міського суду Рівненської області від 20 жовтня 2017 року в справі за заявою ОСОБА_1 про винесення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" про стягнення пені у зв`язку з простроченням виконання банківських операцій,

в с т а н о в и в :

У січні 2016 року в суд звернулася ОСОБА_1 з позовом до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" (далі - ПАТ "Банк "Фінанси та кредит") про стягнення пені у зв`язку з простроченням виконання банківських операцій. Мотивуючи свої вимоги, покликалась на те, що нею були подані відповідачу заяви про переказ коштів на власний рахунок в іншому банку, проте, банком зазначені кошти перераховані не були, а термін прострочення виконання банком такої процедури становить більше ста днів. Вважала, що відповідач зобов`язаний сплатити їй пеню у розмірі від суми простроченого платежу за кожний день прострочення виконання переказу коштів, відповідно до п.2 ст. 32 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні".

За наведених мотивів просила стягнути з ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" пеню в сумі 12,23 євро та 577,93 доларів США за невиконання переказів.

Ухвалою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 22 січня 2016 року позовну заяву залишено без руху, оскільки позивачем не додано документу, що підтверджує сплату судового збору.

Ухвалою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 08 лютого 2016 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто ОСОБА_1 .

На ухвалу суду позивачем було подано апеляційну скаргу, проте її залишено без руху ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 19 лютого 2016 року, адже не була оплачена судовим збором.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 02 березня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Кузнецовського міського суду Рівненської області від 08 лютого 2016 року визнано неподаною і повернуто особі, яка її подала.

Згодом, 20 вересня 2017 року представником позивача подано заяву про ухвалення додаткового рішення, де просив визнати позивача кредитором.

Ухвалою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 20 жовтня 2017 року представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_3 відмовлено в задоволенні заяви про винесення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" про стягнення пені у зв`язку з простроченням виконання банківських операцій.

На ухвалу суду представником позивача подано апеляційну скаргу, де покликався на недодержання судом обов`язку сприяти особам, які беруть участь у справі, у всебічному та повному з`ясуванні обставин справи, вимог п. 5 ч. 5, ч. 8 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" щодо недопустимості звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод, а також ч. 1 ст. 49 цього ж Закону, яку вважав з цих самих підстав невідповідною Конституції України.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 14 листопада 2017 року апеляційну скаргу з тих підстав, що вона не оплачена судовим збором, залишено без руху. Надано заявнику строк для усунення недоліків, а саме задля надання апеляційному суду оригіналу квитанції, що підтверджуватиме сплату судового збору. Роз`яснено, що у разі невиконання вимог ухвали апеляційну скаргу буде визнано неподаною та повернуто особі, яка її подала.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 29 грудня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 з огляду на неусунення процесуальних недоліків визнано неподаною та повернуто особі, яка її подала.

Зазначене судове рішення апеляційного суду скасовано постановою Верховного Суду від 05 червня 2019 року, а справу передано до апеляційного суду для продовження розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів прийшла до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

З огляду на те, що апеляційну скаргу на оскаржуване судове рішення подано 31 жовтня 2017 року, то його законність та обґрунтованість переглядається апеляційним судом у відповідності до вимог Цивільного процесуального кодексу України в редакції, що діяла на день подання апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України (у зазначеній редакції) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Тобто даними вимогами закону закріплено правила диспозитивності цивільного судочинства, які полягають у наданні особам, що беруть участь у справі, можливості вільно розпоряджатися своїми матеріальними та процесуальними правами на власний розсуд.

Зміст принципу диспозитивності розкривається через такі положення:

- хто хоче здійснити свої права, повинен сам потурбуватися про це;

- особа, якій належить право, може від нього відмовитися;

- нікого не можна примушувати пред`явити позов (подати апеляційну чи касаційну скаргу) проти своєї волі;

- суд не повинен виходити за межі вимог сторін, за винятками встановленими законом.

Диспозитивність діє на усіх стадіях цивільного процесу.

Згідно із ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати;

3) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу;

4) судом не вирішено питання про судові витрати.

Оскільки жодної із обставин, що можуть бути підставою для ухвалення додаткового рішення в порядку ч. 1 ст. 220 ЦПК України в редакції, яка була чинною на день подання апеляційної скарги, заявником наведено не було, а судом їх наявність не встановлено, то суд дійшов висновку, що заява не ґрунтується на положеннях процесуального законодавства чинного на день подачі апеляційної скарги.

Щодо доводів апеляційної скарги про неврахування судом положень п. 5 ч. 5, ч. 8 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" щодо недопустимості звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод, а також ч. 1 ст. 49 цього ж Закону, яка, на думку заявника, є неконституційною, то з ними погодитися не можна через їх необґрунтованість.

Згідно із ч. 3 ст. 3 ЦПК України в редакції, яка є чинною на день розгляду апеляційної скарги, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Отже, підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні, а мотивом для залишення її без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом попередньої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу Кузнецовського міського суду Рівненської області від 20 жовтня 2017 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.В. Бондаренко

С.С. Шимків