Справа № 127/7889/19
Провадження № 22-ц/801/1563/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Антонюк В. В.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2019 рокуСправа № 127/7889/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Панасюка О.С., Сопруна В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №127/7889/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 травня 2019 року, повний текст якого складено 29 травня 2019 року, ухвалене у складі судді Антонюка В.В.,

встановив:

В березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що з 04 квітня 1997 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, спільних дітей не мають. Сімейне життя не склалося, шлюбні відносини фактично припинилися 10 років тому, сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, шлюб існує лише формально. Після перенесеної хвороби він був змушений повернутися проживати за місцем своєї реєстрації та проживання відповідача. Проте постійні конфлікти, які виникають між подружжям мають негативний вплив на стан його здоров`я, подальше сумісне проживання сторін суперечить його інтересам. Позивач заперечував проти надання терміну для примирення, оскільки вважав це безперспективним.

Враховуючи викладене, просив розірвати шлюб між ним та ОСОБА_2 , зареєстрований 04 квітня 1997 року у Вінницькому міському відділі РАГС, актовий запис №641. Стягнути з відповідача на його користь судові витрати в сумі 1518, 40 грн, які складаються з витрат на сплату судового збору в сумі 768,4 грн та 750 витрат на правничу допомогу.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28 травня 2019 року позов задоволено частково.

Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований Вінницьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану, актовий запис № 641 .

Стягнуто із та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати при оплаті судового збору в розмірі 384, 20 грн.

В частині інших позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що доводи позивача підтверджені у встановленому законом порядку, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї є неможливим та суперечить інтересам позивача, який не бажає проживати з відповідачем. З урахуванням пояснень сторін, які з 2013 року спільно не проживають, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету і не підтримують сімейні відносини відсутні підстави для задоволення клопотання відповідача про надання строку на примирення.

З підстав ненадання доказів понесення позивачем витрат на правничу допомогу, та часткового задоволення позовних вимог, з відповідача стягнуто на користь позивача половину понесених судових витрат при сплаті судового збору в сумі 384,2 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, та при розгляді справи апеляційним судом вирішити клопотання про надання строку 5 місяців для примирення подружжя та про зупинення провадження у справі.

В апеляційної скарзі зазначала, що суд першої інстанції в порушення вимог ст. 111 СК України суд не вжив заходів на примирення подружжя, не вирішивши клопотання відповідача про надання строку для примирення та зупинення провадження у справі. Суд дійшов помилкового та передчасного висновку про неможливість збереження шлюбу, та про те, що збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін.

Рішення суду першої інстанції оскаржується в частині задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу, а тому відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України переглядається лише в цій частині.

Позивач ОСОБА_1 правом відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 вимоги апеляційної скарги підтримала в межах доводів, зазначених в ній, просила скаргу задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, та не заперечується сторонами, що 04 квітня 1997 року сторони зареєстрували шлюб у Віницькому міському відділі реєстрації актів громадянського стану, актовий запис № 641, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 04 квітня 1997 року, серії НОМЕР_1 (а.с.4).

За час спільного проживання у сторін спільних дітей немає.

Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з частиною п`ятою статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Позивач ОСОБА_1 звертаючись з позовом та в суді першої інстанції стверджував, що не бажає в подальшому підтримувати сімейні стосунки з ОСОБА_2 , а шлюбні відносини між ними погіршилися, що призвело до їх фактичного припинення. Ведення між сторонами спільного господарства та сумісне проживання також припинено. Позивач втратив почуття любові до відповідача, а їхня сім`я існує лише формально.

Доводи ОСОБА_2 про порушення судом першої інстанції вимог ст. 111 СК України, яке полягало у невжитті заходів щодо примирення сторін є безпідставними.

Згідно із статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 7 ст. 240 ЦПК України у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців.

Відповідно до положень СК України шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Отже, надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 30 травня 2019 року у справі №442/6319/16-ц.

Встановивши, що збереження нормальних сімейних відносин між сторонами є неможливим, суд першої інстанції з цих підстав відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про надання строку для примирення сторін та зупинення провадження у справі та дійшов правильного висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу, що відповідає вимогам статей 24, 56 СК України.

А тому доводи ОСОБА_2 , що суд першої інстанції не вирішив заявлене нею клопотання про надання строку для примирення сторін і зупинення провадження у справі є безпідставними.

З часу звернення ОСОБА_1 у березні 2019 року з таким позовом, сторони не примирилися, позивач ОСОБА_1 своєї позиції щодо розірвання шлюбу не змінював.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, яким суд першої інстанції надав належну оцінку.

За таких обставин, суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову про прозрівання шлюбу.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 374, 375, 381,382, 384 ЦПК України, суд,

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 06 серпня 2019 року.

Головуючий І.В. Міхасішин

Судді: О.С. Панасюк

В.В. Сопрун