ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

29 липня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/9411/18

Головуючий у першій інстанції - Требух Н. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/581/19

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Лакізи Г.П.,

суддів: Бечка Є.М., Харечко Л.К.,

сторони:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова у складі судді Требух Н.В. від 22 лютого 2019 року (повний текст рішення складений 22 лютого 2019 року) в справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

У С Т А Н О В И В:

06.09.2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 118748,23 грн.

Заявлені вимоги позивач обґрунтовував тим, що 31.07.2013 року між ним та ОСОБА_1 укладено договір банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Позивач зазначав, що за умовами вказаного договору позичальник ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 3800,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які розміщені на банківському сайті www.privatbank.ua , складає договір про надання банківських послуг. Оскільки ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, станом на 19.08.2018 року утворилась заборгованості в сумі 118748,23 грн., з яких: 50926,05 грн. - тіло кредиту, 29866,71 грн. - проценти за користування кредитними коштами, та нараховані за порушення умов кредитного договору 31824,60 грн. пені, а також 500,00 грн. штрафу (фіксована частина), 5630,87 штрафу (процентна складова).

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 лютого 2019 року у задоволенні позову відмовлено повністю. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у даному випадку між позивачем та відповідачем не виникло правовідносин з приводу надання споживчого кредиту, оскільки щодо суттєвих умов кредитного договору досягнуто згоди між ними не було: сума кредиту, нарахована позивачем, не відповідає нібито узгодженій; за твердженням позивача, сторонами договору також не досягнуто згоди щодо суми кредиту, оскільки в наданій позивачем при зверненні до суду копії анкети-заяви відповідача взагалі відсутня сума кредитного ліміту; суду не надано доказів на підтвердження надання банком та отримання відповідачем кредиту у вигляді кредитного ліміту в сумі 3800 грн. на картковий рахунок, а додані до позовної заяви копія анкети-заяви і розрахунок заборгованості не є належними та допустимими доказами заявлених позовних вимог.

У березні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до Чернігівського апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неповноту дослідження письмових доказів та дійсних обставин, що мають значення для справи, просило скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 лютого 2019 року і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що обрання сторонами такої форми письмового правочину, складовою якого є погоджені Заява, умови та Тарифи, не суперечить вимогам ч.1 та ч.2 ст.639 ЦК України; кредитний договір № б/н від 31.07.2013 року у встановленому законом порядку не визнаний недійсним, а тому згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 19.08.2018 року має заборгованість 118748,23 грн., розрахунок заборгованості міститься в матеріалах справи. На підтвердження позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» надано належні та допустимі докази в розумінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України, а саме: кредитний договір, підписаний особисто відповідачем, розрахунок заборгованості станом на 19.08.2018 року, згідно якого відповідач в період часу з 01.10.2013 по 04.05.2015 здійснював сплату за користування кредитом, та який не спростований відповідачем.

Оскільки ціна позову в даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і справа не належить до переліку тих, які, відповідно до ч.4 ст.274 ЦПК України, не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, згідно приписів ч.1 ст. 369 ЦПК апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення (виклику) учасників справи.

Позивачу копію ухвали про відкриття провадження у справі вручено 03.04.2019 року (а.с.151), відповідачу копію ухвали разом з копією апеляційної скарги про відкриття провадження в справі вручено за зареєстрованим місцем проживання (а.с.42) через його матір 04.04.2019 (а.с.149), та особисто за вказаною ним у відзиві на позовну заяву адресою для листування (а.с.56) 26.04.2019 року (а.с.167), що підтверджується долученими до матеріалів справи розписками про вручення поштових повідомлень.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 лютого 2019 року залишити без змін, У відзиві відповідач, зокрема, зазначає, що кредитні відносини між банком і відповідачем відсутні, оскільки кредитного договору не надано. Докази, на які банк посилається в апеляційній скарзі, не були надані без поважних причин під час розгляду справи судом першої інстанції протягом п`яти місяців, а тому апелянту має бути відмовлено у прийнятті таких доказів. Крім того, надана позивачем виписка по рахунку відповідача оформлена неналежним чином, не у відповідності до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність»., а тому не може бути доказом. З наданої позивачем копії анкети-заяви від 31.07.2013 року вбачається, що відповідач дійсно виявив бажання оформити на своє ім`я карту «Універсальна», однак, відповідач при оформленні карти «Універсальна» не мав намірів користуватися кредитними коштами та не виявив бажання отримувати будь-які кредитні ліміти; відповідач мав бажання користуватися зазначеною карткою лише як дебетовою для проведення розрахунків за власні кошти. Між сторонами був укладений договір про надання банківських послуг, який не є кредитним договором. ОСОБА_1 також вважає, що позивач не надав жодних доказів про те, що банк надавав йому грошові кошти в порядку кредитування рахунку, передбаченому ч.1 ст.1069 ЦК України. Вперше відповідач скористався кредитними коштами банку, отримавши 22.02.2017 року на карту «Універсальна» НОМЕР_1 кредитні кошти в розмірі 50000,00 грн. в рамках оформлення «Миттєвої розстрочки» строком на 1 рік із щомісячним платежем 5581,34 грн. Однак, протягом наступних 12 місяців відповідач в повному обсязі та у встановлений строк повернув отриманий кредит в розмірі 50000,00 грн., що підтверджується листом банку.

Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до приписів ч.5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, зважаючи на таке.

До позовної заяви АТ КБ «ПриватБанку» були приєднані як додатки розрахунок заборгованості за кредитним договором (а.с.5-9), копія заяви позичальника (а.с.10), витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» «Універсальна Contract» «Універсальна Gold» (а.с.11), Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку Ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/ (а.с.12-26) та копія з паспорта відповідача (а.с.27).

У Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 31.07.2013 року зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, примірник договору про надання банківських послуг згоден отримати шляхом роздруківки з сайта https://privatbank.ua/terms/.

Крім того, у анкеті-заяві зазначено, що заявник, ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами ПриватБанка, виявив бажання оформити на своє ім`я карту «Універсальна». Графа «Бажаний кредитний ліміт за платіжною картою «Унівресальна»/Gold ______ грн» заявником не заповнена, і розмір кредитного ліміту не визначений (у позовній заяві позивач посилався на одержання відповідачем кредиту у розмірі 3800,00 грн).

Згідно з наданим банком розрахунком (а.с.5-9), ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором, яка станом на 19.08.2018 року дорівнювала 118748,23 грн., з яких: 50926,05 грн. - тіло кредиту, 29866,71 грн. - проценти за користування кредитними коштами, та нараховані за порушення умов кредитного договору31824,60 грн. пені, а також 500,00 грн. штрафу (фіксована частина), 5630,87 штрафу (процентна складова).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті-заяві ОСОБА_1 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 31.07.2013 року не зазначений бажаний розмір кредитного ліміту, не зазначена процентна ставка за користування кредитними коштами.

Крім того, у позовній заяві банк посилався на те, що ОСОБА_1 підписав анкету-заяву від 31.07.2013, згідно якої отримав кредит у розмірі 3800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, але в подальшому зазначає, що станом на 19.08.2018 відповідач має заборгованість за тілом кредиту у розмірі 50926,05 грн.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору, позовну давність щодо вимог банку, та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент підписання анкети-заяви взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Згідно з правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (31 липня 2013 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (06 вересня 2018 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 31 липня 2013 року шляхом підписання заяви-анкети.

За наведених обставин, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про надання кредитних коштів, визначення розміру коштів, які надаються у кредит та розміру кредитного ліміту, сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком анкета-заява, Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням наведеного, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Отже, у даній справі відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Враховуючи недодержання письмової форми для умов про надання кредиту, не можна розцінювати анкету-заяву, Тарифи, Умови та Правила надання банківських послуг як невід`ємну складову кредитного договору, а враховуючи також ненадання суду першої інстанції доказів використання відповідачем кредитних коштів банку, не можна вважати доведеним наявність у відповідача заборгованості за картою «Універсальна» у розмірі, вказаному позивачем у позовній заяві та доданому до неї розрахунку заборгованості.

З доданих до суду першої інстанції доказів вбачається, що відповідач скористався кредитними коштами банку, отримавши 22.02.2017 року на карту «Універсальна» НОМЕР_1 кредитні кошти в розмірі 50000,00 грн. в рамках оформлення «Миттєвої розстрочки» строком на 1 рік із щомісячним платежем 5581,34 грн. Однак, протягом наступних 12 місяців відповідач в повному обсязі та у встановлений строк повернув отриманий кредит в розмірі 50000,00 грн (а.с.60, 61-62,72-87).

Згідно з частиною 3 статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Оскільки виписка по кредитному рахунку, довідка про зміну умов кредитування та довідка про строк дії картки (а.с.124-136), витяги з технічного програмного комплексу банку, копія наказу від 06.03.2010 №СП-2010-256 (а.с.157-163) були подані до суду апеляційної інстанції, та не подавались до суду першої інстанції, а позивач не надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, зазначені докази не приймаються судом як такі, що подані з порушенням вимог процесуального закону.

Отже, суд першої інстанції правильно визначив норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, правильно їх застосував, дав належну оцінку дослідженим доказам, на підставі яких дійшов вірних та обґрунтованих висновків щодо недоведеності заявлених позивачем вимог; наведені в апеляційній скарзі з наведених вище мотивів не містять підстав для скасування ухваленого судом рішення.

Керуючись статтями 367, 368, 369, 374 п.1 ч.1, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 29 липня 2019 року.

Головуючий: Судді: