Постанова

Іменем України

07 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 278/1599/16-ц

провадження № 61-11932св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - керівник Житомирської місцевої прокуратури Житомирської області в інтересах держави в особі Коднянської сільської ради Житомирського району;

відповідач - ОСОБА_1 ;

третя особа - приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Демецька Світлана Леонідівна;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Житомирської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Коднянської сільської ради Житомирського району Житомирської області до ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Демецька Світлана Леонідівна про витребування земельної ділянки та скасування реєстрації права власності за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Житомирського районного суду Житомирської області у складі судді Грубіяна Є. О. від 31 жовтня 2016 року та рішення Апеляційного суду Житомирської області у складі колегії суддів: Миніч Т. І., Трояновської Г. С., Павицької Т. М. від 15 березня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовної заяви

У липні 2016 року прокурор в інтересах Коднянської сільської ради Житомирського району звернувся до суду з вищезазначеним позовом в якому просив витребувати від ОСОБА_1 на користь сільської ради земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 , що знаходиться на території цієї сільської ради та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, на підставі якого внесено запис у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про проведену державну реєстрацію права власності на вказану вище земельну ділянку за відповідачем.

В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що судовим рішенням визнані недійсними рішення сільської ради в частині надання дозволу на розробку та затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0, 15 га та передачі її ОСОБА_2 (попередній власник спірної земельної ділянки), визнаний недійсним державний акт на право власності, виданий на ім`я ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку та зобов`язано останню повернути зазначене нерухоме майно. Рішенням суду апеляційної інстанції рішення Житомирського районного суду в частині зобов`язання ОСОБА_2 повернути земельну ділянку скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволенні позову в цій частині вимог, а державна реєстрація права власності на земельну ділянку за відповідачем унеможливлює повернення її до державної власності.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Житомирського районного суду від 31 жовтня 2016 року позов прокурора було задоволено, витребувано у ОСОБА_1 на користь Коднянської сільської ради Житомирського району земельну ділянку площею 0,15 га з кадастровим номером НОМЕР_1 , що знаходиться на території зазначеної сільської ради. Цим же рішенням скасовано рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 , що знаходиться на території Коднянської сільської ради Житомирського району від 12 травня 2011 року за № 2432. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції було мотивоване тим, що спірне нерухоме майно вибуло із володіння власника незаконним шляхом на підставі рішень органу місцевого самоврядування та правовстановлюючого документу, які були визнані судом недійсними, а отже, поза волею власника, тому інтереси держави в даному випадку підлягали відновленню та судовому захисту шляхом витребування спірної земельної ділянки у відповідача та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на неї.

Ухвалою Житомирського районного суду від 31 жовтня 2016 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 31 жовтня 2016 року було відмовлено.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 15 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково та скасовано рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 31 жовтня 2016 року в частині задоволення вимог про скасування реєстрації права власності та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в позові, в іншій частині рішення було залишене без змін.

Ухвалюючи дане рішення суд апеляційної інстанції виходив з того, що висновки місцевого суду в частині вимог про скасування рішення про державну реєстрацію права власності були невірними, так як суд помилково ототожнив поняття державної реєстрації правочину та державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Фактично судом було скасовано державну реєстрацію договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки, проведену нотаріусом, хоча позовні вимоги до останньої не були заявлені, оскільки нотаріус брала участь у справі в якості третьої особи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У квітні 2017 року ОСОБА_1 подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій заявник просить скасувати заочне рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 31 жовтня 2016 року та рішення Апеляційного суду Житомирської області від 15 березня 2017 року та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги обґрунтовано тим, що заявнику не було відомо про рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 25 вересня 2015 року та рішення Апеляційного суду Житомирської області від 24 лютого 2016 року, якими були визнані недійсними рішення сільської ради в частині надання дозволу на розробку та затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0, 15 га та передачі її попередньому власнику ОСОБА_2 , визнано недійсним державний акт на право власності, виданий на ім`я ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку та зобов`язано останню повернути зазначене нерухоме майно.

Заявник зазначає, що при розгляді вищезазначеної справи він не був залучений до її розгляду, що на його думку було грубим порушенням його прав як власника та його процесуальних прав. Дізнавшись про ці рішення ним було подано апеляційну скаргу, однак вона не була направлена до суду апеляційної інстанції у зв`язку з надісланням справи для розгляду до суду касаційної інстанції, а тому заявник зазначає, що він фактично позбавлений можливості оскаржити вказані рішення.

Заявник зазначає також, що судами безпідставно не було прийнято до уваги ту обставину, що на час ухвалення вищезазначених рішень він вже був власником спірної земельної ділянки та набув на неї право за договором купівлі-продажу.

Ніхто не оспорював правомірність набуття ним права власності на дану земельну ділянку, а тому він вважає, що ніхто не має права витребувати її у нього.

Узагальнені доводи осіб, які подали відзиви на касаційну скаргу

Керівник Житомирської місцевої прокуратури у запереченні на касаційну скаргу вказує на її необґрунтованість, зазначає, що суди при вирішення спору по суті та перегляді його в апеляційному порядку дійшли вірних висновків та просить касаційну скаргу залишити без задоволення.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із Житомирського районного суду Житомирської області.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до ГПК України, ЦПК України, КАС України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

28 лютого 2018 року справу № 278/1599/16-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами було встановлено, що рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 25 вересня 2015 року, серед іншого: 1) визнано недійсними рішення 34 та 47 сесії Коднянської сільської ради Житомирського району Житомирської області 5 скликання від 13 жовтня 2009 року та від 27 квітня 2010 року "Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для будівництва та обслуговування жилих будинків та господарських будівель" та "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок з метою передачі їх у власність громадянам для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд" в частині надання дозволу на розробку та затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0, 15 га, а також її передачі ОСОБА_2 ; 2) визнано недійсним державний акт серії НОМЕР_2 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 , виданий ОСОБА_2 ; 3) зобов`язано ОСОБА_2 шляхом складання акту прийому-передачі повернути земельну ділянку площею 0, 15 га за кадастровим номером НОМЕР_1 до земель запасу Коднянської сільської ради Житомирського району.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 24 лютого 2016 року, рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання ОСОБА_2 шляхом складання акту прийому-передачі повернути земельну ділянку площею 0, 15 га за кадастровим номером НОМЕР_1 до земель запасу Коднянської сільської ради Житомирського району було скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні цієї вимоги.

Внаслідок укладеного договору купівлі-продажу від 12 травня 2011 року новим власником вищевказаної і спірної у даній справі земельної ділянки став ОСОБА_1 .

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані із позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав на земельні ділянки здійснюється у передбачений законом спосіб.

Відповідно до статті 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває прав власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього кодексу майно не може бути витребуване у нього.

У частині першій статті 388 ЦК України встановлено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником, або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Колегія суддів погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанції про те, що спірна земельна ділянка вибула із володіння власника незаконним шляхом на підставі рішень органу місцевого самоврядування та правовстановлюючого документу, які були визнані судом недійсними, а отже, поза волею власника та зазначає, що суди прийшли до вірних висновків, що захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, в даному випадку був можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Верховний суд не погоджується із доводами касаційної скарги про те, що заявник позбавлений можливості оскаржити судові рішення, які стали підставою для задоволення даного позову так як його право на апеляційне оскарження є абсолютним, а тому дане твердження заявника є таким, що не відповідає фактичним обставинам справи та не ґрунтується на законі.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 наголошує на тому, що він набув право власності на земельну ділянку на законних підставах, а тому будь-які підстави для витребування земельної ділянки на підставі статті 388 ЦК України відсутні. Проте статтею 388 ЦК України встановлено перелік підстав, з яких майно може бути витребувано від добросовісного набувача, яким у даному випадку є заявник .

Право власника згідно із частиною першою статті 388 ЦК України на витребування майна від добросовісного набувача пов`язане з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування майна від добросовісного набувача, є вичерпним. Й однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої згаданої статті).

Власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Рішення органу місцевого самоврядування про передачу спірної земельної ділянки скасовано судом.

При цьому Верховний Суд погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про те, що підставою позову в даному випадку було відчуження ОСОБА_2 земельної ділянки, яка вибула із володіння власника - Коднянської сільської ради Житомирського району Житомирської області поза її волею.

До спірних правовідносин про витребування земельних ділянок із володіння набувачів та повернення їх у власність держави підлягає застосуванню стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція), відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави.

Перший протокол ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року й із огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України застосовується судами України як частина національного законодавства. При цьому розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка згідно зі статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується українськими судами як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

У справі, яка переглядається, з огляду на характер спірних правовідносин, установлені судом обставини та застосовані правові норми, не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності ОСОБА_1 критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у практиці ЄСПЛ.

Питання компенсації добросовісному набувачу має вирішуватися за заявою такої особи у контексті статті 661 ЦК України з вимогою до продавця товару і зазначене відповідає критерію законності.

Тобто, відповідач не позбавлений права пред`явити вимоги до ОСОБА_2 на підставі статті 661 ЦК України про відшкодування завданих збитків, що буде вважатися справедливою сатисфакцією.

Таким чином доводи касаційної скарги заявника про те, що спірна земельна ділянка не може бути витребувана у нього з підстав, передбачених статтею 388 ЦК України є необґрунтованими.

Отже висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судами правильно застосовані.

За правилами частини першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 31 жовтня 2016 року в частині витребування майна та рішення Апеляційного суду Житомирської області від 15 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. С. Висоцька

Судді:А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко
В. В. Сердюк І. М. Фаловська