Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2019 року Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді Ковальчук Т.А.

при секретарі Нестер К.С.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду смт. Магдалинівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Личківської об?єднаної територіальної громади, третя особа: приватний нотаріус Магдалинівського районного нотаріального округу Солодовник Вікторія Володимирівна про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И В:

19 червня 2019 року ОСОБА_1 (далі позивачі) звернулась до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 , Личківської об?єднаної територіальної громади, третя особа: приватний нотаріус Магдалинівського районного нотаріального округу Солодовник Вікторія Володимирівна про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, що залишилося після вітчима - ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов обґрунтований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її вітчим - ОСОБА_3 . За життя померлий ОСОБА_3 залишив заповіт, за яким будинок з господарськими будовами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , заповідано ОСОБА_4 ; сертифікат на право на земельну частку (пай), який виданий на ім?я померлого, що йому належить земельна частка (пай), що перебуває у колективній власності КДСП ім.. Суворова розміром 5.5 га заповідав позивачу на ім?я ОСОБА_1 .

15.02.2018 року позивач звернулась стосовно прийняття спадщини до приватного нотаріуса Магдалинівського РНО Солодовник В.В. з питання оформлення своїх спадкових прав після смерті вітчима, нотаріусом було надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій у зв?язку з пропущенням строку для прийняття спадщини та додатково роз?яснено, що видача Свідоцтва про право на спадщину є неможливою й через те, що у неї відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно. На момент складання заповіту ОСОБА_3 земельна ділянка не була відведена в натурі (на місцевості), а тому лише сертифікат був правовстановлюючим документом при реалізації ним права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла інша спадкоємиця за заповітом - ОСОБА_4 , яка була дружиною померлого та мамою позивача. Оскільки позивач не має змоги оформити спадщину, тому вимушена звернутись до суду.

У судове засідання сторони не з`явилися, надіслали заяви про розгляд справи без їх участі з повним підтриманням та визнанням позовних вимог.

Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 22.02.2005 року, яке видане відділом реєстрації актів цивільного стану Магдалинівського районного управління юстиції Дніпропетровської області, вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер - ОСОБА_3 .

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , 16.08.2002 року одружилися ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Згідно до довідки № 1315 від 12.09.2017р. виданої виконкомом Личківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, ОСОБА_4 постійно проживала сумісно з покійним чоловіком ОСОБА_3 по день його смерті.

Померлому належало майно, що складається із: житлового будинку з господарськими будовами в АДРЕСА_1 та сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_3 , виданий в КДСП ім.. Суворова на підставі рішення Магдалинівської райдержадміністрації від 24.05.1997 р., № 380-р, що йому належить земельна ділянка (пай) у землі, що перебуває у колективній власності КДСП ім.. Суворова розміром 5.5 га в умовних кадастрових гектарах (зареєстровано № 06.1997р. у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №0133).

Померлий ОСОБА_3 залишив заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Личківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області Білан Т.П. 20 серпня 2002 року, реєстраційний запис №205, згідно якого заповів житловий будинок з господарськими будовами в АДРЕСА_1 ОСОБА_4 ; а сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_3 , виданий в КДСП ім.. Суворова на підставі рішення Магдалинівської райдержадміністрації від 24.05.1997 р., № 380-р, що йому належить земельна ділянка (пай) у землі, що перебуває у колективній власності КДСП ім.. Суворова розміром 5.5 га в умовних кадастрових гектарах (зареєстровано № 06.1997р. у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №0133) заповів ОСОБА_1 ..

Після померлої спадкоємиці за заповітом ОСОБА_4 спадщину прийняв відповідач ОСОБА_2 .

Згідно свідоцтва про шлюб 13.01.1990р. ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_5 , після чого присвоєно прізвище « ОСОБА_1 », та відповідно до копії про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 , виданого ВРАЦС Магдалинівського РУЮ Дніпропетровської області 17.12.2004р. шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 розірвано, прізвище після розірвання шлюбу ОСОБА_1 змінила на « ОСОБА_1 ».

ОСОБА_1 15.02.2018 року звернулась до приватного нотаріуса Магдалинівського РНО Дніпропетровської області Солодовник В.В. за отриманням свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , але їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій - у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки пропустила строк для прийняття спадщини з поважної причини, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

На момент складання заповіту ОСОБА_3 земельна ділянка не була відведена в натурі (на місцевості), а тому лише сертифікат був правовстановлюючим документом при реалізації ним права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Водночас земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

На відміну від земельної ділянки, земельна частка (пай) є умовною часткою земель, які належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, розмір якої визначений в умовних кадастрових гектарах. Місцезнаходження та межі такої земельної частки (паю) не визначені.

Отже, земельна частка (пай) не є земельною ділянкою та не відноситься до об`єктів нерухомого майна, речові права щодо яких підлягають державній реєстрації у порядку, визначеному нормами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власниками земельних ділянок (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Також пунктом 5 Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» передбачено, що видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією.

Відповідно до абзацу першого розділу ІХ «Перехідні положення» Закону України «Про оренду землі» громадяни - власники сертифікатів на право на земельну частку (пай) до виділення їм у натурі (на місцевості) земельних ділянок мають право укладати договори оренди земель сільськогосподарського призначення, місце розташування яких визначається з урахуванням вимог раціональної організації території і компактності землекористування, відповідно до цих сертифікатів з дотриманням вимог цього Закону.

Особи - власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Після прийняття рішення розпорядником земель про передачу земельної ділянки у власність здійснюється перенесення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та виготовлення державного акта на землю.

Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. За бажанням власника земельної частки (паю) йому можуть бути виділені в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки з різним складом сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища).

Таким чином, ОСОБА_3 (пай НОМЕР_8) видано Державний акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_5 зареєстрованого в Книгі записів державних актів на право приватної власності на землю за НОМЕР_7 від 13.09.2002 року, на підставі розпорядження голови Магдалинівської РДА за № 475-р від 23 липня 2002р., предано у приватну власність земельна ділянка площею 6.000 га гектарів в межах згідно з планом, земельна ділянка розташована на території Личківської сільської ради з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

За змістом частини четвертої статті 200 ЦПК ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Так, частиною четвертою статті 206 ЦПК передбачено, що у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Таким чином, ЦПК допускає ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні і в правовідносинах, що виникли між сторонами відповідач позов визнав, таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тобто в даному випадку наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому судовому засіданні.

На підставі статей 1216,1217,1218 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Із ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

У відповідності до ст.1235 ЦК України Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кількох фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до абз.3 п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні прав на спадщину особа може звертатися до суду за правилами позовного провадження.

Положеннями статей 15, 16 ЦК, статтею 4 ЦПК передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом частини другої статті 16 ЦК, способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права.

Згідно з ч. 1 ст.81 ЦПК, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, не може бути захищене в інший спосіб.

Відповідно до ч. 1 ст.. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Позивач не має змоги оформити спадкове майно відповідно до вимог законодавства у зв?язку з пропущенням строків для прийняття спадщини через неточні відомості про склад спадкового майна, що вказаний у заповіті.

Відповідно до ч.3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подачі заяви про прийняття спадщини.

Враховуючи конкретні обставини справи, ряд складних об`єктивних, непереборних, істотних, життєвих труднощів, які слугували підставами пропуску позивачем строку для подачі заяви на прийняття спадщини, суд визнає їх поважними.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до переконання про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Керуючись статтями 15, 16, 328, 1216-1218, 1233, 1235, 1268,1272 Цивільного кодексу України, статтями 2, 4, 5, 10-13, 18, 81, 258-259, 263 - 265 Цивільно процесуального кодексу, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Личківської об?єднаної територіальної громади, третя особа: приватний нотаріус Магдалинівського районного нотаріального округу Солодовник Вікторія Володимирівна про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом - задоволити повністю.

Поновити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , податковий номер - НОМЕР_6 , пропущений термін для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , додатковий строк для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, що залишилася після смерті вітчима - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , терміном три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.

Визнати право власності на земельну ділянку (пай) площею 6,000 га з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Личківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, яка належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_3 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_5 , виданого Магдалинівською районною державною адміністрацією Магдалинівського району Дніпропетровської області на підставі розпорядження голови Магдалинівської районної державної адміністрації за № 475-р від 23 липня 2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за НОМЕР_7 - за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , податковий номер - НОМЕР_6 , як за спадкоємцем за заповітом.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя: Т.А. Ковальчук