ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7422/19 Справа № 171/2039/18 Суддя у 1-й інстанції - Кодрян Л. І. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 171/2039/18

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.,

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.,

секретар судового засідання: Євтодій К.С.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Державний професійно-технічний навчальний заклад «Апостолівський центр підготовки та перепідготовки робітничих кадрів», Міністерство освіти і науки України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадженняапеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на ухвалу Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2019 року, яка ухвалена суддею Кодрян Л.І. о 14 годині 08 хвилин у місті Апостолове Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 13 травня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного професійно-технічного навчального закладу «Апостолівський центр підготовки та перепідготовки робітничих кадрів», Міністерства освіти і науки України, про зобов`язання звільнити з посади керівника учбового закладу та стягнення моральної шкоди.

Ухвалою Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 08 жовтня 2018 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі та справу призначено до розгляду на 08 листопада 2018 року.

13 листопада 2018 року відповідачем Міністерством освіти і науки України надіслано до суду першої інстанції відзив, в якому зазначено, що сформульовані ОСОБА_1 позовні вимоги до Міністерства освіти і науки України мають розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

04.04.2019 року відповідач Державний професійно-технічний навчальний заклад «Апостолівський центр підготовки та перепідготовки робітничих кадрів», подав до суду першої інстанції заяву про закриття провадження у справі в частині позовних вимог до Державного професійно-технічного навчального закладу «Апостолівський центр підготовки та перепідготовки робітничих кадрів» про стягнення моральної шкоди, заподіяної в зв`язку з невиплатою належних позивачу, як працівникові сум при звільненні, оскільки відповідно до судових рішень, які набрали законної сили, моральна шкода стягнута на користь позивача.

Ухвалою Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2019 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного професійно-технічного навчального закладу «Апостолівський центр підготовки та перепідготовки робітничих кадрів», Міністерства освіти і науки України про зобов`язання звільнити з посади керівника учбового закладу та стягнення моральної шкоди - закрито. Роз`яснено позивачу його право в частині позовних вимог звернутися з відповідним адміністративним позовом до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, позивачОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просивскасувати ухвалу суду та постановити нову. Вважає, що близько трьох років в Державному ПТНЗ «Апостолівський центр підготовки та перепідготовки робітничих кадрів» на посаді директора працює ОСОБА_2 - донька колишнього директора Апостолівського ПТУ-85 ОСОБА_3 , а в її прямому підпорядкуванні працює ОСОБА_4 , що є чоловіком рідної сестри ОСОБА_2 та зятем колишнього директора ПТУ-85 ОСОБА_3 . ОСОБА_4 прийнятий на посаду викладача фізкультури колишнім директором ПТУ-85 ОСОБА_3 , що є матір`ю, на теперішній час, директора Державного ПТНЗ «Апостолівський центр підготовки та перепідготовки робітничих кадрів». На думку позивача, оскільки посадові особи навчальних закладів, що віднесені до категорії юридичних осіб публічного права, є суб`єктами, на яких поширюється дія антикорупційного законодавства, то вищенаведені обставини свідчать про порушення відповідачами норм Закону України «Про запобігання корупції», що стосуються прямого підпорядкування близьких осіб у зв`язку з виконанням повноважень та очевидну наявність конфлікту інтересів та невжиття, передбачених законом заходів відповідачами для запобігання та врегулювання конфлікту інтересів.

Позивач вказує, що з 03 лютого 2005 року по 12 травня 2005 року він працював в Апостолівському ПТУ-85, правонаступником якого є відповідач - Державний ПТНЗ «Апостолівський центр підготовки та перепідготовки робітничих кадрів», на посаді керівника відділення фізичного виховання. Проте, на думку позивача, його було протиправно звільнено з посади

В зв`язку з чим, вважає, що діями відповідача Державного ПТНЗ «Апостолівський центр підготовки та перепідготовки робітничих кадрів», що полягають у невиплаті належних позивачу, як працівнику сум при звільненні, заподіяно моральну шкоду, правонаступник відповідача повинен індексувати вчасно не виплачені грошові кошти та відшкодувати заподіяну моральну шкоду.

Вважає, що суд порушив вимоги ч.1,2 ст. 2 ЦПК України, згідно з якими завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав. На думку позивача, ухвала суду першої інстанції не відповідає принципу верховенства права, обидва засоби захисту є належними та допустимими, вважає, що зазначені судом першої інстанції декілька інших позовів, заявлених ним раніше до визначеного відповідача, не є тотожними, оскільки позовні вимоги в кожному з них є різними та не збігаються.

Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно перенаправив позов до адміністративного суду, оскільки справа підлягає розгляду в суді загальної юрисдикції. На думку позивача, суд першої інстанції позбавив його доступу до правосуддя, оскільки розглянув справу у його відсутність.

Зокрема, вважає, що в позові наявні приватноправові відносини, які побудовані на відшкодуванні заподіяної моральної та матеріальної шкоди у трудових відносинах, що є основною, і не має значення, що цей спір пов`язаний з публічною службою деяких фігурантів, оскільки вимог адміністративного характеру у позові не заявлено і такий спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Суд не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому розглядові справи. Зазначає, що оскільки однієї з вимог є відшкодування моральної шкоди та заподіяння матеріальної шкоди, а КАС України не містить правових підстав для можливості всебічного захисту порушеного права, то справу слід розглядати в порядку цивільного судочинства. Крім того, на думку позивача, якщо спір переважно про цивільне право, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт публічного права, справу необхідно розглядати в порядку цивільного судочинства, оскільки критерієм для визначення підвідомчості спору є характер правовідносин, а не суб`єктний склад учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача Державного професійно-технічного навчального закладу «Апостолівський центр підготовки та перепідготовки робітничих кадрів» вважає, що суд першої інстанції виніс ухвалу з дотриманням норм процесуального права, в зв`язку з чим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Позивач ОСОБА_1 завчасно належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходило, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи ( а.с. 210).

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача Державного професійно-технічного навчального закладу «Апостолівський центр підготовки та перепідготовки робітничих кадрів»- адвоката Стогній А.С. яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Закриваючи провадження по справі за позовом ОСОБА_1 , суд першої інстанції керувався п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України та виходив з того, що у зв`язку з тим, що вказаний спір в частині вимог до Міністерства освіти і науки України є спором публічно-правового характеру, подана позовна заява в цій частині підлягає розгляду Дніпропетровським окружним адміністративним судом в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з приписами п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір - у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 вказаного Кодексу).

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Отже, до справ адміністративної юрисдикції віднесені публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень публічно-владних управлінських функцій.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Відповідно до роз`яснень наданих судам у п.3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів», суди повинні звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб`єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства освіти і науки України, як суб`єкта владних повноважень, щодо, на думку позивача, невжиття ним передбачених законом заходів для запобігання та врегулювання конфлікту інтересів у зв`язку з наявністю обставин, які свідчать про порушення у Державному ПТНЗ «Апостолівський центр підготовки та перепідготовки робітничих кадрів» норм Закону України «Про запобігання корупції», що стосується прямого підпорядкування близьких осіб у зв`язку з виконанням повноважень.

Закриваючи провадження по справі суд першої інстанції врахував положення пункту 1 частини першої статті 19 КАС України, згідно якої юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що зі змісту позовних вимог в частині вимог до Міністерства освіти на науки України, вбачається, що ОСОБА_1 фактично оскаржує саме бездіяльність органу владних повноважень - Міністерства освіти на науки України з приводу невжиття заходів для запобігання та врегулювання конфлікту інтересів у зв`язку з наявністю обставин, які свідчать, на думку позивача, про порушення у Державному ПТНЗ «Апостолівський центр підготовки та перепідготовки робітничих кадрів» норм Закону України «Про запобігання корупції», що стосується прямого підпорядкування близьких осіб у зв`язку з виконанням повноважень.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції правильно визначив наявність законних підстав для закриття провадження по справі.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Закриваючи провадження по справі щодо позовних вимог позивача ОСОБА_1 до Державного ПТНЗ «Апостолівський центр підготовки та перепідготовки робітничих кадрів» в частині стягнення моральної шкоди, завданої в зв`язку з невиплатою належних позивачу, як працівникові сум при звільненні, суд першої інстанції керувався п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України та виходив з того, що з приводу спірного питання, а саме спору про стягнення моральної шкоди в зв`язку з невиплатою позивачу належних сум при звільненні, між позивачем та відповідачем Державним ПТНЗ «Апостолівський центр підготовки та перепідготовки робітничих кадрів» ухвалені ряд рішень, що набрали законної сили.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або ж судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Таким чином, суд закриває провадження у справі в тому разі, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Важливим моментом є те, що у поданій позовній заяві мають бути тотожними сторони, предмет та підстави позову з тією справою, яка знаходиться на розгляді в цьому чи іншому суді.

При цьому не вважаються тотожними спори, які співпадають за предметом і підставою, але пред`явлені із зміненим суб`єктивним складом. Також не вважаються тотожними спори між тими самими сторонами, якщо змінилися предмет або підстава позову. При цьому питання тотожності вирішується не лише за загальними ознаками предмета позову, але й за його конкретним змістом.

Необхідність застосування вказаної норми зумовлена неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову.

У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2017 року позов ОСОБА_1 до Державного професійно-технічного навчального закладу «Апостолівський центр підготовки та перепідготовки робітничих кадрів» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсаційних коштів у зв`язку з перебуванням на лікарняному, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача невиплачену заробітну плату 205,01 грн., 596,32 грн. в рахунок відшкодування шкоди завданої невиплатою компенсаційних коштів за період тимчасової непрацездатності, що разом складає 801,33 грн. В іншій частині позову ОСОБА_1 відмовлено (а.с.134-141).

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2017 року скасовано в частині відмови ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до Державного професійно-технічного навчального закладу «Апостолівський центр підготовки та перепідготовки робітничих кадрів», яке є правонаступником Апостолівського професійно-технічного училища № 85, про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди, ухвалено в цій частині нове рішення. Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного професійно-технічного навчального закладу «Апостолівський центр підготовки та перепідготовки робітничих кадрів», яке є правонаступником Апостолівського професійно-технічного училища № 85, про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з Державного професійно-технічного навчального закладу «Апостолівський центр підготовки та перепідготовки робітничих кадрів» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 12.05.2005 року по 30.03.2018 року в сумі 5000 грн. та моральну шкоду в розмірі 1000 грн. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с.125-133).

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2018 року позов ОСОБА_1 до Державного професійно-технічного навчального закладу «Апостолівський центр підготовки та перепідготовки робітничих кадрів» про стягнення компенсації за не використану щорічну відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з Державного професійно-технічного навчального закладу «Апостолівський центр підготовки та перепідготовки робітничих кадрів» на користь ОСОБА_1 компенсацію за не використану щорічну відпустку в сумі 406 (чотириста шість) грн. 25 (двадцять п`ять) коп., середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 3000 (три тисячі) грн. та моральну шкоду в розмірі 500 (п`ятсот) грн. В іншій частині позову ОСОБА_1 відмовлено (а.с.116-124). Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2018 року рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2018 року залишено без змін (а.с.112-115).

Доводи апеляційної скарги про те, що закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції не звернув уваги на той факт, що позовні вимоги в кожному з позовів є різними та не збігаються, в зв`язку з цим не є тотожними, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки в кожному із заявлених позовів позивач просив стягнути моральну шкоду в зв`язку з невиплатою йому належних сум при звільненні , що вказує на тотожність позовів.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції позбавив його доступу до правосуддя, оскільки розглянув справу у його відсутність, колегія судів вважає безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи, а саме розпискою про отримання рекомендованого поштового повідомленням про розгляд справи ( а.с. 167).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції дотримався вимог процесуального закону, а тому оскаржувана ухвала як законна підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 серпня 2019 року.

Головуючий:

Судді: