Справа № 201/3044/16-ц
Провадження № 2/201/2185/2019
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2019р. суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська - Ткаченко Н.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

01.03.2016р. ПАТ «ОТП БАНК» звернулося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.№4-6 т. № 1).

В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяви посилався на те, що 20.05.2008р. між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, згідно з яким позичальнику надано кредит у розмірі 25000 дол.США строком до 22.05.2023р., зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 5,99 % річних. Для забезпечення виконання умов кредитного договору, 20.05.2008р. між банком та ОСОБА_1 був укладений договір поруки, згідно з яким останній поручився перед банком за виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору в повному обсязі. У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору у позичальника станом на 10.02.2016р. утворилась заборгованість у сумі 250452,20 грн., що складає 9653,37 дол. США, з яких: тіло кредиту 203612,71 грн, що еквівалентно 7848 дол.США; заборгованість по процентах 46839,49 грн, що еквівалентно 1805,37 дол.США, яку банк просив стягнути солідарно з боржника та з поручителя.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01.06.2016р., яке залишено без змін постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.05.2018р., позовні вимоги задоволені (а.с.№ 68-71, 140-145 т. № 3).

Постановою Верховного Суду від 30.01.2019р. рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01.06.2016р. та постанова Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.05.2018р. скасовані в частині позову ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та справа в цій частині передана на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01.06.2016р. та постанова Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.05.2018р. залишені без змін (а.с.№198-203 т. № 3).

10.04.2019р. справа повернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями була передана в провадження судді Ткаченко Н.В. (а.с. № 1 т. № 4).

Пунктом 9 частини 1 Розділу XI «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VІІІ від 03.10.2017р., який набрав чинності з 15.12.2017р., передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 15.04.2019р. цивільна справа №201/3044/16-ц (провадження № 2/201/2185/2019) за позовом ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором прийнята до свого провадження та відповідно до положень ч.2,3 ст. 274, ч.5 ст.279 ЦПК України її розгляд призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін (а.с.№ 2 т.№ 4).

26.04.2019р. представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Сиромятников Е.О. (діє за ордером від 16.04.2019р.) надав клопотання про витребування у приватного нотаріуса Донецького МНО Донецької обл. Апалько М.Ю. засвідченої копії нотаріальних справ та всіх документів щодо нотаріального посвідчення та державної реєстрації договору іпотеки від 20.05.2008р. №PML-302/152/2008, державної реєстрації іпотеки та припинення іпотеки квартири за адресою: АДРЕСА_2, а також у приватного нотаріуса Донецького МНО Донецької обл. Ходаріної О.С. засвідченої копії нотаріальної справи та всіх документів щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу від 30.04.2010р. №503 щодо кв. АДРЕСА_2 (а.с.№ 10-13 т. № 4).

Також, 26.04.2019р. від представника відповідача суду надійшло клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, в якому представник відповідача зазначив, що жодних заяв про перехід до розгляду справи в порядку спрощеного провадження позивач або його представник не надавали, виходячи з ціни позову справа не є малозначною, з урахуванням об`єму письмових доказів, які містяться в справі, вона є достатньо складною і обставини у справі потребують вивченню та дослідженню у судовому засіданні (а.с.№ 4-7 т №.4).

06.05.2019р. до суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с. № 20-23 т. № 4), в якому представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 (діє за ордером від 16.04.2019р.- а.с.№ 14 т. № 4) просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що порука є припиненою в силу ч.1 ст.559 ЦК України у зв`язку з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також внаслідок збільшення обсягу відповідальності поручителя. За умовами кредитного договору вбачається, що виконання основного зобов`язання також забезпечено іпотекою (АДРЕСА_2), в матеріалах справи наявні докази, що іпотека була припинена за заявою банка в односторонньому порядку. Поручаючись за виконання зобов`язань за кредитним договором, ОСОБА_1 мав правомірні очікування, що буде відповідати за виконання зобов`язань, які додатково забезпечені іпотечним майном, в свою чергу, самовільна та одностороння відмова банка від виконання іпотечних зобов`язань призвела до збільшення обсягу відповідальності поручителя, оскільки основне зобов`язання більше не забезпечено іпотекою. Крім того, укладений 10.05.2010р. між банком та боржником новий графік сплати кредитних платежів фактично збільшує обсяг відповідальності поручителя, втім відсутні докази погодження цього графіку з поручителем.

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 13.05.2019р. клопотання представника відповідача про витребування доказів по цивільній справі №201/3044/16-ц задоволено (а.с. № 37 т. №4).

25.07.2019р. до суду надійшли письмові пояснення представника відповідача по справі (а.с. № 78-82 т. № 4), в яких представник зазначив про те, шо згідно матеріалів нотаріальної справи, які надійшли від приватного нотаріуса Маріупольського МНО Донецької обл. Апалько М.Ю., вбачається, що 30.04.2010р. позивач звернувся до приватного нотаріуса з листом про зняття заборони відчуження предмета іпотеки (АДРЕСА_2) за договором іпотеки PML-302/152/2008 від 20.05.2008р., який було укладено в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором №ML-302/152/2008 від 20.05.2008р. Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується, що право власності на предмет іпотеки іпотекодержатель не набував, строк дії договору іпотеки не сплив, передане в іпотеку майно знищено не було, іпотечний договір недійсним судом не визнавався, виходячи з положень ст.17 Закону України «Про іпотеку» можливо дійти висновку, що іпотека 30.04.2010р. була припинена внаслідок припинення основного зобов`язання, а отже, відсутні підстави для повторного стягнення з поручителя суми заборгованості.

Враховуючи, що провадження по даній справі було відкрито до набрання чинності ЦПК України в редакції від 03.10.2017р., а також приймаючи до уваги положення ч.3 ст.274 ЦПК України, наданий представником відповідача письмовий відзив на позов, додаткові пояснення по справі, яким буде надана належна оцінка поряд з іншими обставинами у справі, що підлягають з`ясуванню, не вбачається підстав для задоволення клопотання представника відповідача про перехід до розгляду справи в порядку загального позовного провадження, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (в письмовому провадженні), ухвала судді Ткаченко Н.В. від 15.04.2019р. (а.с.№ 2 т.№ 4).

Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, надавши оцінку доводам та запереченням сторін в сукупності з наданими письмовими доказами та положеннями законодавчих актів, вважаю, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При розгляді справи встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

20.05.2008р. між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №ML-302/152/2008, згідно з яким позичальнику надано кредит у розмірі 25000 дол.США строком до 22.05.2023р. та зі сплатою 5,99% річних за користування кредитом. (а.с.№157-165 т. №1).

Під час розгляду справи, позивачем на підтвердження обставин отримання ОСОБА_2 кредитних коштів була надана копія валютного меморіального ордеру №25 від 20.05.2008р. про видачу кредиту в сумі 25000 дол. США згідно договору №ML-302/152/2008 (а.с. №140 т. №1).

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 20.05.2008р. між банком та ОСОБА_1 укладено договір поруки №SR-30-152-2008, згідно з яким останній поручився нести солідарну відповідальність перед кредитором за виконання боржником грошових зобов`язань за кредитним договором. Пунктом 4.1 договору передбачено, що цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором (а.с. № 184 т. №1).

Крім того, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 20.05.2008р. між банком та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки №PML-302-152/2008, згідно якого ОСОБА_2 передав в іпотеку банка належне йому нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_2 . (а.с.№180-183 т. №1).

26.02.2009р. між банком та ОСОБА_2 був укладений Додатковий договір № 1 до кредитного договору, згідно з яким сторони погодились викласти Графік платежів в новій редакції (Додаток №1 до цього договору), відповідно до якого збільшився розмір процентної ставки до 14,49 % річних (а.с.№133 т.№1).

Також, у Додатковому договорі міститься застереження відповідно до якого зазначений у Графіку платежів розмір процентів може змінюватись у випадках передбачених цим договором. У випадку зміни розміру платежів визначених Графіком та/чи умовами цього договору, позичальник зобов`язаний звернутись до банку і підписати Графік у новій редакції. Проте, не підписання позичальником Графіку у новій редакції не звільняє позичальника від обов`язку сплачувати фактично нараховані проценти на дату погашення боргових зобов`язань.

Враховуючи внесення змін до кредитного договору, 26.02.2009р. між банком та поручителем ОСОБА_1 також був укладений Додатковий договір № 1 до договору поруки, згідно з яким внесено зміни в розділ «Визначення термінів» та викладено в наступній редакції термін «Кредитний договір» - це укладений між кредитором та боржником, з усіма існуючими та майбутніми змінами, доповненнями та додатками. Крім того, вказаним додатковим договором передбачено, що в разі зміни розміру боргових зобов`язань після укладення цього договору, такі боргові зобов`язання забезпечуються в їх повному розмірі без укладання будь-яких додаткових договорів до цього договору. Тобто, всі зміни щодо графіку погашення заборгованості за кредитним договором та збільшення розміру річної процентної ставки були узгоджені з поручителем (а.с. №185 т.№1).

Згідно розрахунку наданого позивачем, у зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору утворилась заборгованість, яка станом на 10.02.2016р. складає 250 452,20 грн., що еквівалентно 9 653,37 дол. США, з яких: тіло кредиту - 203 612,71 грн, що еквівалентно 7 848 дол. США; заборгованість по процентах - 46 839,49 грн, що еквівалентно 1 805,37 дол. США.

Варто зазначити, що сума заборгованості по тілу кредиту 7848 дол. США, яку позивач просив стягнути станом на 10.02.2016р., заявлена до стягнення, виходячи з суми заборгованості з урахуванням погашень розрахована станом на 20.06.2014р. , що підтверджується наданим позивачем під час перегляду справи в апеляційній інстанції розрахунком заборгованості станом на 07.03.2018р., в якому зазначено, що станом на 20.06.2014р. заборгованість по кредиту складає 7848 дол.США (а.с. № 212-213 т. №1).

Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а обов`язком позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ч.5 ст.411 ЦПК України, висновки суду касаційної інстанції, у зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Верховний суд, скасовуючи рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01.06.2016р. та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.05.2018р. в постанові від 30.01.2019р. зазначив: «Що строком припинення поруки є повне виконання зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим суди не звернули уваги на те, що кредитним договором передбачено виконання грошових зобов`язань шляхом здійснення щомісячних платежів, у зв`язку з чим не з`ясували, коли саме позичальник перестав виконувати умови вказаного договору, з урахуванням того, що розрахунок заборгованості станом на 07.03.2018р., який міститься в матеріалах справи, здійснений за період з 20.06.2008р. по 20.06.2014р., та чи пред`явив банк вимогу до поручителя в межах шести місяців з дня настання строку виконання зобов`язань по кожному місячному платежу та по яких платежах порука припинилась, а по яких ще діє. Крім того, судами не враховано, що кредитний договір був забезпечений не лише договором поруки, а й договором іпотеки, укладеним 20.05.2008р. між банком та ОСОБА_2 , згідно з яким останній передав в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_2 . При цьому згідно Витягу про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек, вказаний предмет іпотеки 30.04.2010р. був вилучений з реєстру іпотек на підставі заяви ПАТ «ОТП Банк» і в цей же день в рахунок погашення заборгованості було внесено 15000 дол.США, що підтверджується розрахунком. Отже судами не з`ясовано, чи предмет іпотеки був добровільно реалізований зі згоди банку для погашення кредитної заборгованості, чи банк в примусовому порядку здійснив реалізацію вказаного майна та відповідно скористався своїм правом на дострокове стягнення всієї заборгованості, та з якої дати необхідно обчислювати строк дії договору поруки, передбачений ч.4 ст.559 ЦК України».

Статтею 13 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що предмет іпотеки може бути переданий в наступну іпотеку за згодою попередніх іпотекодержателів, якщо інше не встановлено попереднім іпотечним договором. Попередня іпотека має вищий пріоритет над наступними іпотеками. Наступна іпотека, предметом якої є декілька об`єктів, що належать різним особам і є предметом попередньої іпотеки, допускається за згодою власників усіх об`єктів нерухомого майна, переданих в спільну іпотеку.

Згідно копії документів нотаріальної справи, які надійшли на виконання ухвали суду про витребування доказів, встановлено, що умовами договору іпотеки №PML-302-152/2008 від 20.05.2008р. визначено, що договір іпотеки/застави першої черги є договір іпотеки №PCL -302/59/2006, укладений 29.03.2006р. між іпотекодавцем та іпотекодержателем першої черги ЗАТ «ОТП БАНК», посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського МНО Донецької області Апалько М.Ю. 29.03.2006р . реєстровий №257з.

30.04.2010р. до приватного нотаріуса Маріупольського МНО Донецької області Апалько М.Ю. надійшла заява позивача, в якій іпотекодержатель у зв`язку з погашенням ОСОБА_2 заборгованості по кредитному договору №CNL-302/59/2006 від 30.03.2006р. та припиненням дії іпотеки №PML-302-152/2008 від 20.05.2008р. просив зняти заборону відчуження накладену відповідно до договору іпотеки №PCL-302/59/2006 від 30.03.2006р., накладену відповідно до договору іпотеки №PML-302-152/2008 від 20.05.2008р. з квартири АДРЕСА_2 (а.с. № 65 т. № 4).

30.04.2010р. приватним нотаріусом Маріупольського МНО Апалько М.Ю. Донецької області була проведена реєстраційна дія (реєстрація вилучення запису про обтяження), що підтверджується витягом про реєстрацію у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с. №71-72 т. №4).

30.04.2010р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі- продажу нерухомого майна - квартири АДРЕСА_2 (а.с. № 43-44 т. № 4).

30.04.2010р. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ML-302/152/2008 було внесено 15422,50 дол.США, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.№ 212 т. №1), отже, предмет іпотеки був добровільно реалізований зі згоди банку для погашення кредитної заборгованості.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.1,2 ст.554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

Станом на дату звернення позивачем з позовом до суду, редакція ч.1 та ч.4 ст. 559 ЦК України передбачала, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

04.02.2019р. в дію введено Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» № 2478-VIII від 03.07.2018р. № 2478-VIII, який набрав чинності 04.11.2018р. та яким внесено зміни до ч.4 ст.559 ЦК України.

Відповідно до п.2 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, він застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, крім ч.4 ст .36 Закону України «Про іпотеку», що застосовується виключно до договорів і угод, укладених після введення в дію цього Закону.

Так, відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України в редакції Закону України № 2478-VIII від 03.07.2018, порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.

Відповідно до ст.251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Відповідно до ст.252 ЦК України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Беручи до уваги вище викладене, приходжу до висновку, що в договорі поруки №SR-30-152-2008 від 20.05.2008р. не визначено строк дії поруки.

Як вбачається з пункту 1.5 кредитного договору повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку платежів, шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок, якщо інше не передбачено цим договором. Нараховані в порядку передбаченому цим договором проценти сплачуються позичальником одночасно з погашенням відповідної частини кредиту та в строк передбачений в графіку платежів. Графіком платежів передбачено, що погашення кредиту здійснюється щомісячно не пізніше 20 числа кожного місяця протягом строку кредитування, тобто до 22.05.2023р.

Встановлюючи загальний розмір відповідальності поручителя за окремими щомісячними платежами, судом не може застосований трирічний строк поруки до окремих платежів, за якими порука припинилась виходячи із шестимісячного строку.

Отже, у разі пред`явлення вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку виконання відповідної частини основного зобов`язання, в силу положень ч.4 ст.559 ЦК України, порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Такий правовий висновок узгоджується з правовою позицією, яка викладена в постанові Верховного Суду України від 29.06.2016р. № 6-272цс16 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.06.2018р. № 14-145цс18.

Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором, до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги до дати звернення банком з позовом до суду.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постановах від 17.09.2014р. у справі № 6-53цс14, від 20.04.2016р. у справі № 6-2662цс15, від 29.03.2017р. у справі № 6-3087цс16, з яким погодилася Велика Палата Верховного Суду та не вбачала підстав для відступлення від нього, про що викладено в постанові від 13.06.2018р. у справі №408/8040/12, а саме: «З огляду на положення другого речення ч.4 ст.559 ЦК України можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.»

Підводячи підсумок викладеному, враховуючи, що прострочена заборгованість по сплаті щомісячних платежів, яку позивач просив стягнути з поручителя нарахована станом на 20.06.2014р. , з позовом до суду банк звернувся 01.06.2016р., приходжу до висновку, що банк пред`явив вимогу до поручителя вже зі спливом шести місяців з дня настання строку виконання зобов`язань по кожному місячному платежу станом по 20.06.2014р., по яких порука припинилась, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст.141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 526, 530, 559, 1054 ЦК України, правовими висновками викладеними в постановах Верховного Суду України від 29.06.2016р. № 6-272цс16, від 17.09.2014р. у справі № 6-53цс14, від 20.04.2016р. у справі № 6-2662цс15, від 29.03.2017р. у справі № 6-3087цс16, постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.06.2018р. № 14-145цс18, постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.06.2018р. у справі №408/8040/12, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, ч. 1 ст. 274, ч.5 ст. 279, ч.5 ст.411, п. 9 ч. 1 Розділу XI «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції Закону від 03.10.2017р.), суддя,

В И Р І Ш И Л А:

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: Ткаченко Н.В.