Ухвала

29 липня 2019 року

м. Київ

справа №716/2128/18

провадження № 61-13396ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Петрова Є. В. розглянув касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Платинум Банк"на рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 02 квітня 2019 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 11 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Платинум Банк", Публічного акціонерного товариства "Кредобанк" про захист прав споживача, визнання недійсним окремх умов кредитного договору,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» (далі - ПАТ «Платинум Банк»), Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» (далі - ПАТ «Кредобанк») про захист прав споживачів, визнання недійсним окремих умов кредитного договору.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 06 травня 2016 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Платинум Банк» було укладено кредитний договір №72/10338ECLG3I3T, відповідно до умов якого позивач отримала кредит в розмірі 28640 грн на поточні потреби зі сплатою: відсотків у розмірі 0,0001% річних протягом грейс-періодів, відсотків у розмірі 12,000% річних та щомісячної комісії за обслуговування кредиту в розмірі 888 грн, із кінцевим терміном повернення 01 травня 2019 року.

Відповідно до п. 4.3 договору позивач зобов`язалася у разі прострочення сплати заборгованості за цим договором сплачувати банку пеню в розмірі 0,3% від простроченої суми за кожний день прострочення.

Вважаючи умови договору, а саме передбачені п.1.2 в частині сплати щомісячної комісії в розмірі 888 грн за обслуговування кредиту та п.4.3 в частині сплати банку пені у розмірі 0,3% від простроченої суми за кожний день прострочення, що становить 109,5 % річних, несправедливими, такими, що суперечать Закону України «Про захист прав споживачів», просила визнати частково недійсним кредитний договір №72/10338ECLG3I3T від 06 травня 2016 року, а саме п. 1.2 договору в частині сплати щомісячної комісії в розмірі 888 грн за обслуговування кредиту, п. 4.3 договору щодо сплати банку пені у розмірі 0,3% від простроченої суми за кожний день прострочення.

Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 02 квітня 2019 року позовні вимоги задоволено частково.

Встановлено, що пункт 1.2 кредитного договору №72/10338ECLG3I3T від 06 травня 2016 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Платинум Банк», в частині встановлення щомісячної комісії за обслуговування кредиту в розмірі 888 грн є нікчемним.

Визнано недійсним п.4.3 кредитного договору №72/10338ECLG3I3T від 06 травня 2016 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Платинум Банк», щодо сплати банку пені у розмірі 0,3000% від простроченої суми за кожен день прострочення у разі прострочення сплати заборгованості за цим договором.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 11 червня 2019 року рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 02 квітня 2019 року в частині визнання недійсним п. 4.3 кредитного договору №72/10338ECLG3I3T від 06 травня 2016 року скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволенні цієї вимоги. В решті рішення суду залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

10 липня 2019 року (відповідно до відтиску поштового штемпеля на конверті) публічне акціонерне товариство «Платинум Банк» направило касаційну скаргу на зазначені судові рішення, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в позові повністю.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом спору в даній справі є визнання недійсним кредитного договору №72/10338ECLG3I3T від 06 травня 2016 року, укладеного між позивачем та ПАТ «Платинум Банк», за яким позивач отримала у банку кредит у сумі 28 640,00 грн, а саме в частині п. 1.2 договору сплати щомісячної комісії в розмірі 888 грн за обслуговування кредиту та п. 4.3 договору щодо сплати банку пені у розмірі 0,3% від простроченої суми за кожний день прострочення.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Також ця справа не є справою з ціною позову, яка перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на 01 січня 2019 року становить 960 500,00 грн.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Касаційна скарга містить посилання на те, що дана справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а також становить значний суспільний інтерес, оскільки апеляційні суди по різному застосовують норми права в аналогічних правовідносинах. Однак Верховним Судом перевірено, чи мають місце підстави, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких касаційне провадження у малозначній справі підлягає відкриттю, зокрема, з урахуванням обставин, на які посилався заявник в касаційній скарзі, та зазначених підстав не встановлено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ПАТ «Платину Банк» подало касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Платинум Банк" на рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 02 квітня 2019 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 11 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Платинум Банк", Публічного акціонерного товариства "Кредобанк" про захист прав споживача, визнання недійсним окремх умов кредитного договору.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Петров