Справа № 159/973/19 Головуючий у 1 інстанції: Логвинюк І. М.
Провадження № 22-ц/802/710/19 Категорія: 50 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03 травня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів.

Позов обґрунтовано тим, що рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13 червня 2013 року на її користь з відповідача стягуються аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі по 750 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи з 28 травня 2013 року і до досягнення дітьми повноліття.

Позивач зазначала, що після досягнення сином ОСОБА_4 повноліття, який продовжує навчатися у Ковельському медичному коледжі, розмір аліментів на неповнолітню дочку зменшився, а її матеріальний стан погіршився.

Відповідач працює, фізично здоровий, має нерегулярні доходи.

Відповідач не приймає участі у додаткових витратах на дитину. Визначений рішенням суду розмір аліментів є недостатнім для утримання неповнолітньої дитини.

Рівень життя постійно підвищується, зросла вартість комунальних послуг, прожитковий мінімум для дітей законом також збільшується.

Ураховуючи наведене, позивач ОСОБА_1 просила збільшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на підставі рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13 червня 2013 року та стягувати з нього на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2 500 грн щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03 травня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Збільшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на утримання неповнолітньої дитини - дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13 червня 2013 року у твердій грошовій сумі.

Ухвалено стягувати із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини - дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 1 700 грн щомісячно, починаючи з дня набрання законної сили даним рішенням та до досягнення дитиною повноліття.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати це рішення та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга відповідача мотивована тим, що висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позову та збільшення розміру аліментів з 750 грн до 1 700 грн щомісячно не відповідають обставинам справи, оскільки визначений судом розмір аліментів є несправедливим і не об`єктивним з огляду на те, що суд не врахував його матеріального становища, зокрема відсутність постійного заробітку як джерела доходів, що давало б йому можливість сплачувати аліменти у збільшеному судом розмірі. Вважає, що оскаржуване рішення спрямоване на те, щоб сприяти притягненню його до кримінальної відповідальності за несплату аліментів, які суд визначив явно у завищеному розмірі.

Апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Частиною третьою цієї статті визначено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з наведеним, розгляд даної справи, ціна позову в якій менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, апеляційним судом здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову у даній справі, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що матеріальне становище обох сторін змінилось в сторону погіршення лише у зв`язку із збільшенням прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а тому врахувавши, що розмір стягуваних раніше за рішенням суду аліментів на утримання неповнолітньої дитини є меншим, ніж той, що передбачений законодавчо як мінімальний для дитини відповідного віку на даний час, дійшов висновку про необхідність збільшення їх розміру з 750 грн до 1 700 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Проте з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися, оскільки вони не відповідають встановленим у справі обставинам та не узгоджуються з нормами матеріального права, які регулюють дані правовідносини.

Як вбачається з виконавчого листа № 159/3101/13-ц, виданого Ковельським міськрайонним судом Волинської області 03 липня 2013 року, згідно рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13 червня 2013 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі по 750 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи з 28 травня 2013 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с.3).

Даний виконавчий лист був повторно пред`явлений позивачем до виконання, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № 58339226 від 11 лютого 2019 року, оскільки за цим виконавчим листом раніше проводилося стягнення, що підтверджується довідкою Відділу державної виконавчої служби Ковельського міськрайонного управління юстиції від 09 червня 2015 року про розмір аліментів, сплачених у твердій грошовій формі (а.с.25, 32).

ІНФОРМАЦІЯ_5 син ОСОБА_4 досяг повноліття і стягнення аліментів у подальшому продовжилось лише на неповнолітню дочку.

Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про те, що відповідач ОСОБА_2 належним чином не виконує свої обов`язки зі сплати аліментів, а також доказів про наявність заборгованості зі сплати аліментів.

У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Аналіз змісту статті 192 СК України свідчить, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Згідно зі статтею 8 СК України якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Аналіз статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

У частинах першій, другій статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Усталеним є розуміння юридичних фактів як певних фактів реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині третій статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Тлумачення частини третьої статті 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту. Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17.

Таким чином, законодавець визначив, що підставою для зміни розміру аліментів може бути лише зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів, а не встановлення іншого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на що позивач також посилається у позовній заяві та в апеляційній скарзі.

Отже, зміна законодавства в частині визначення прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку не є підставою для зміни розміру аліментів у судовому порядку, оскільки порядок стягнення аліментів у мінімально гарантованому розмірі врегульовано статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення у даній справі встановив, що єдиною підставою для часткового задоволення позовних вимог та збільшення розміру аліментів, є зміна норми закону про розмір аліментів. Проте такий висновок суду не узгоджується із наведеними нормами матеріального права та правовому висновку Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеного у згаданій постанові.

Відповідно до частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Будь-яких доказів про те, що у відповідача наявний дохід у більшому розмірі, ніж про це він подає докази, позивач не подала ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що у розглядуваному випадку позивач не довела, що її матеріальний стан нижчий, порівняно із матеріальним станом відповідача, а також не довела погіршення її здоров`я, як одержувача аліментів або поліпшення здоров`я відповідача, як платника аліментів, які дають підстави для збільшення розміру аліментів.

Позивачем, як того вимагають положення статті 81 ЦПК України, не надано належних доказів, які б давали суду передбачені законом підстави для збільшення визначеного раніше рішенням суду розміру аліментів, та не доведено ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог, що свідчить про безпідставність заявленого ОСОБА_1 позову.

За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване в даній справі рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а викладені у ньому висновки не відповідають обставинам справи, тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні її позову з наведених підстав.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у даній справі є 15 серпня 2019 року, тобто дата складення повного судового рішення.

Керуючись статтями 268, 367-369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Волинський апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03 травня 2019 року в даній справі скасувати і ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: