Справа № 138/3663/18
Провадження №:2/138/284/19
РІШЕННЯ

Іменем України

23 травня 2019 року м. Могилів-Подільський

Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого, судді: Цибульського О.Є.,

з участю: секретаря Політанської Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Могилів-Подільського міськрайонного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Страхова компанія «Країна» про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Могилів-Подільського міськрайонного суду з позовом до ПАТ «Страхова компанія «Країна» про відшкодування шкоди, посилаючись на те, що 24.09.2016 року приблизно о 23 год. 15 хв. відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі автопоїзда у складі автомобіля «Камаз 53212» з номерним знаком НОМЕР_1 , причепа «СЗАП 8356» з номерним знаком НОМЕР_2 , яким керував водій ОСОБА_2 та неповнолітнього пішохода ОСОБА_3 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події. Постановою слідчого СУ ГУНП у Вінницькій області від 28.11.2016 кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Внаслідок смерті потерпілого позивачу, як його батькові, була заподіяна моральна шкода. Оскільки водій ОСОБА_2 є особою, яка здійснює діяльність на транспортному засобі, що є джерелом підвищеної небезпеки, його цивільно-правова відповідальність була застрахована в ПАТ «СК «Країна». Оскільки загальний розмір страхового відшкодування стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами, на дату страхового випадку розмір мінімальної заробітної плати становив 1450 грн., то загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди становить 17400 грн. Право на відшкодування моральної шкоди мають батьки потерпілого, тому 24.01.2018 позивач звернувся до відповідача з заявою про відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 8700 грн. та надав усі необхідні документи. Страхове відшкодування моральної шкоди в розмірі 4350 грн. було виплачено позивачу 27.06.2018, тому за період з 25.04.2018 по 26.06.2018 відповідач зобов`язаний сплатити позивачу пеню в розмірі 251,23 грн., інфляційні втрати в розмірі 34,8 грн. та 3% річних в розмірі 22 грн. Відповідачем спочатку помилково було перераховано позивачу страхове відшкодування в розмірі 10376 грн., з яких 6026 грн. 27.07.2018 повернено відповідачу, то за період з 28.07.2018 по 20.12.2018 відповідач зобов`язаний сплатити позивачу пеню в розмірі 617,22 грн., інфляційні втрати в розмірі 189,12 грн. та 3% річних в розмірі 52 грн. А тому позивач звернувся до суду із позовом та просить стягнути з ПАТ «СК «Країна» 4350 грн. недоплаченого страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю сина ОСОБА_3 ; 1119,68 грн. пені, 258,72 грн. інфляційних втрат, та 96 грн. 3% річних, а також понесені ним судові витрати.

Позивач ОСОБА_1 , та його представник в судове засідання не з`явилися, представник позивача подав до суду відповідь на відзив, де зазначив, що просить суд справу розглянути у їх відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Вважає, що відповідач неналежно поставився до виконання своїх обов`язків, безпідставно прострочив виплату страхового відшкодування та необґрунтовано відмовив у відшкодуванні моральної шкоди в гарантованому законом розмірі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав до суду відзив на позовну заяву, де зазначив, що позовні вимоги не визнає, просить відмовити в їх задоволенні.

Суд, дослідивши матеріали справи, відзив на позовну заяву, відповідь на відзив,вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав:

згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а.с.10).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.5).

Як слідує з постанови від 28 листопада 2016 року про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000310 від 25.09.2016, причиною смерті потерпілого є ДТП. У вказаній постанові встановлено, що 24.09.2016 близько 23 год. 15 хв. водій ОСОБА_2 , керуючи технічно справним автопоїздом у складі автомобіля «Камаз 53212», державний номерний знак НОМЕР_1 та причепа «СЗАП 8356», державний номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись по вул.50-річчя Жовтня в смт.Вендичани Могилів-Подільського району Вінницької області, неподалік магазину «Престиж», допустив наїзд на неповнолітнього пішохода ОСОБА_3 , 2002 року народження, який не виділивши себе в темну пору доби, раптово вибіг на проїзну частину та перетинав її з права на ліво по ходу руху автопоїзда. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події (а.с.6,7).

Згідно довідки виконкому Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області №2360 від 27.12.2017, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на день смерті проживав з батьками ОСОБА_1 , 1973 р.н., та матір`ю ОСОБА_4 , 1974 р.н., за адресою АДРЕСА_1 (а.с.8).

Згідно полісу АІ №9526837, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Камаз 53212», державний номерний знак НОМЕР_1 та причепа «СЗАП 8356», була застрахована у відповідача (а.с.9).

За результатом розгляду заяви позивача від 19.01.2018 (а.с.11), позивачу ОСОБА_1 було визначено страхове відшкодування в сумі 4350,00 грн., згідно страхового акту №48343/Ж/1/3.2.29 (а.с.12). Як підставу для виплати саме такої суми відповідач у відзиві посилається на приписи п.36.3 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому поділив суму відшкодування на 2 у зв`язку з наявністю вини пішохода у його смерті.

Частиною першою статті 1200 ЦК України визначено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Крім того у частині першій статті 1201 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

В свою чергу, зазначені положення ЦК України кореспондуються з положеннями статті 27 Закону, в якій зазначено, що Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п.27.2).

Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (п.27.3).

Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п.27.4).

При цьому у частині третій статті 1193 ЦК України передбачено, що вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.

Аналіз положень ст.ст.1200, 1201 ЦК України, ст.27 Закону у системному зв`язку з положеннями ч.3 ст.1193 ЦК України дозволяє суду дійти висновку, що вина потерпілого не враховується при відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання, в тому числі і при здійсненні страхових виплат передбачених ст.27 Закону.

Отже не підлягає до застосування до спірних правовідносин положення п.36.3 ст.36 Закону, відповідно до яких у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб, оскільки шкода пов`язана зі смертю потерпілого відшкодовується в незалежності від його вини.

На переконання суду, положення п.36.3 ст.36 Закону стосується випадку передбаченому у ч.2 ст.1188 ЦК України, в якій зазначено, що якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Тобто, положення про ділення страхової виплати на кількість осіб винних у заподіянні шкоди застосовується у разі здійснення страхової виплати потерпілому внаслідок взаємодії кількох об`єктів підвищеної небезпеки (наприклад - пішоходу у разі зіткнення двох автомобілів).

Однак у даній ситуації, смерть потерпілого настала в результаті наїзду на нього одного автомобіля, який у даній дорожній обстановці не зміг вчасно зупинитися в результаті виходу потерпілого на проїжджу частину. Оскільки законодавством передбачено відшкодування шкоди внаслідок смерті потерпілого в незалежності від його вини, вона, на думку суду, повинна відшкодовуватися у повному обсязі.

Отже, відповідач неправомірно здійснив ділення страхової виплати належної позивачу на 2, а тому є всі підстави для стягнення з нього недоплаченої страхової виплати.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач неправомірно застосував при розрахунку та виплаті страхового відшкодування позивачу положення п.36.3 ст.36 Закону, а тому на користь позивача ОСОБА_1 необхідно стягнути 4350 грн. недоплаченого страхового відшкодування.

З приводу стягнення на користь позивача пені, інфляційних втрат та 3 відсотків річних суд вважає за необхідне зазначити наступне:

Відповідно до ст. 36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідачем спочатку помилково було перераховано позивачу страхове відшкодування в розмірі 10376 грн., на що позивачем 27.07.2018 повернено відповідачу 6026 грн. згідно листа за вих.. №6403 від 16.07.2018 (а.с.15,16).

Так, позивач просить стягнути вказані виплати з 25.04.2018 (91 день після отримання заяви про страхове відшкодування) по 26.06.2018. Однак, як вбачається з наданих документів, заява про виплату страхового відшкодування згідно вимог ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», була отримана відповідачем 24 січня 2018 року, таким чином граничний строк для прийняття рішення відповідачем про виплату страхового відшкодування склав до 25 квітня 2018 року. Проте, страхове відшкодування моральної шкоди в розмірі 4350 грн. було виплачено позивачу 27.06.2018.

Отже, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за період з 25.04.2018 по 20.12.2018: пеню в розмірі 868,45 грн., інфляційні втрати в розмірі 223,92 грн., та 3% річних в розмірі 74 грн., враховуючи надані позивачем розрахунки (а.с.13,14).

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, зважаючи на те, що позивач був звільнений від сплати судового збору при поданні даного позову до суду, суд стягує з відповідача на користь Державної судової адміністрації України судовий збір станом на день подання позову до суду в сумі 704,80 грн. Крім того, стягує з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 грн. (а.с.17-22).

Керуючись ст.625, 1167, 1187 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» (, адреса: 04176, м. Київ, вул. Електриків, 29А) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , кошти на загальну суму 5516 (п`ять тисяч п`ятсот шістнадцять) гривень 37 копійок, з яких: недоплачене страхове відшкодування у розмірі 4350 гривень; пеню в розмірі 868,45 грн.; інфляційні втрати в розмірі 223,92 грн.; та 3% річних в розмірі 74 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» (, адреса: 04176, м. Київ, вул. Електриків, 29А) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , понесені ним витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» (, адреса: 04176, м. Київ, вул. Електриків, 29А) на користь Державної судової адміністрації України судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: