Справа № 462/4341/18 Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин М.О.
Провадження № 22-ц/811/2913/18 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 30 жовтня 2018 року,-

ВСТАНОВИВ:

в липні 2018 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у ПАТ «Банк Михайлівський» про захист прав споживача та стягнення 5000.00 грн. моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач недобросовісно виконав обов`язки, а саме, не повернув позивачу суму внеску та проценти за користування внеском згідно договору №980-034-000197622, що було встановлено рішенням Львівського окружного адміністративного суду по справі №813/985/18 від 16.04.2018 року, і такими діями відповідача їй завдано моральну шкоду, яка виразилася у негативних емоціях та переживаннях з приводу неповернення коштів та неможливості нормального користування своїми заощадженнями, порушеннях звичайного способу життя, необхідностю докладання додаткових зусиль для його нормалізації. Просила стягнути з відповідача 5 000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 30 жовтня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у ПАТ «Банк Михайлівський» про захист прав споживача та стягнення моральної шкоди відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з`ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що 02.03.2016 року між позивачем та ПАТ «Банк Михайлівський» був укладений договір №980-034-000197622, відповідно до якого ОСОБА_1 передає банку грошові кошти, а банк зобов`язується їх повернути та виплатити проценти на умовах та в порядку, визначеному вказаним договором. На ім`я позивача було відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 , у п. 1.4 якого вказано, що договір укладено з ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр», як стороною, через повіреного ПАТ «Банк Михайлівський». Вказує, що 29.01.2016 року позивачкою було укладено договір добровільного страхування фінансових ризиків «Капітал» №К980-034-000197622 з ПАТ «Страхова компанія «Форте», від імені якої, як повірений, діяв ПАТ «Банк Михайлівський», а боржником виступало ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр». Відповідно до вказаного договору позивачем було внесено на поточний рахунок № НОМЕР_1 грошові кошти у сумі 136000.00 гривень відповідно до меморіального ордеру №339287 від 02.03.2016 року, що були передані ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» із призначенням платежу залучення коштів згідно договору №980-034-000197622 від 02.03.2016 року. Вказує, що фактично внесла свої готівкові кошти на поточний рахунок № НОМЕР_1 , відкритий згідно вищезгаданого договору, відповідно до умов якого повертає грошові кошти та відсотки позивачу на рахунок у ПАТ «Банк Михайлівський». 19 травня 2016 року здійснено дострокове повернення коштів «Інвестиційно-розрахунковий центр» на поточний рахунок позивача відповідно до вищезазначених договорів, включаючи відсотки за користування грошима. На підставі рішення правління НБУ від 23.05.2016 №14/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» до категорій неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 23.05.2016 року прийнято рішення №812 про запровадження з 23.05.2016 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський». 16.04.2018 року рішенням Львівського окружного адміністративного суду по справі №813/985/18 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено та скасовано рішення Уповноваження особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» №3Г2(К)/7520/1 від 04.10.2016 року про визнання нікчемним переказів коштів (транзакція), здійснених ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр». 19.05.2016 року в сумі 136000 грн. з призначенням платежу «Повернення коштів згідно з договором №980-034-000197622» від 02.03.2016 року та в сумі 1705,55 грн. з призначенням платежу Оплата процентів по договору №980-034-000197622 від 02.03.2016 року, що належить позивачу та зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» внести зміни та доповнення до Переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладом у ПАТ «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб шляхом внесення відомостей щодо рахунку № НОМЕР_1 , що належить позивачу, а саме 137705,55 грн. Вказує, що відповідач не повернув суму внеску та проценти за користування внеском, що підтверджується рішенням суду, а відтак їй було завдано моральної шкоди, яка виразилась у негативних емоціях та переживаннях з приводу неповернення коштів та неможливістю нормального користування своїми заощадженнями, порушення звичного способу життя, необхідності докладати додаткових зусиль для його нормалізації. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 1,2 ст. 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Згідно з положеннями ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ч.1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не має права на відшкодування моральної шкоди внаслідок порушення її прав на підставі ст. ст. 23, 1167 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», та не надала доказів на підтвердження завдання її моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що 16.04.2018 року рішенням Львівського окружного адміністративного суду по справі №813/985/18 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено та скасовано рішення Уповноваження особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» №3Г2(К)/7520/1 від 04.10.2016 року про визнання нікчемним переказів коштів (транзакція), здійснених ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр». 19.05.2016 року в сумі 136000 грн. з призначенням платежу «Повернення коштів згідно з договором №980-034-000197622» від 02.03.2016 року та в сумі 1705,55 грн. з призначенням платежу Оплата процентів по договору №980-034-000197622 від 02.03.2016 року, що належить позивачу та зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» внести зміни та доповнення до Переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладом у ПАТ «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб шляхом внесення відомостей щодо рахунку № НОМЕР_1 , що належить позивачу, а саме 137705,55 грн.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 просить відшкодувати їй моральну шкоду, покликаючись на ст. 23 та ст. 1167 ЦК України, Закон України «Про захист прав споживачів» та вказує, що відшкодування моральної шкоди також передбачено роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, наведеними в пункті 3 Постанови від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно з якими моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав.

Вимоги позивач обґрунтовує тим, що у зв`язку із порушення (неналежним виконанням) вiдповiдачем зобов`язання з виплати гарантованої законом суми відшкодування за вкладом в неплатоспроможному банку, що підтверджується рішенням Львівського окружного адміністративного суду по справі №813/985/18 від 16.04.2018 року, уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Михайлівський», їй була заподiяна моральна шкода, яка виразилась у негативних емоціях та переживаннях з приводу неповернення коштів та неможливістю нормального користування своїми заощадженнями, порушення звичного способу життя, необхідності докладати додаткових зусиль для його нормалізації.

Поняття моральної (немайнової) шкоди і підстави її відшкодування визначається ст. ст. 23, 1167 ЦК України. Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов`язань у випадках, передбачених договором або законом.

Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених ЦК України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

У спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачено право вкладника (позивача) на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з невиплатою банком-агентом гарантованих сум відшкодування.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові у справі за № 61-5506св18 від 25.04.2018 року.

Отже, даючи юридичну оцінку наданим по справі доказам, враховуючи те, що Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачено право позивача на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з невиплатою банком-агентом гарантованих сум відшкодування, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову в задоволенні позову.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що стягнення моральної шкоди в договірних відносинах допускається лише в тому випадку, якщо це прямо передбачено договором або законом. Договорами, укладеними між позивачем та Банком, відшкодування моральної шкоди не передбачено.

Не передбачено відшкодування моральної шкоди і законодавством, що регулює правовідносини з банківського вкладу.

Стягнення моральної шкоди на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» можливе тільки у випадку, якщо шкоду заподіяно життю або здоров`ю споживача продукцією або послугою неналежної якості. Однак позивачкою не надано жодного доказу про те, що неповерненням вкладу, її життю або здоров`ю було завдано шкоди.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381 - 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 30 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Постанова складена 01.08.2019 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.