01.08.2019 Єдиний унікальний № 371/90/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2019 року м. Миронівка

ЄУН 371/90/19

Провадження № 2/371/275/19

Миронівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Капшук Л.О.,

за участі :

секретаря судових засідань Харченко І.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

У С Т А Н О В И В :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на ті обставини, що, їй на праві власності, на підставі ухвали Миронівського районного суду Київської області від 22 серпня 2007 року, належить частина будинку під номером АДРЕСА_1 .

У своїй частині будинку вона прописала відповідачів. Будинком для проживання відповідачі не користуються, членами її сім`ї ніколи не були. З 04 вересня 2009 року відповідачі в будинку не проживають, проте залишаються зареєстрованими в ньому.

Фактом реєстрації відповідачі порушують її права власника житла, просила усунути перешкоди у здійсненні права користування житловим приміщенням шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 01 березня 2019 року відкрито провадження у справі.

Аргументи учасників справи

Відповідачі відзиву на позов не подали.

В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала. В обґрунтування заявлених вимог послалася на обставини, викладені в поданій до суду заяві.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України за місцем проживання, зареєстрованим у встановленому порядку.

Зважаючи на ті обставини, що будучи належним чином повідомленими про розгляд справи, відповідачі не з`явилися до суду, доказів поважності причини неявки в судове засідання не надали, враховуючи правила ст.ст. 210, 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість вирішення справи у відсутності відповідачів.

Свідок ОСОБА_4 показала, що є сусідкою позивача. Позивач постійно проживає в будинку під номером АДРЕСА_1 , з чоловіком вони розлучені, будинок розділений на два ходи. Відповідачів знає, проте ніколи у будинку позивача їх не бачила, з позивачем вони ніколи не проживали.

Свідок ОСОБА_5 показав, що з позивачем є сусідами з 2009 року. Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не є членами сім`ї позивача, у належному їй будинку їх ніколи не проживали, вони у вказаному приміщенні не проживали.

Суд, заслухавши пояснення позивача, показання свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, дійшов висновку, що позов належить задовольнити.

Мотивувальна частина

Фактичні обставини справи

Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Позивач є власницею житлового будинку під номером АДРЕСА_1 .

Судовим рішенням позивачу було виділено 3/5 частини будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , будинок був переобладнаний, житловому приміщенню позивача присвоєно НОМЕР_4, інше приміщення має НОМЕР_3.

Вказані обставини підтверджуються даними ухвали Миронівського районного суду Київської області від 22 серпня 2007 року; Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 20222279, Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 20222302 від 14 вересня 2008 року, виданих Комунальним підприємством Київської обласної ради «Білоцерківське міжміське бюро технічної інвентаризації» 14 вересня 2008 року, довідки виконкому Зеленьківської сільської ради Миронівського району Київської області № 1155 від 12 грудня 2018 року.

Відповідачі 04 серпня 2009 року були зареєстровані у даному будинку за згодою власника.

Вказані обставини зазначені позивачем, підтверджені даними довідок Зеленьківської сільської ради Миронівського району Київської області № 1112 від 04 грудня 2018 року, № 1167 та 1168 від 14 грудня 2018 року.

В судовому засіданні встановлено, що жодних угод чи домовленостей щодо вселення відповідачів в будинок та проживання в ньому між сторонами не мало місця. Сімейні відносини між сторонами відсутні. Сторони ніколи не вели спільного господарства, не мали взаємних сімейних прав та обов`язків.

Такі обставини повідомлені позивачем, підтверджені показаннями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Факт непроживання відповідачів у будинку позивача підтверджується даними довідок Зеленьківської сільської ради Миронівського району Київської області № 1112 та № 1113 від 04 грудня 2018 року, актів обстеження житлово-побутових умов позивача.

Із актів обстеження житлово-побутових умов позивача від 02 січня 2018 року, 02 лютого 2018 року, 01 березня 2018 року, 02 квітня 2018 року, 02 травня 2018 року, 01 червня 2018 року,02 липня 2018 року, 01 серпня 2018 року, 03 вересня 2018 року, 01 жовтня 2018 року, 01 листопада 2018 року, 03 грудня 2018 року, вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в будинку позивача під номером АДРЕСА_1 не проживають, їх особистих речей в будинку не виявлено.

Мотиви суду та застосовані норми права

Житло є невід`ємною складовою особистого життя людини. Вона має природне право жити так, як бажає, бути захищеною від оприлюднення фактів особистого життя. Але це неможливо без поваги до її житла, де значною частиною проходить це особисте життя, і тому людина має таке ж природне право не тільки на саме житло, а й на недоторканність його.

Саме тому міжнародні правові акти декларують право людини на недоторканність її житла. Зокрема, стаття 12 Загальної декларації прав людини, яка прийнята і проголошена резолюцією 217 А (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, передбачено: «Ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність його житла... Кожна людина має право на захист закону від такого втручання або таких посягань».

Аналогічна вимога міститься в статті 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, прийнятого Генеральною Асамблеєю ООН 16 грудня 1966 року, який набув чинності для України 23 березня 1976 року.

Стаття 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року декларує, що кожен має право на повагу до його приватного і сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції.

У статті 379 ЦК України наведено поняття житла - житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Однак, реалізуючи право на житло, людина може користуватись тільки тим житлом, право користування яким у неї виникло з правочину або на підставі закону.

Таке право виникає у власника житла (глава 28 ЦК), членів його сім`ї (стаття 405 ЦК України, стаття 156 Житлового кодексу Української РСР), орендаря (наймача) житла (стаття 810 ЦК України, 61 ЖК України), членів його сім`ї (статті 816 ЦК України, статей 64, 160 ЖК України) тощо.

В даному випадку порушені права власника будинку і вони підлягають захисту шляхом усунення перешкод у праві користування власністю.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року) закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном і закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Держава гарантує не лише свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Висновки за результатами розгляду

Згідно з вимогами статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За правилами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини, якими обґрунтовані заявлені вимоги, мали місце.

Позивачем належними та допустимими доказами доведено ті факти, що відповідачі спільно з власником спірного будинку не проживали, спільним побутом не були пов`язані; не є членами сім`ї власника будинку.

За встановлених обставин спір підлягає вирішенню з підстав статей 383 та 391 ЦК України.

Згідно з частиною 1 статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивач є власницею будинку під номером АДРЕСА_1 , відповідачі не набули право користування належним позивачу житловим приміщенням на підставі правочину або закону.

Судом встановлено факт об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні позивачем як власником своїх правомочностей,тому позивач має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном на підставі статті 391 ЦК України.

Керуючись принципом розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що права позивача як власника квартири потребують захисту. Перешкоди у користуванні власністю підлягають усуненню шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування приміщенням.

На підставі викладеного, ст.ст. 41, 47, 48 Конституції України, ст.ст. 9, 109 Житлового кодексу Української РСР, ст.ст. 16, 317, 379, 383, 391 ЦК України, керуючись ст.ст. 3, 10, 12, 13, 19, 76 - 81, 89, 95, 229, 258, 259, 263 - 265, 268, 280 - 282, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням,задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратила право користування житловим приміщенням у виді житлового будинку під номером АДРЕСА_1 .

Визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням у виді житлового будинку під номером АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі по 768 гривень 40 копійок з кожного.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 1 Розділу ХШ «Перехідні положення» ЦПК України в новій редакції до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Миронівським РВ ГУ МВС України в Київській області 06 вересня 2007 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: будинок під номером АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса зареєстрованого місця проживання : будинок під номером АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса зареєстрованого місця проживання : будинок під номером АДРЕСА_1 .

Дата складання повного тексту судового рішення 09 серпня 2019 року

Суддя підпис Л.О. Капшук

З оригінало згідно

Суддя Л.О.Капшук