Дата документу 08.08.2019
ЄУ № 420/734/19
Провадження №2/420/500/19
08 серпня 2019 року Новопсковський районний суд Луганської області
у складі: головуючого судді Проньки В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Новопсков в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
Підставою свого позову позивач зазначив неналежне виконання відповідачем ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором № 4_073 від 22.02.2013.
Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 16.05.2019 провадження у справі було відкрито та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Представник позивача до судового засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення суду не заперечує.
Відповідачі про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на сайті Новопсковського районного суду Луганської області, однак останні до судового засідання не з`явились, про наявність поважних причин для цього суд не повідомили, заяви про відкладення розгляду справи до суду не направили, відзиви на позовну заяву не надали, зустрічні позови до суду не пред`явили.
Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного судового провадження за наявними у справі матеріалами.
За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи, відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судові дебати не проводяться.
Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Зазначений Договір відповідно до ст. 1054 ЦК України є кредитним.
Згідно п. 1.2. Договору кредит надавався на 60 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 21 лютого 2018 року.
Відповідно до п. 1.3 Договору кредит надається безготівково шляхом перерахування коштів в національній валюті з рахунку наданого кредиту на поточний рахунок продавця товару на підставі платіжного доручення позичальника для здійснення оплати за автомобіль «LADA 211440», легковий (ХЕТЧБЕК) рік випуску 2013-й, номер шасі (кузова, рами) VIN НОМЕР_1 НОМЕР_1 , колір білий, реєстраційний номер НОМЕР_2 , придбаний за договором купівлі-продажу №0000064 від 21 лютого 2013 року, укладеним між позичальником та продавцем транспортного засобу.
Відповідно до п. 1.5 Договору Позичальник зобов`язався сплачувати банку відповідну плату (відсотки) в розмірі та в строки визначені Договором.
Пункти 1.5.1.1. Договору передбачають, що на період з дня видачі кредиту до моменту закінчення терміну, на який було надано кредит, а саме по 21 лютого 2018 року включно, проценти за користування кредитом нараховуються банком на підставі процентної ставки в розмірі 16,83% річних.
Згідно п. п. 3.2.1 Договору Банк має право вимагати від Позичальника належного виконання останнім взятих на себе зобов`язань за цим Договором.
Пунктом 7.7 Договору сторони домовились про збільшення строків позовної давності відповідно до ч.1 ст. 259 ЦК України до 3 (трьох) років для всіх грошових зобов`язань позичальника (в тому числі, але не виключно щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені тощо), що передбачені умовами цього договору.
Відповідно до п. 9.1 Договору договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим Договором.
В якості забезпечення виконання Відповідачем 1 своїх зобов`язань за кредитним договором між Позивачем та ОСОБА_2 (Відповідачем 2, Поручителем), ОСОБА_1 (Відповідачем 1, Позичальник, Боржник) був укладений Кредитний договір №4_073/1 від 22.02.2013.
Відповідно до п. 1.1 Договору поруки поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язання за кредитним договором №4_073/1 від 22.02.2013, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладеними в майбутньому.
Згідно п. 2.1 Договору поруки у разі порушення боржником виконання зобов`язання кредитор має право вимагати від поручителя виконання зобов`язання боржника перед кредитором згідно з умовами кредитного договору в порядку, передбаченому цим договором.
Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 Договору поруки поручитель відповідає по зобов`язаннях за визначеним кредитним договором, перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними до тих пір, поки всі зобов`язання по Кредитному договору не будуть виконані повністю.
Згідно п.п. 4.1, 4.2, 4.5 Договору поруки порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання за кредитним договором. Порука припиняється, якщо кредитор протягом строків позовної давності, визначених у п. 5.4 цього Договору, не пред`явить вимоги до поручителя. Не допускається припинення поруки без припинення забезпеченого нею зобов`язання.
Пунктом 5.4 Договору поруки передбачено, що сторони домовились про збільшення строків позовної давності відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України до 3 років для всіх грошових зобов`язань поручителя (а тому числі, але не виключено, щодо повернення кредиту, сплати проценті за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені тощо), що передбачені умовами кредитного договору та цього договору.
Відповідно до п. 6.3 Договору поруки даний Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами.
Відповідач ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 12.09.2018 утворилася заборгованість за кредитним договором, яка складає 84 485,81 грн (вісімдесят чотири тисячі чотириста вісімдесят п`ять гривень 81 копійка), у тому числі:
- борг за Кредитом в сумі 38 031,72 грн;
- проценти за користування Кредитом з 02.09.2014 по 03.04.2018 в сумі 23 488,43 грн;
- інфляційні втрати Банку з листопада 2014 року по серпень 2018 року за прострочення сплати Кредиту в сумі 11 292,82 грн;
- інфляційні втрати Банку з вересня 2014 року по серпень 2018 року за прострочення сплати процентів за користування Кредитом в сумі 7 605,47 грн;
- три проценти річних за прострочення слати Кредиту з 03.11.2014 по 12.09.2018 в сумі 2489,28 грн;
- три проценти річних за прострочення слати процентів за користування Кредитом з 02.09.2014 по 12.09.2018 в сумі 1 578,09 грн.
Судом встановлено, що Відповідачем-1 останню сплату за основним боргом здійснено 16.07.2014 в сумі 3035,00 грн., а за процентами 16.07.2014 в сумі 465,00 грн., при цьому заборгованість за кредитом та процентами не погашено повністю.
Частина 1 ст. 638 ЦК України передбачає, що договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. До істотних умов відносяться умови про предмет договору, умови, які визначені істотними законом, а також ті умови, щодо яких сторонами обов`язково повинна бути досягнута згода.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, направлена на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1 ст. 627 ЦК України також встановлено свободу договору, з посиланням на статтю 6 зазначеного Кодексу із зазначенням того, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Підписуючи кредитний договір, позичальник ОСОБА_1 погодилася з усіма умовами щодо повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом в строки, встановлені цим договором. При цьому підписанням даного договору позичальник висловила свою обізнаність з діючими тарифами банку та обов`язковими платежами, передбаченими чинним законодавством України.
Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, а також сплати процентів, належних йому, якщо інше не передбачено договором.
Зазначена норма закону застосовується також до відносин за кредитним договором в силу вимог ст. 1054 ЦК України.
Таким чином, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 4_073 від 22.02.2013 у розмірі 84 485,81 грн (вісімдесят чотири тисячі чотириста вісімдесят п`ять гривень 81 копійка), у тому числі: борг за Кредитом в сумі 38 031,72 грн; проценти за користування Кредитом з 02.09.2014 по 03.04.2018 в сумі 23 488,43 грн; інфляційні втрати Банку з листопада 2014 року по серпень 2018 року за прострочення сплати Кредиту в сумі 11 292,82 грн; інфляційні втрати Банку з вересня 2014 року по серпень 2018 року за прострочення сплати процентів за користування Кредитом в сумі 7 605,47 грн; три проценти річних за прострочення слати Кредиту з 03.11.2014 по 12.09.2018 в сумі 2489,28 грн; три проценти річних за прострочення слати процентів за користування Кредитом з 02.09.2014 по 12.09.2018 в сумі 1 578,09 грн.
Що стосується вимог позивача до поручителя ОСОБА_2 , суд зазначає наступне.
Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.
За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ч.1 ст. 553 ЦК України).
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України).
Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.
За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.
Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).
Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України).
Із п.4.2 Договору поруки, укладеного 22.02.2013, вбачається, що порука припиняється, якщо кредитор протягом строків позовної давності, визначених у п.5.4 цього договору не пред`явить вимоги до поручителя.
Пунктом 5.4 вказаних Договорів поруки закріплено, що сторони домовились про збільшення строків позовної давності відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України до 3-х років для всіх грошових зобов`язань поручителя.
Таким чином, вказані умови Договорів поруки свідчать про те, що строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України установлено саме цими договорами.
Тому, в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.
Під виконанням сторонами зобов`язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов`язків, що випливають із зобов`язання, передбаченого договором. Отже, «основне зобов`язання» - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов`язки сторін кредитного договору.
Судом встановлено, що боржник ОСОБА_1 , а відтак і поручитель ОСОБА_2 , узяв на себе зобов`язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 21 лютого 2018 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) у розмірі та строки, визначені у графіку платежів.
Отже, поряд з установленням строку дії кредитного договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.
Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.
Крім того, умовами Кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язується щомісячно проводити погашення кредиту рівними частинами в сумі 933,33 грн. та сплачувати проценти, нараховані банком на залишок заборгованості за кредитом не пізніше останнього робочого дня місяця наступного за звітним.
Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
Оскільки відповідно до ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень ч. 4 ст.559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя.
Таким чином, можна зробити висновок, що в разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителів про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
Згідно з умовами кредитного договору повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця рівними частинами у розмірі та строки, визначені договором.
Із системного аналізу умов Договорів поруки вбачається, що порукою забезпечуються вимоги кредитора щодо сплати боржником кожного і всіх його боргових зобов`язань за кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як установлено кредитним договором.
Оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати кожного місяця, а за договорами поруки поручителі відповідають у такому ж розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як установлено кредитним договором, то з часу несплати кожного з платежів відповідно до ст. 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обчислення установленого договорами поруки трирічного строку для пред`явлення вимог до поручителів.
Таким чином, якщо банк пред`явив вимоги до поручителя більше ніж через три роки після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, то в силу положень ч.4 ст. 559 ЦК України та п.4.2 Договору поруки порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.
Разом з тим, правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу трирічного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань.
За таких обставин, аналіз ч. 4 ст. 559 ЦК України дає підстави для висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов`язання.
Відповідно, у цьому разі закінчення трирічного строку, установленого договором поруки, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не пред`явить вимоги до поручителя.
Кредитним договором передбачено виконання грошових зобов`язань шляхом здійснення щомісячних платежів, а за договорами поруки відповідальність поручителів встановлена у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як у кредитному договорі.
Звернувшись 22 квітня 2019 року із позовом (згідно штампу на конверті) ПАТ «Державний ощадний банк України» пред`явив вимоги до поручителів частково поза межами трьох років за кожним місячним платежем, у зв`язку із чим за платежами, які необхідно було здійснити боржнику до 22 квітня 2016 року порука припинилась, і відповідні суми стягненню з поручителя ОСОБА_2 не підлягають.
При цьому, суд приймає до уваги відповідний правовий висновок, що міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року справа № 408/8040/12.
За таких підстав, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем при поданні позову сплачено судовий збір у розмірі 1921,00 грн. Таким чином з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1920,99 грн., а з відповідача ОСОБА_2 448,93 грн.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 80, 81, 89, 141, 259, 263-268, 280-284, 354, 355 ЦПК України, суд
Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Відповідач:ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_5 , виданий 17 листопада 1999 року Краснолуцьким МВ УМВС України в Луганській області, адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідач:ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_4 , паспорт серії НОМЕР_6 , виданий 13 жовтня 1999 року Краснолуцьким МВ УМВС України в Луганській області, адреса: АДРЕСА_2 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга подається до Луганського апеляційного суду через Новопсковський районний суд Луганської області.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його проголошення, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: В.В. Пронька