Справа № 583/575/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2019 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого - судді - Сидоренка Р.В.,

при секретарі - Шаміладзе В.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

її представника - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - Панчишиної І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОДОТОРГПРИЛАД» про захист прав споживача, третя особа - ОСОБА_4 , -

у с т а н о в и в :

Позивач 07.02.2019 р. звернулася до суду із зазначеним позовом прохаючи:

Визнати договір № 6332 про надання послуг з централізованого водопостачання від 27.06.2017 року, укладений між позивачем та ТОВ «Водоторгприлад», недійсним.

Визнати дії ТОВ «Водоторгприлад» щодо вимоги про сплату боргу за послуги з водопостачання у сумі 13317,65 грн. із нового власника квартири ОСОБА_1 за попередніх споживачів води - власників квартири за адресою: АДРЕСА_1 , за особовим рахунком НОМЕР_1 , відкритим на цю квартиру, протиправними.

Зобов`язати ТОВ «Водоторгприлад» із особового рахунку на її квартиру НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , виключити заборгованість попередніх власників квартири або надати їй новий особистий рахунок без зазначення заборгованостей колишніх споживачів послуг із водопостачання.

Свої вимоги мотивує тим, що за договором дарування № 393 від 22.03.2017 року стала власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до п. 1.4. договору дарування квартири дарувальник гарантував їй, що заборгованості за комунальні платежі щодо відчужуваної квартири у нього немає. До кінця червня 2017 року у придбаній квартирі вона не проживала та водою не користувалася, а в ній проживали колишні власники квартири та частинами вивозили із неї власні речі. Вищезазначений факт підтверджується довідкою Гутянської селищної ради, Богодухівського району, Харківської області за № 1253 від 10.12.2018 року про те, що з 22.03.2017 року по 27.06.2017 року вона була зареєстрована й постійно проживала за адресою: АДРЕСА_2 , та довідкою КНП «Центр первинної медико - санітарної допомоги Богодухівської районної ради» за № 17 від 11.12.2018 року, у якій вказано, що з 22.03.2017 року по 27.06.2017 року (включно) згідно з табелями обліку використаного робочого часу позивач знаходилася на робочому місці та виконувала службові обов`язки.

Тобто, до 27.06.2017 року та у подальшому у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 вона не проживала та воду, надану за договорами ТОВ «Водоторгприлад» колишнім власникам квартири, не споживала. На сьогоднішній день квартирою та водопостачанням у ній користується її син ОСОБА_5 . Під час збирання матеріалів для написання позовної заяви дізналася, що 27.06.2017 року за № 6332 між нею, як власником квартири, та ТОВ «Водоторгприлад» укладено договір про надання послуг із централізованого водопостачання (копія відповіді Сумського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України та відповідні документи додаються до цієї позовної заяви). Згідно з умовами договору № 6332, а також п.п. 3, 17, 19, 22 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» ТОВ «Водотогприлад» виступає виконавцем певних послуг, зазначених у договорі, а вона є їх споживачем. Детально ознайомившись із договором від 27.06.2017 року, вперше побачивши його після 17.10.2018 року, виявила, що відповідно до п. 3 його умов вона узгодила з ТОВ «Водоторгприлад» станом на 01.07.2017 року заборгованість за водопостачання, за придбаною у власність квартирою, у сумі 13317,65 грн. Проте, сума заборгованості у договорі підтерта таскоригована невідомою особою. Номер мобільного телефону, вказаний поблизу її прізвища у договорі, їй не належить. Згодом дізналась від сина про те, що зазначений договір підписав саме він під тиском відповідача.Крім того, 27.06.2017 року вона в м. Охтирці не була та договір № 6332з ТОВ «Водоторгприлад» не підписувала.У відповідності до ст. ст. 237, 244 ЦК України не надавала права будь-якій особі представляти свої інтереси за дорученням та підписувати договір із ТОВ «Водоторгприлад». Вимога про необхідність сплати нею зазначеної у квитанції суми боргу вважає незаконною, адже до квитанції незаконно включили заборгованості двох попередніх споживачів послуг з водопостачання. З моменту отримання протиправної вимоги про сплату чужих боргів неодноразово зверталася до керівництва ТОВ «Водотогприлад», а потім безпосередньо до контролюючих органів щодо незаконних дій працівників товариства з проханням відкрити на її ім`я новий особистий рахунок на квартиру або виключити із рахунку 0 заборгованість попередніх власників квартири за використану воду. Але отримала законодавчо не обґрунтовані відповіді про те, що дане питання необхідно вирішувати у судовому порядку.

Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали повністю з підстав викладених у ньому.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала та надала письмові заперечення, які долучені до матеріалів цивільної справи. У запереченні проти позову відповідач зазначив про те, що договір про надання послуг з Централізованого водопостачання № 6332 між підприємством та ОСОБА_1 дійсно був укладений 27.06.2017 року. Однак позивачка помилково вважає, що відсутність такого договору в період із 22.03.2017 року (дата набуття права власності на квартиру та набуття статусу споживача послуг) до моменту його укладення є підставою для звільнення її від нарахування оплати за послуги з централізованого водопостачанняПро те, що позивачка в цей період у квартирі не проживала дані у ТОВ «Водоторгприлад» відсутні, так як з відповідними заявами вона не зверталася, доказів відсутності (не проживання та відповідного не користування послугами) та підтверджуючих документів, звернень щодо опломбування вводу холодного водопостачання не надавала, а відтак за відсутності лічильника, нарахування оплати за послуги з централізованого водопостачання здійснювалося у відповідності до показників загальнобудинкового лічильника води у відповідності до п. 11 "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005.В той же час, як вказано у п. 2.2 договору дарування квартири від 22 березня 2017 року, який позивачкою додано до позовної заяви, «Дарувальник зобов`язується передати квартиру Обдарованій у стані, що відповідає санітарним та технічним вимогам щодо житлових приміщень й умовам цього договору та зобов`язується сплатити квартирну плату та комунальні платежі по день звільнення квартири та передати платіжки про сплату комунальних послуг, будинкову книгу, технічний паспорт та іншу документацію». Відповідно до п. 1.4 Договору дарування квартири Дарувальник гарантує, що заборгованості за комунальні платежі, щодо відчужуваної квартири у Дарувальника немає. Вказане свідчить про те, що між сторонами договору дарування була досягнута домовленість про сплату комунальних платежів дарувальником, однак останній свого зобов`язання не виконав, а Обдарована не проконтролювала його виконання, самостійно у надавачів послуг не з`ясувала про стан розрахунків, і на даний час намагається перекласти відповідальність на ТОВ «Водоторгприлад», яке фактично послуги надало і повинно отримати відповідну оплату. У зв`язку з наведеними доводами слід вказати, що на дату дарування квартири АДРЕСА_3 , по особовому рахунку -№ НОМЕР_1 , відкритому на вказану квартиру, значилася заборгованість за отримані послуги з централізованого водопостачання у розмірі 7208 грн. 32 коп. За довідкою про наявність чи відсутність заборгованості за послуги з централізованого водопостачання по квартирі АДРЕСА_3 , до ТОВ «Водоторгприлад» в період оформлення договору дарування, ні колишній власник квартири, ні ОСОБА_1 не зверталися.Підстави для перерахунку нарахованих сум на даний час відсутні.Також у позовній заяві ОСОБА_1 стверджує, що Договір про надання послуг з централізованого водопостачання № 6332 від 27.06.2017 року був підписаний її сином ОСОБА_5 під тиском працівників підприємства, проте не надає жодного доказу таких обставин. Зазначений договір був підписаний у приміщенні служби збуту ТОВ «Водоторгприлад» за адресою м. Охтирка, пров. Сковороди, 1, у присутності працівника підприємства ОСОБА_6 .Просять також суд прийняти до уваги, що під час укладання Договору про надання послуг з централізованого водопостачання № 6332 від 27.06.2017 року, ТОВ «Водоторгприлад» та ОСОБА_1 узгодили суму заборгованості за послуги з водопостачання у сумі 13317 грн. 65 коп., що вказано у п. 3 розділу «Інші умови» зазначеного договору. Шляхом підписання вказаного договору ОСОБА_1 погодилася з існуючою заборгованістю та визнала її як свою заборгованість перед ТОВ «Водоторгприлад» у вказаній вище сумі, а відтак її претензії є необґрунтованими. Дії ж ТОВ «Водоторгприлад» щодо нарахування суми заборгованості ОСОБА_1 та вимоги щодо стягнення заборгованості є законними та обґрунтованими, а договір про надання послуг з централізованого водопостачання № 6332 від 27.06.2017 року - дійсним.

Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом установлені факти та відповідні їм правовідносини.

Між сторонами виникли правовідносини у сфері надання послуг, що регулюються Конституцією України, Цивільним Кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про захист прав споживачів».

Згідно договору дарування № 393 від 22.03.2017 року позивач ОСОБА_1 стала власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 ..

За попереднім власником зазначеної квартири станом на день укладення договору дарування, тобто 22.03.2017 р. значилась заборгованість за спожиті послуги із водопостачання на суму 7208 грн. 32 коп. (а.с. 21).

27.06.2017 між позивачем, як власником квартири, та ТОВ «Водоторгприлад» укладено договір про надання послуг з централізованого водопостачання за № 6332 згідно якого виконавець зобов`язався своєчасно надавати послуги із централізованого водопостачання, а споживач зобов`язався своєчасно сплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором. У договорі зазначено про характеристики приладів обліку води та дати наступної повірки, а саме - 06.07.2020. Також у договорі зазначено про те, що сторони погодили суму заборгованості станом на 01.07.2017 р. у розмірі 13317 грн. 65 коп. (а.с. 18-20).

До встановлення лічильника на особовий рахунок у зазначеній квартирі заборгованість нараховувалась згідно кількості зареєстрованих осіб (2 особи), відповідно до показників загального лічильника в будинку.

Стосовно вимоги про визнання не дійсним договору про надання послуг з централізованого водопостачання за № 6332 від 27.06.2017 між позивачем, як власником квартири, та ТОВ «Водоторгприлад» суд виходить з наступного.

Згідно ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року за № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», зокрема п. 8 роз`яснено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

З огляду на зміст ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відсутність волевиявлення на укладення зазначеного договору позивач доводить довідками, про те, що вона на час укладення договору постійно проживала на території іншої області, та перебувала на робочому місці, за місцем роботи у Комунальному некомерційному підприємстві «Центр первинної медико-санітарної допомоги богодухівської районної ради» (а.с. 22, 23, 39)

Також у судовому засіданні був допитаний син позивачка ОСОБА_5 , який показав, що при укладенні договору на підприємстві був він особисто. Матері на той час у місті не було. Він вимушений був підписати зазначений договір з тією метою щоб підприємством були опломбовані лічильники води і подальше нарахування за використану воду проводилось на підставі зафіксованих у них показів. На підприємстві говорили, що у разі не підписання договору буде відключений увесь стояк, яким подається вода і у нього виникнуть проблеми із сусідами. На момент підписання договору графа із розміром заборгованості була незаповненою.

Суд критично ставиться до показів зазначеного свідка у частині того, що саме він підписав договір, а не його матір.

Так, допитана як свідок, яка працювала на посаді контролера у зазначеному підприємстві, пояснила, що зазначений договір перебуваючи у офісі на підприємстві підписувала саме позивач у її присутності. Після цього вона здійснила опломбування лічильників у зазначеній квартирі. Підтвердила, що заборгованість за спожиту воду по даній квартирі виникла ще за попередніх власників.

Позивачу було роз`яснене право заявити клопотання про призначення почеркознавчої експертизи підпису з метою підтвердження або спростування повідомлених нею обставин щодо укладення зазначеного договору. Проте, як позивач, так і її представник від вчинення зазначеної дії відмовились пославшись на відсутність матеріальної можливості на це.

З огляду на викладене, суд вважає, що позивач не довела ту обставину, що договір замість неї був підписаний іншою особою. Надані позивачем довідки суд не може взяти до уваги як беззаперечний доказ її відсутності у на території підприємства відповідача у момент його укладення.

Стосовно вимог про визнання протиправними дій та зобов`язання відповідача виключити заборгованість за послуги із водопостачання на суму 13317,65 грн. за квартирним рахунком, суд вважає, що вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно наданого позивачем рахунку до сплати на квартиру АДРЕСА_3 , по особовому рахунку - № НОМЕР_1 станом на серпень 2018 р. мається заборгованість у сумі 13352,64 грн.

Таким чином, суд не погоджується із доводами представника відповідача про відсутність спору, через те, що відповідач не звертався до ОСОБА_1 із вимогами про сплату зазначеної суми, оскільки сам по собі факт надсилання зазначеного рахунку із вказівкою зазначеної суми свідчить про наявність такої претензії, а, отже, і вимоги до неї.

Суд погоджується із доводами позивача в частині відсутності підстав для нарахування та вимоги на суму 7208 гривень 65 копійок за попередніх споживачів, власників квартири, так як зазначені послуги надавались попереднім споживачам.

Наявність у п. 2.2 договору дарування квартири від 22 березня 2017 року, який позивачкою додано до позовної заяви, «Дарувальник зобов`язується передати квартиру Обдарованій у стані, що відповідає санітарним та технічним вимогам щодо житлових приміщень й умовам цього договору та зобов`язується сплатити квартирну плату та комунальні платежі по день звільнення квартири та передати платіжки про сплату комунальних послуг, будинкову книгу, технічний паспорт та іншу документацію» не може слугувати підставою для покладення обов`язку зі сплати боргу на нового власника. Як пояснила у судовому засіданні позивач, попередні власники заборгованості за комунальні послуги не погасили, кошти їй для здійснення такого погашення не надали. Судом було залучено в якості третьої особи попереднього власника, яка в судові засідання не з`являлась і, відповідно, не спростувала пояснення позивача у цій частині.

Наявність погодженої суми заборгованості у договорі про надання послуг з централізованого водопостачання за № 6332 від 27.06.2017 суд розцінює як зафіксовану суму боргу за особовим рахунком у зазначеній квартирі, а не як погоджене ОСОБА_1 зобов`язання щодо її сплати за попередніх споживачів.

Позивач наполягає на тому, що їй неправомірно проведене нарахування також суми боргу із дня отримання нею в дар квартири, до початку фактичного користування нею, так як за домовленістю ще декілька місяців користувався нею, а, отже, і споживав послуги із водопостачання попередній власник. У цей період у позивача були відсутні договірні відносини із відповідачем.

Проте суд не погоджується із доводами позивача у цій частині з огляду на наступне.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. При цьому використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Так, у статті 13 Конституції України закріплено, що власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Аналогічні положення містяться й у статті 319 ЦК України.

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язком виконавця ? надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Отже, відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Позивач також не надала належних та допустимих доказів про те, що із моменту набуття нею права власності на квартиру нею на підставі договору оренди (чи іншого права користування) користувались інші особи із якими було погоджено безпосереднє внесення виконавцю оплати за послуги з водопостачання та з якими або від імені яких укладався б зазначений договір. Також суд бере до уваги доводи представника відповідача про те, що оскільки з відповідними заявами про не проживання в квартирі чи її передачу її в користування іншим особам позивач не зверталася, доказів відсутності (не проживання та відповідного не користування послугами) та підтверджуючих документів, звернень щодо опломбування вводу холодного водопостачання не надавала, то відсутні підстави для не нарахування за водопостачання у зазначений період.

Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь держави слід стягнути 415 грн. 86 коп. пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 13, 133, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОДОТОРГПРИЛАД» щодо вимоги до ОСОБА_1 про сплату боргу за послуги з централізованого водопостачання на суму 7208 (сім тисяч двісті вісім) гривень 65 копійок за попередніх споживачів, власників квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , за особовим рахунком НОМЕР_1 .

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «ВОДОТОРГПРИЛАД» виключити із особового рахунку НОМЕР_1 на належну ОСОБА_1 на праві власності квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , заборгованість попередніх власників на суму 7208 (сім тисяч двісті вісім) гривень 65 копійок.

У іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОДОТОРГПРИЛАД», м. Охтирка, пров. Сковороди, 1, на користь держави 415 (чотириста п`ятнадцять) гривень 86 копійок судового збору (стягувач: Державна судова адміністрація України, отримувач коштів ГУК у м. Києві /м. Київ/ 22030106, код за , банк отримувач ГУ ДКСУ у м. Києві, код банку отримувача 820019, р/р 0001, код класифікації доходів бюджету 22030106, призначення платежу судовий збір пункт 1.1).

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі в тридцяти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Охтирський міськрайонний суд Сумської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської обл. Р.В. Сидоренко