№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1099/2019
Головуючий у суді першої інстанції: Батрин О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Чобіток А.О., Ящук Т.І.,

при секретарі Кибукевич О.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Держави в особі Північного Київського територіального управління Національної гвардії України (в/ч НОМЕР_1 ), Головного управління Національної гвардії України про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 листопада 2017 року, ухваленого в складі судді Батрин О.В., -

ВСТАНОВИВ:
У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Держави в особі Північного Київського територіального управління Національної гвардії України (в/ч НОМЕР_1 ) про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії.

Свої вимоги обґрунтував тим, що він з 2001 року перебуває на квартирному обліку як військовослужбовець військової частини НОМЕР_2 (с. Нові Петрівці) разом із членами своєї сім`ї.

З 25 травня 2009 року по 29 вересня 2011 року він разом із членами сім`ї перебував на обліку як військовослужбовець, що потребує поліпшення житлових умов, при військовій частині НОМЕР_1 (м. Київ).

Листом Північного територіального управління внутрішніх військ МВС України від 31 січня 2014 року № 17/95 його повідомлено, що рішенням житлово-побутової комісії управління Північного територіального управління внутрішніх військ МВС України (протокол № 1 від 30 січня 2014 року) його та членів його сім`ї знято з квартирного обліку як осіб, що забезпечені жилою площею, вищою за встановлені для міст Києва та Новоград-Волинського рівні середньої забезпеченості, і які не потребують поліпшення житлових умов.

Вказане рішення було прийнято з урахуванням того, що він разом з родиною у 1994 році від Збройних Сил України отримав трикімнатну квартиру загальною площею 72,2 кв.м. в м. Новоград-Волинський Житомирської області та приватизували її на 4-х членів сім`ї.
Вказував, що зазначене рішення є незаконним, оскільки під час його прийняття було застосовано положенням абзацу четвертого п. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у редакції Закону від 11 червня 2009 року № 1510-VI, що була чинна на день ухвалення рішення (на 2014 рік) та передбачала надання жилих приміщень військовослужбовцям, котрі мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей для постійного проживання один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.

Вважав, що вказана норма не підлягає застосуванню, оскільки рішення про взяття його на облік осіб, що потребують поліпшення житлових умов, прийняте на підставі положення абзацу другого п. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у редакції Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011 -XII, що була чинна на день ухвалення рішення (на 2001 рік), котра не передбачала таких положень.

З урахуванням зміни позовних вимог, ОСОБА_1 просив:

- рішення житлово-побутової комісії управління Північного територіального управління внутрішніх військ МВС України (протокол № 1 від 30 січня 2014 року) визнати незаконним;

- рішення центральної житлово-побутової комісії Головного управління внутрішніх військ МВС України про затвердження рішення житлово-побутової комісії управління Північного територіального управління внутрішніх військ МВС України, протокол № 1 від 30 січня 2014 року (витяг з протоколу № 9 від 03 липня 2014 року), визнати незаконним;

- зобов`язати Державу в особі Північного київського територіального управління Національної гвардії України (військова частина 3001, м. Київ) поновити його та членів його сім`ї, на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов, як таких, що перебувають на обліку з 2001 року з правом першочергового забезпечення жилою площею шляхом внесення даних до Книги обліку осіб, що перебувають на черзі для одержання житлового приміщення при військовій частині НОМЕР_1 , м. Київ із зазначенням у стовпці № 7 Книги: 27 червня 2001 року протокол засідання житлово-побутової комісії в/ч НОМЕР_2 внутрішніх військ МВС України № 34; шляхом внесення даних до Списку осіб, які користуються правом першочергового отримання житлових приміщень із зазначенням дати взяття виникнення такого права 27 червня 2001 року (т. 1 а.с. 144-152).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24 листопада 2016 року за клопотанням позивача залучено як співвідповідача у справі Головне управління Національної гвардії України (т. 1 а.с. 152, 159-160).

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28 листопада 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

На думку ОСОБА_1 суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для зняття його та члені його сім`ї з квартирного обліку.

Зазначав, що суд помилково вважав встановленою ту обставину, що він та члени його сім`ї станом на 2001 та 2008 роки не були особами, які потребували поліпшення житлових умов.
Звертає увагу, що як на момент отримання ним службового житла у Новоград-Волинському так і на момент взяття його та членів його сім`ї на квартирний облік за новим місцем проходження військової служби, держава гарантувала забезпечення його житлом у зв`язку із виконанням ним військового обов`язку.
При постановці на облік ним були надані відомості, які відповідали дійсності, а факт наявності житла у м. Новоград-Волинський не приховувався.
Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.
25 жовтня 2018 року Головне управління Національної гвардії України направило на адресу Київського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначало, що доводи апеляційної скарги є безпідставними. ОСОБА_1 був забезпечений житлом, яке він приватизував до цього, а тому не є особою, яка потребує поліпшення житлових умов. Враховуючи викладене, суд обґрунтовано відмовив в задоволенні його позовних вимог.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з наведених у ній підстав.

ОСОБА_2 в інтересах Північного Київського територіального управління Національної гвардії України (в/ч НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 в інтересах Головного управління Національної гвардії України проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили скаргу залишити без задоволення з огляду на її безпідставність, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, заслухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, згідно з протоколом № 39 від 27 червня 2001 року ОСОБА_1 разом з членами його сім`ї було зараховано на квартирний облік першочерговиків військової частини НОМЕР_2 (т.1 а.с. 56).

30 січня 2014 року на засіданні житлово-побутової комісії управління Північного територіального командування внутрішніх військ МВС України (протокол № 1), за результатами розгляду матеріалів квартирної справи підполковника запасу ОСОБА_1 виявлено, що вказаний офіцер безпідставно поставлений на квартирний облік при військовій частині НОМЕР_2 (протокол від 27 червня 2001 року № 39), оскільки останній разом з родиною у 1994 році від Збройних Сил України отримав трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , та згодом, використавши своє право на приватизацію, приватизував її на 4-х членів сім`ї. Таким чином, право на отримання житла відповідно до ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» реалізоване позивачем та членами його родини, у зв`язку з чим прийнято рішення про зняття вказаних осіб з квартирного обліку при Управління Північного територіального командування ВВ МВС України та зняття з місця реєстрації (т. 1 а.с. 7-9, 106-108).

Відмовляючи у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 про скасування рішення житлово-побутової комісії управління Північного територіального командування внутрішніх військ МВС України та зобов`язання вчинити дії, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 разом з членами його сім`ї було неправомірно зараховано на квартирний облік військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 , оскільки ними була приватизована квартира в АДРЕСА_2 , а тому житлово-побутовою комісією управління Північного територіального командування внутрішніх військ МВС України було правомірно прийнято рішення про зняття ОСОБА_1 та членів його сім`ї з квартирного обліку.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у редакції Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011 -XII, що була чинна на день ухвалення рішення про постановлення позивача на квартирний облік військової частини НОМЕР_2 (на 2001 рік) військовослужбовці забезпечуються жилими приміщеннями державою.

Військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) та членам їх сімей, які проживають разом з ними, надається жиле приміщення, що має відповідати вимогам статті 50 Житлового кодексу України.

До одержання постійного жилого приміщення військовослужбовцям, зазначеним у цьому пункті, надаються службові жилі приміщення. У разі відсутності такого житла військова частина зобов`язана тимчасово орендувати житло для забезпечення ним військовослужбовця та його сім`ї або за бажанням військовослужбовця виплачувати грошову компенсацію за піднайом (найом) ним жилого приміщення на умовах, встановлених Кабінетом Міністрів України.
Офіцери, прапорщики, мічмани і військовослужбовці надстрокової служби при звільненні з військової служби в запас чи у відставку за вислугою років, а також у зв`язку із скороченням чисельності або штату військовослужбовців забезпечуються жилою площею у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно зі ст. 12 вказаного Закону в редакції, чинній на час прийняття рішення про зняття з квартирного обліку позивача та членів його сім`ї та котра діє на даний час, військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.
Згідно з п. 3 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2006 року № 1081, військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

Аналогічна норма закріплена у п. 1.4 Інструкції з організації забезпечення, надання військовослужбовцям внутрішніх військ МВС України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 28 липня 2007 року № 278 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15 серпня 2007 року за № 942/14209 (у редакції, чинній станом на 30 січня 2014 року), забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб житла, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

На час постановлення позивача на квартирний облік у військовій частині НОМЕР_2 діяли Житловий кодекс Української РСР та Правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року № 470 (далі - Правила), якими було врегульоване питання щодо постановлення громадян, які потребують поліпшення житлових умов, на квартирний облік та порядок надання їм жилих приміщень.

Відповідно до ст. 34 Житлового кодексу Української РСР та п. 13 вказаних Правил на квартирний облік беруться громадяни, які потребують поліпшення житлових умов. Потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни: 1) забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається виконавчими комітетами обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів разом з радами профспілок; 2) які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам; 3) які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв`язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім`ї; 4) які проживають за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів; 5) які проживають не менше 5 років за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності; 6) які проживають у гуртожитках; 7) які проживають в одній кімнаті по дві і більше сім`ї, незалежно від родинних відносин, або особи різної статі старші за 9 років, крім подружжя (в тому числі якщо займане ними жиле приміщення складається більш як з однієї кімнати).

Тими, що потребують поліпшення житлових умов, визнаються також громадяни, які проживають у комунальних чи невпорядкованих стосовно умов даного населеного пункту квартирах: особи, які належать до інвалідів війни; особи, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; Герої Радянського Союзу, Герої Соціалістичної Праці, особи, нагороджені орденами Слави, Трудової Слави, «За службу Батьківщині у Збройних Силах СРСР» усіх трьох ступенів; учасники бойових дій та учасники війни; працівники, які тривалий час сумлінно пропрацювали на одному підприємстві, в установі, організації.
Як було встановлено ОСОБА_1 з родиною у 1994 році від Збройних Сил України отримав трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 та скористалися правом на приватизацію вказаного житла на 4-х членів сім`ї.
При цьому, для м. Новоград-Волинського встановлено рівень середньої забезпеченості жилою площею 7,3 кв.м., а потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни, забезпечені житловою площею нижче мінімального розміру 6 кв.м. на кожного члена сім`ї (т.1 а.с. 120).
Тобто, кожен член сім`ї ОСОБА_1 забезпечений житловою площею більше мінімальної для м. Новоград-Волинського, а саме 10,2 кв.м. на одну особу.

Відтак, ОСОБА_1 та члени його сім`ї відповідно до наведених положень не були особами, що потребували поліпшення житлових умов.
Відповідно до п. 1, 5 ст. 40 Житлового кодексу Української РСР та пп. 1, 5 п. 26 Правил громадяни перебувають на квартирному обліку до одержання жилого приміщення, за винятком випадків, передбачених у цьому пункті. Громадяни знімаються з квартирного обліку у випадку поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення; а також подання відомостей, що не відповідають дійсності, які стали підставою для взяття на облік, або неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про взяття на облік.
Згідно з п. 27 громадяни виключаються із списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень, якщо вони були необґрунтовано включені до цих списків або втратили вказане право.
Зняття з квартирного обліку та виключення із списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень, провадиться органами, які винесли або затвердили рішення про взяття громадянина на облік (включення до вказаного списку) (п. 27 Правил).
Оскільки, було виявлено, що ОСОБА_1 та членів його сім`ї було взято на квартирний облік помилково, то житлово-побутовою комісією управління Північного територіального командування внутрішніх військ МВС України (протокол № 1) було правомірно прийнято рішення про зняття ОСОБА_1 та членів його сім`ї з квартирного обліку.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтовано висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем при постановленні на квартирний облік були надані відомості, які відповідали дійсності, а факт наявності житла у м. Новоград-Волинський не приховувався, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції. Позивачем не доведено приналежності його до категорії осіб, які потребують поліпшення житлових умов. Ті обставини, що він не приховував наявності в нього приватизованого житла у м. Новоград-Волинський не свідчать про незаконність рішення житлово-побутової комісії управління Північного територіального командування внутрішніх військ МВС України про зняття його та членів його сім`ї з квартирного обліку.

Колегія суддів відхиляє посилання ОСОБА_1 на те, що його право на житло у зв`язку із виконанням ним військового обов`язку гарантоване державою та на втручання держави у його право на житло, оскільки, як було встановлено, ОСОБА_1 , як військовослужбовець був забезпечений житлом за рахунок держави та скористався правом на приватизацію цього житла.

Отже, прийняття житлово-побутовою комісією управління Північного територіального командування внутрішніх військ МВС України рішення про зняття його та членів його сім`ї з квартирного обліку не може розцінюватися, як позбавлення його права на житло.
Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції, вважає його обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам Закону.

Доводи скарги цих висновків не спростовують, не впливають на правильність прийнятого судом рішення і, з огляду на вимоги ст. 375 ЦПК України, не можуть бути визнані підставою для його скасування, тому підлягають відхиленню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 12.08.2019

Суддя-доповідач
Судді