провадження № 22-ц/824/9351/2019 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07 серпня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 28 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охмадит» про стягнення безпідставно отриманих коштів, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просила стягнути з відповідача грошову суму у розмірі 66 759 грн. 91 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 2002 року по даний час позивач перебуває на посаді старшої медичної сестри відділення педіатрії Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит». У квітні 2017 року у відповідача Державною аудиторською службою України проведено перевірку, про що складено акт ревізії від 06 квітня 2017 року. Позивач зазначає, що керівництвом Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит» її повідомлено про те, що відповідно до вказаного акту та виданого наказу з метою усунення виявлених у акті порушень позивача визнано винною у недостачі лікарських засобів на суму 66 759 грн. 91 коп. 01 червня 2017 року, побоюючись звільнення з посади, але не визнаючи своєї провини, позивачем на рахунок Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит» було перераховану вказану суму. З метою отримання для ознайомлення акту ревізії, а також інших документів, якими встановлено її провину у недостачі лікарських засобів, ОСОБА_1 звернулася до відповідача. Однак, вказану вимогу позивача залишено без задоволення. Відповідачем не надано жодного документу на підтвердження вини позивача у недостачі лікарських засобів, а тому сплачені нею грошові кошти були отримані відповідачем без достатньої правової підстави та підлягають поверненню.

РішеннямШевченківського районного суду міста Києва від 28 березня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що ніякої нестачі з її вини не було. Кошти у сумі 66 759 грн. 91 коп. були сплачені під страхом звільнення та притягнення до кримінальної відповідальності. Позивач вказує на те, що ані на момент отримання у неї коштів, ані на момент ухвалення оскаржуваного рішення не було доведено у встановленому законом порядку її вину. Суд першої інстанції помилково витлумачив норми ст. 1212 ЦК України та не застосував норми ст. 62 Конституції України. Сума нестачі у копії обвинувального акту, який інкримінується позивачу у кримінальному провадженні, відрізняється від тієї грошової суми, яка вказана в акті Держаудитслужби. Акт Держаудитслужби не є документом, який визначає наявність або відсутність вини певної особи. Відсутні будь-які судові акти про покладення на позивача відповідальності. В оскаржуваному рішенні суд фактично визнав позивача особою, винною у скоєнні розтрати лікарських засобів, при тому, що встановлення таких обставин не належить до повноважень суду при провадженні за цивільними спорами, та питання про наявність чи відсутність вини позивача розглядається у кримінальному процесуальному порядку і жодного судового рішення з цього приводу не існує. Суд вийшов за межі позову та процесуальних повноважень під час провадження у цивільних справах.

У відзиві на позовну заяву Національна дитяча спеціалізована лікарня «Охматдит» зазначає, що оскаржуване рішення ухвалено без порушення норм матеріального та процесуального права, а вимоги апеляційної скарги підлягають відхиленню. Доводи апеляційної скарги підпадають під кримінальні правопорушення, проте, жодного звернення до правоохоронних органів апелянтом не проводилися, що в свою чергу може ставити під сумнів прозорість наміру апелянта. Твердження позивача про те, що акт Держаудитслужби не може володіти належною доказовою силою, а вміщені в нього дані є об`єктивно сумнівними - безпідставні. Постанова Верховного Суду України від 10 вересня 2013 року, на яку посилається позивач, вирішувала спір щодо дії Державної фінансової інспекції, яка в свою чергу відмінна від Державної аудиторської служби України з об`єктивних причин. Будь-які докази щодо оскарження позивачем Акту Держаудитслужби від 06 квітня 2017 року та наказу відповідача суду не надані.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що з 22 серпня 2002 року по даний час ОСОБА_1 працює на посаді старшої медичної сестри відділення педіатрії Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охмадит», що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 (а.с.4).

Відповідно до акту ревізії фінансово-господарської діяльності Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охмадит»МОЗ України за період з 01 квітня 2012 року по завершальний звітний місяць 2017 року № 04-21/5 від 06 квітня 2017 року під час ревізії встановлено зайве (безпідставне) списання 3 флаконів препарату «Тієнам» на суму 457 грн. 50 коп., препарату «Ванкоміцин» у кількості 2 флакони на суму 2 042 грн. 66 коп. та препарату «Біовен-моно» по 25 мл. у кількості 185 флаконів на суму 64 259 грн. 75 коп., за відсутності їх у фактичній наявності, чим порушено ч. 1, 8 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність Україні» та п.2.14 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88. У вказаному акті зазначено, що відповідальною особою за допущене порушення є старша медична сестра педіатрії НДСЛ «Охматдит» ОСОБА_1 , яка відповідно до п.2.8 посадової інструкції несе відповідальність за витрати лікарських засобів у відділенні, їх облік, зберігання і використання та з якою лікарнею укладено договір про повну матеріальну відповідальність за збереження матеріальних цінностей. Внаслідок допущення порушення лікарні завдано матеріальну шкоду (збитки) на загальну суму 66 759 грн. 91 коп. (а.с.34).

З метою усунення порушень, виявлених під час ревізії фінансово-господарської діяльності лікарні, виконуючим обов`язки головного лікаря Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охмадит»видано наказ від 19 травня 2017 року № 55 «Про затвердження Плану заходів щодо усунення виявлених порушень за результатами ревізії фінансово-господарської діяльності Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охмадит»МОЗ України» (а.с.31).

Пунктом 1.4 Плану передбачено такий захід щодо усунення виявлених порушень як забезпечення відшкодування завданих збитків старшою медичною сестрою відділення педіатрії ОСОБА_1 (а.с.32).

Згідно меморіального ордеру № 2536479SB від 01 червня 2017 року ОСОБА_1 сплачено на користь відповідача 66 759 грн. 91 коп. збитків згідно акту ревізії № 04/21/5 від 06 квітня 2017 року (а.с.5).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що грошові кошти були сплачені позивачем на користь відповідача з метою відшкодування завданої шкоди. При цьому, факт безпідставності набуття відповідачем вказаних коштів встановлений не був.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Згідно з ч. 1 ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначає, що вона безпідставно сплатила відповідачу кошти у розмірі 66 759 грн. 91 коп., нестача яких була встановлена під час проведення аудиторської перевірки.Проте, відповідач не надав жодного документу на підтвердження вини позивача у недостачі лікарських засобів.Вина позивача також не доведена жодним судовим рішенням.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що факт нестачі коштів підтверджується актом ревізії фінансово-господарської діяльності, яким встановлено зайве списання лікарських засобів за відсутності їх у фактичній наявності. Відповідальною особою за допущене порушення є ОСОБА_1 , яка відповідно до п.2.8 посадової інструкції несе відповідальність за витрати лікарських засобів у відділенні, їх облік, зберігання і використання та з якою лікарнею укладено договір про повну матеріальну відповідальність за збереження матеріальних цінностей. Наказом Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охмадит» від 19 травня 2017 року затверджено план, згідно якого одним із заходів щодо усунення виявлених порушень за результатами ревізії є забезпечення відшкодування збитків, завданих старшою медичною сестрою ОСОБА_1

Акт ревізії фінансово-господарської діяльності від 06 квітня 2017 року та наказ від 19 травня 2017 року є чинними та у судовому порядку не оскаржувалися, а, отже, положення ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України, на які посилається ОСОБА_1 , не підлягають застосуванню до правовідносин, що виникли між сторонами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що суд першої інстанції помилково витлумачив норми ст. 1212 ЦК України та не застосував норми ст. 62 Конституції України. Сума нестачі у копії обвинувального акту, який інкримінується позивачу у кримінальному провадженні, відрізняється від тієї грошової суми, яка вказана в акті Держаудитслужби. Відсутні будь-які судові акти про покладення на позивача відповідальності. Суд вийшов за межі позову та процесуальних повноважень під час провадження у цивільних справах.

Однак, такі доводи позивача не можуть бути прийняті до уваги, так як предметом даного спору є підставність набуття відповідачем коштів, а не встановлення наявності вини у діях позивача чи правильність суми нестачі.

Суд першої інстанції не встановлював наявність вини у діях позивача, а зазначив, що кошти сплачені ОСОБА_1 добровільно на підставі акту ревізії та наказу відповідача, які не оспорювалися та не скасовувалися. Факт безпідставності набуття відповідачем вказаних коштів судом встановлений не був і будь-яких доказів цього суду не надано.

Позивач також зазначає, що акт ревізії не є документом, який визначає наявність або відсутність вини певної особи.

Однак, на підставі вказаного акту ОСОБА_1 добровільно сплатила грошові кошти, нестача яких була виявлена під час перевірки, а, відтак погодилась з викладеними в ньому висновками. В зв`язку з цим відсутні правові підстави вважати, що відповідач безпідставно набув кошти у заявленому до стягнення позивачем розмірі.

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду ухвалене на підставі наявних у матеріалах справи доказах, що у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

РішенняШевченківського районного суду міста Києва від 28 березня 2019 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складено 08 серпня 2019 року.

Судді: Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.