КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №761/4483/19 головуючий у І інстанції: Осаулова А.А.
провадження 22-ц/824/9113/2019 доповідач: Сліпченко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 серпня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого Сліпченка О.І., суддів Сержанюка А.С., Сушко Л.П.

за участю секретаря: Ярмак О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс», треті особи: приватній нотаріус Донецького міського нотаріального округу Цукурова Світлана Сергіївна, державне підприємство «Національні інформаційні системи» про усунення перешкод у користування власністю шляхом зняття обтяження.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року ОСОБА_1 з вищевказаним позовом, який обґрунтовував тим, що 17 вересня 2016 року позивач придбав автомобіль MITSUBISHI PAJERO 2.5 TD та поставив його на реєстраційний облік у територіальному сервісному центрі 8044 Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в м. Києві.

Під час реєстрації придбаного позивачем автомобіля будь-які обтяження щодо нього були відсутні.

У листопаді 2018 року позивач забажав продати автомобіль, однак, дізнався, що не зможе вчинити жодного правочину з автомобілем, так як на вказаному транспортному засобі наявне обтяження у вигляді застави рухомого майна зареєстроване в державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Враховуючи вищевикладене, під час реєстрації придбаного позивачем автомобіля будь-які обтяження щодо нього були відсутні, однак 20 липня 2017 року реєстратором Філія міста Києва та Київської області державного підприємства "Національні інформаційні системи" накладено обтяження у вигляді застави на належне йому на праві власності рухоме майно. Наявність такого обтяження порушує право власності позивача, зокрема щодо розпорядження автомобілем MITSUBISHI PAJERO.

Зазначав, що обтяження було накладено після укладення договору купівлі-продажу автомобіля, який є предметом застави, апозивач не знав і не міг знати про наявність договору застави.

Просив суд усунути йому перешкоди у користуванні власністю автомобілем MITSUBISHI PAJERO шляхом зняття обтяження у вигляді застави рухомого майна і виключення запису з державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 17 квітня 2019 року відмовленов задоволенні позову.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, яку обґрунтовано тим, що місцевий суд неповно з`ясував обставини справи та неправильно застосував норми матеріального права та допустився порушення норм процесуального права.

Зауважує, що місцевий суд не звернув уваги на те, що на момент купівлі автомобіля обтяження було відсутнє, а тому вважає, що являється добросовісним набувачем.

У відзиві ТОВ ФК «Прайм Альянс» вказує, що спірний автомобіль є предметом обтяження в якості забезпечення виконання зобов`язань з приводу повернення кредитних коштів за договором від 12 липня 2012 року, укладеного між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 та на момент перереєстрації автомобіля обтяження вже було в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, а тому вважає, що рішення місцевого суду є законним та обґрунтованим.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 та представник відповідача Кричевич В.П. підтримали свої позиції, інші належним чином повідомлені учасники не з`явились.

У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами;

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів

3) показань свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає в повній мірі.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не можна назвати добросовісним набувачем, адже в Дерпжавному реєстрі обтяжень рухомого майна були наявні відомості про обтяження автомобіля та дані, що відчудження можливе лише з погодження з обтягувачем, про що мало б бути відомо позивачу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що що 12 липня 2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 укладено Кредитний договір № R3B, у відповідності до якого останній отримав кредит у розмірі 273 600,00 гривень зі сплатою 16,29 % річних за користування кредитними коштами, із зобов`язанням повернути кредит в строк до 12 липня 2019 року.

У якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № R3B, 12 липня 2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 було укладено Договір застави № R3B, предметом якого став автомобіль марки MITSUBISHI, модель - PAJERO, тип легковий універсал-В, 2012 року випуску, колір білий, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , що зареєстрований в ЦБДР та АС при МВС 11 липня 2012 року та належить заставодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого ЦБДР та АС при МВС 11 липня 2012 року.

22 червня 2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено Договір відступлення прав вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 220615нв, відповідно до якого ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набула право нового кредитора до ОСОБА_2 за кредитним договором № R3B.

22 червня 2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено Договір відступлення прав вимоги за договорами застави №220615зн, відповідно до якого ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набув право нового заставодержателя за Кредитним договором № R3B.

З витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 13 липня 2012 року вбачається, що 13 липня 2012 було внесено реєстраційний запис №12737230 про обтяження автомобіля марки MITSUBISHI PAJERO на підставі Договору застави №R3B від 12.07.2012 року, за яким ПАТ «ВТБ Банк» виступало обтяжувачем, а ОСОБА_2 боржником.

27 липня 2015 року до Державного реєстру обтяжень рухомого майна (реєстрація змін) було внесено зміни, згідно яких вилучено обтяжувача ПАТ «ВТБ Банк» і додано обтяжувача ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

Згідно витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 52913239 від 20 липня 2017 року зареєстровано звернення стягнення відносно предмету застави, а саме на автомобіль марки MITSUBISHI, модель PAJERO, тип легковий універсал-В, 2012 року випуску, колір білий, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі(кузова, рами) НОМЕР_2 .

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 19 вересня 2017 року позовні вимоги ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_2 задоволено, зверено стягнення на предмет іпотеки, а саме автомобіль марки MITSUBISHI, модель - PAJERO, тип легковий універсал-В, 2012 року випуску, колір білий, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , що зареєстрований в ЦБДР та АС при МВС 11 липня 2012 року та належить заставодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого ЦБДР та АС при МВС 11 липня 2012 року.

У той же час, із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу вбачається, що 17.09.2016 року за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на автомобіль марки MITSUBISHI, модель PAJERO, тип легковий універсал-В, 2012 року випуску, колір білий, реєстраційний номер НОМЕР_4 , номер шасі(кузова, рами) НОМЕР_2 .

29 січня 2019 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ФК «Прайм Альянс» було укладено Договір факторингу №29/01/19-1, відповідно до якого ТОВ «ФК «Прайм Альянс» набуло прав нового кредитора до ОСОБА_2 за Кредитним договором №R3B від 12.07.2012 року.

14 березня 2019 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ФК «Прайм Альянс» було укладено Договір про відступлення прав вимоги за договорами застави до Договору факторингу №29/01/19-1 від 29.01.2019 року, за яким ТОВ «ФК «Прайм Альянс» набуло права вимоги до ОСОБА_2 за договором застави №R3B від 12.07.2012р.на предмет застави, а саме, автомобіль MITSUBISHI PAJERO.

Застава є способом забезпечення зобов`язань; в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ст.1 Закону України «Про заставу» таст.572 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Згідно чч.1,2 ст.589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до чч.1,2 ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язанняне буде виконано у встановлений строк(термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги.

Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

За змістом ст. 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов`язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом.

Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом.

На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 586 ЦК України заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до п.3.2 договору застави протягом терміну дії цього договору заставодавець не має права розпоряджатися предметом застави, включаючи його продаж або передачу у заставу будь - яким третім особам.

Оскільки згідно ст. 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи, таким чином до відповідача перейшло право власності на предмет застави, статус заставодавця, всі права та обов`язки за договором застави.

Згідно п.3 ч.1 ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» від 18.11.2003 року № 1255-ІV зі змінами, у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно ст. 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

Обтяження рухомого майна, що є предметом обтяження, зберігає свою силу для нового власника (покупця) в разі, якщо воно зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

З огляду на вищенаведене, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем спірного майна не заслуговують на увагу, оскільки заставодавець порушив вимоги ч.2 ст.17 Закону України «Про заставу», а тому, за вимогами ст. 388 ЦК України, ст. 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», його не можна визнати добросовісним набувачем спірного майна.

Місцевий суд вірно зазначив, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що обтяжувач надавав свою згоду на відчуження заставного автомобіля, а тому обтяження зберігає силу для нового власника.

Вимогами ч.2 ст.78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Довідка МВС України, на яку посилається апелянт, як на підтвердження відсутності обтяжень на момент перереєстрації не може бути допустимим доказом, оскільки відомості про обтяженнямістяться в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, крім тогоіз зазначеної в ній інформації вбачається, що інформація про обмеження на проведення реєстраційних дій із автомобілем була відсутня саме в наявних доступних для використання базах АІС МВС.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку.

Апеляційна скарга переповнена оцінкою доказів апелянтом, при цьому не вказується, які з доказів неправомірно були судом першої інстанції не прийняті, чи досліджувались із порушенням установленого законом порядку.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 квітня 2019 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: