Ухвала

Іменем України

08 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 175/2890/17

провадження № 61-9456ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду: Лесько А. О., (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади м. Підгородне в особі Підгородненської міської ради, третя особа - садівниче товариство «Дружба», про визнання права власності на садовий будинок,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до територіальної громади м. Підгородне в особі Підгородненської міської ради, третя особа - СТ «Дружба», про визнання права власності на садовий будинок.

Позовна заява мотивована тим, що згідно виписки з протоколу зборів СТ «Дружба» від 21 вересня 2013 року та заяви ОСОБА_2 від 02 травня 2013 року, який передає позивачу у власність земельну ділянку № НОМЕР_1 згідно усної домовленості між ними, а саме договору купівлі-продажу, позивач є членом СТ «Дружба» та за нею закріплено земельну ділянку АДРЕСА_2 . Разом з набуттям нею права користування вищезазначеною земельною ділянкою до неї перейшли у власність розташований на цій земельній ділянці старий садовий будинок, побудований попередніми власниками в травні 1992 року. Оскільки садовий будинок збудований до 05 серпня 1992 року, тому не є об`єктом самочинного будівництва та не підлягає введенню в експлуатацію. Проте позивач стала членом садівничого товариства тільки у 2013 році, а садовий будинок збудовано у 1992 році, тому вона вимушена звернутися до суду за захистом свого права власності.

З огляду на викладене, позивач просила суд визнати за нею право власності на садовий будинок загальною площею 41,0 кв. м, з відповідними господарчими спорудами, розташований на земельній ділянці АДРЕСА_2 .

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на садовий будинок загальною площею 41,0 кв. м, з відповідними господарчими спорудами, розташований на земельній ділянці АДРЕСА_2.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції виходив з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстровано одночасно із правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , задоволено.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2017 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що позивачем не спростовано презумпцію права спільної сумісної власності подружжя на спірний садовий будинок. Позивач не надала будь-яких доказів про договірні правовідносини з ОСОБА_2 з приводу відчуження останнім спірного садового будинку на користь позивача та наявності у неї права власності на земельну ділянку АДРЕСА_2 . Крім того, даний позов заявлено до неналежного відповідача - територіальної громади м. Підгородне в особі Підгородненської міської ради, а не до ОСОБА_5 , який у передбачений законом спосіб прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_2

08 травня 2019 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувану постанову апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції, вийшовши за межі своїх повноважень, застосував норми нечинного Кодексу про шлюб та сім`ю України та норми чинного ЦК України водночас, що на думку заявника є порушенням. Крім того, ОСОБА_3 не надано в суді апеляційної інстанції належних доказів щодо належності саме їй спірного майна. ОСОБА_1 вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та таким, що не порушує законних прав чи інтересів ОСОБА_3 або її сина.

Ухвалою Верховного Суду від 27 травня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків (надання документу, що підтверджує вартість нерухомого майна та у разі необхідності доплати судового збору), який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали.

03 липня 2019 року (відповідно до відтиску поштового штемпеля на конверті) надійшла заява ОСОБА_1 з додатками, в якій вона вказала, що вартість садового будинку станом на 26 липня 2017 року складає 459 249,81 грн, а згідно доданого звіту про оцінку майна від 26 липня 2017 року ринкова вартість садового будинку становить 140 011,00 грн.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду вважає, що підстави для відкриття касаційного провадження відсутні, виходячи з наступного.

Судами встановлено, що згідно з копією виписки з протоколу зборів СТ «Дружба» від 21 вересня 2013 року позивач є членом СТ «Дружба» та за нею закріплено земельну ділянку АДРЕСА_2.

Відповідно до копії заяви ОСОБА_2 від 02 травня 2013 року голові СТ «Дружба», останній просить переоформити особовий рахунок земельної ділянки № НОМЕР_1 на ОСОБА_1 .

Згідно з технічним паспортом від 26 липня 2017 року на садовий (дачний) будинок АДРЕСА_2 , будинок складається з двох кімнат, кухні та балкону загальною площею 41,0 кв. м. Садовий будинок (бетон, цегла, шифер) та мансарда побудовані у 1992 році; альтанка, лазня та вбиральня побудовані у 2013 році.

ОСОБА_2 з 10 жовтня 1981 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 . Шлюб вказаних осіб розірвано 07 липня 1998 року. Під час шлюбу у вказаних осіб народився син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з листом КП «Бюро технічної інвентаризації» Дніпровської районної ради Дніпропетровської області, станом на 31 грудня 2012 року за адресою: АДРЕСА_2 - архівна справа та інформація про реєстрацію права власності на нерухоме майно відсутні.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до повідомлення державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області та копії спадкової справи, спадщину після смерті ОСОБА_2 прийняв його син ОСОБА_5 .

Стаття 41 Конституції України гарантує, то кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається, в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом частини першої статті 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно з частиною другою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Положеннями частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

З огляду на вищезазначене, суд апеляційної інстанції, виходячи з того, що позивачем не надано належних доказів про відчуження ОСОБА_2 на її користь спірного садового будинку та наявності в неї права власності на вказану земельну ділянку, та ураховуючи, що даний позов заявлено до неналежного відповідача - територіальної громади м. Підгородне в особі Підгородненської міської ради, а не до ОСОБА_5 , який у передбачений законом спосіб прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_2 , дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

За таких обставин доводи касаційної скарги не спростовують викладені в оскаржуваному судовому рішенні висновки.

За приписами частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до положень пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З огляду на те, що касаційна скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою, а ціна позову, вказана заявником у заяви, складає 459 249,81 грн, а згідно доданого звіту про оцінку майна від 26 липня 2017 року ринкова вартість садового будинку становить 140 011,00 грн, тобто ціна позову у даній справі не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (960 500,00 грн), Верховний Суд на підставі пункту 5 частини другої та частини четвертої статті 394 ЦПК України відмовляє у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частиною п`ятою, пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади м. Підгородне в особі Підгородненської міської ради, третя особа - садівниче товариство «Дружба», про визнання права власності на садовий будинок.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко