печерський районний суд міста києва
Справа № 295/9010/18-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2019 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Бусик О.Л.

за участю секретаря судових засідань Диба І.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Міністерство внутрішніх справ України

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві з викликом сторін у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних за прострочення виконання зобов`язання, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року позивач звернувся до Богунського районного суду м. Житомира з позовом про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних від простроченої суми.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 21 березня 2019 року справу направлено за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва.

Позовна заява мотивована тим, що 19 лютого 2016 року обласною МСЕК позивачу встановлено третю групу інвалідності з 26 січня 2016 року, у зв`язку із чим він у квітні 2016 року вернувся до відповідача із заявою для призначення та виплати одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 850 від 21 жовтня 2015 року.

ОСОБА_1 вказував, що МВС України йому нарахувало 206 700,00 грн. одноразової грошової допомоги, однак листом від 19 квітня 2016 року повернуло матеріали без розгляду.

Позивач з такими діями не погодився, оскарживши їх до Житомирського окружного адміністративного суду, який постановою від 14 липня 2016 року визнав такі дії МВС України незаконними та зобов`язав останнє розглянути матеріали щодо призначення йому одноразової грошової допомоги.

Однак, листом відповідача від 31 січня 2017 року матеріали щодо призначення грошової допомоги повернуто йому без права на таку виплату.

ОСОБА_1 зауважував, що не погоджуючись із такими діями МВС України він повторно звернувся до суду і постановою Богунського районного суду м. Житомира від 07 червня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2017 року, відповідача зобов`язано виплатити йому 206 700,00 грн., яка була нарахована УМВС України в Житомирській області у відповідності до Порядку та Умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21 жовтня 2015 року.

Посилаючись на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання з виплати одноразової грошової допомоги у сумі 206 700,00 грн., виплативши вказану суму коштів лише 27 грудня 2017 року, позивач просив стягнути на його користь інфляційні втрати та три проценти річних за період з 30 квітня 2016 року - початок строку порушення грошового зобов`язання (з моменту незаконного, як встановлено судовим рішенням повернення без розгляду його документів щодо призначення одноразової грошової допомоги) по день фактичної їх виплати: індекс інфляції в розмірі 44 605, 86 грн. та суму трьох процентів річних у розмірі 10 295, 35 грн., а всього 54 901, грн. 21 коп.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02 травня 2019 року відкрито по справі спрощене позовне провадження.

Учасників справи повідомлено про розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження, яким одночасно сторонам роз`яснено їх процесуальні права на подачу відповідних заяв по суті справи у встановлені строки.

Адвокат позивача подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність та у відсутність позивача в порядку спрощеного позовного провадження.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позову, вказавши на його безпідставність, просила у задоволенні позову відмовити.

Згідно ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи.

20 серпня 2018 року на адресу суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву.

Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 19 лютого 2016 року обласною МСЕК ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності з 26 січня 2016 року.

У квітні 2016 року вернувся до МВС України із заявою для призначення та виплати одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 850 від 21 жовтня 2015 року.

Листом від 19 квітня 2016 року відповідачем повернуто документи щодо виплати грошової допомоги без розгляду.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 14 липня 2016 року у справі № 806/846/16 визнано протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо повернення без розгляду матеріалів про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 . Зобов`язано МВС України розглянути матеріали про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850 з прийняттям відповідного рішення та урахуванням обставин, викладених судом у даній справі.

Листом МВС України від 31 січня 2017 року матеріали щодо призначення грошової допомоги повернуто позивачу без права на таку виплату.

Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 07 червня 2017 року, залишеною без змін постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2017 року у справі № 295/5412/17 визнано протиправною відмову МВС України у затвердженні висновку про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у відповідності до Порядку та Умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850. Зобов`язано МВС України виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 206 700,00 грн, яка була нарахована УМВС України в Житомирській області у відповідності до Порядку та Умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції затвердженого, постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850.

Також судом встановлено, що одноразову грошову допомогу у розмірі 206 700,00 грн. ОСОБА_1 виплачено відповідачем 27 грудня 2017 року.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Частиною 5 вищезазначеної статті визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Положення статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Таким чином у відповідача виникло грошове зобов`язання перед ОСОБА_1 , що підтверджує постанова Богунського районного суду м. Житомира від 07 червня 2017 року, залишена без змін постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2017 року у справі № 295/5412/17, якою зобов`язано МВС України виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 206 700,00 грн, якеє обов`язковим для відповідача і невиконання якого є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, не виконавши вказані судові рішення, що набрали законної сили з урахуванням положень частини третьої статті 177 КАС України в редакції, чинній на момент розгляду та вирішення судами справи № 295/5412/17 з 26 вересня 2017 року (момент проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції), виплативши вказану суму коштів позивачу 27 грудня 2017 року, у зв`язку із чим у останнього виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України.

Отже, ОСОБА_1 має право на отримання 3% річних за несвоєчасну виплату вказаної суми коштів, яка розраховується за формулою: [Відсотки]=[Сума боргу]?[Процентна ставка]/100%/365днів?[Кількість днів] з 26 вересня 2017 року по 27 грудня 2017 року у розмірі 1 579,98 грн.

Крім того, на користь позивача підлягають стягненню інфляційні збитки за весь час прострочення сплати грошової допомоги, які розраховуються за формулою: [Індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період (101.2?100.9?101=103.13) [Збитки від інфляції]=[Сума боргу]?[Індекс інфляції]/100% - [Сума боргу], сума яких за період із жовтня по грудень 2017 року становить 6 469,71 грн.

Таким чином, всього на користь ОСОБА_1 з МВС України підлягає стягненню 8 049,69 грн за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Посилання позивача, що наслідки статті 625 ЦК України необхідно застосувати з 30 квітня 2016 року - моменту незаконного, як встановлено судовим рішенням у справі № 806/846/16 повернення без розгляду його документів щодо призначення одноразової грошової допомоги є безпідставним, оскільки вказаним рішенням на відповідача обов`язку по виплаті призначеної відповідно до Порядку та Умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції затвердженого, постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850 не встановлено, та ані згаданою постановою, ані іншим спеціальним законодавством, зокрема Законом України від 20 грудня 1990 року № 565-XII «Про міліцію», чинним на момент виникнення спірних правовідносин, не передбачено сплати встановленого індексу інфляції, а також трьох процентів річних за неприйняття чи несвоєчасне прийняття рішення щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини наведені в позовній заяві та додані до неї докази відповідачем не спростовані.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, суд приходить до висновку про те, що в судовому засіданні встановлені обставини, які свідчать про несвоєчасне виконання відповідачем обов`язку зі сплати грошової суми, покладений на нього в судовому порядку, та часткове задоволення позову.

За змістом частини 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. ст. 133, 141 ЦПК України, з відповідача підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 804 грн. 96 коп. на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. ст. 12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273, 274, 280-283, 353 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних за прострочення виконання зобов`язання - задовольнити частково.

Стягнути з Міністерства внутрішніх справ України (, адреса місця знаходження: 01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, 10) на користь ОСОБА_1 (адреса місця проживання АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 3 % річних у розмірі 1 579,98 грн (одна тисяча п`ятсот сімдесят дев`ять гривень дев`яносто вісім копійок) та 6 469,71 грн (шість тисяч чотириста шістдесят дев`ять гривень сімдесят одна копійка) інфляційних втрат, а всього 8 049,69 грн (вісім тисяч сорок дев`ять гривень шістдесят дев`ять копійок).

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з Міністерства внутрішніх справ України (, адреса місця знаходження: 01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, 10) в дохід держави судовий збір у розмірі 804 грн. 96 коп.

Враховуючи п. п. 15.5. п. 15 Розділу 13 Перехідні положення ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Печерський районний суд м. Києва до Київського апеляційного суду. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 05 серпня 2019 року.

Суддя: О.Л. Бусик