Номер провадження: 22-ц/813/1986/19
Головуючий у першій інстанції Нікітіна С. Й.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Півнєву Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Державної казначейської служби України - Костюк Михайла Анатолійовича на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2017 року по справі за позовом представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Державної казначейської служби, третя особа слідчий слідчого відділу Приморського відділу поліції Головного управління Національної поліції, про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням та діями органу, що здійснює досудове розслідування, -

ВСТАНОВИВ:

25 жовтня 2016 року до Приморського районного суду м. Одеси звернувся представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 з позовною заявою про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням та діями органу, що здійснює досудове розслідування, в якій просив суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 8000,00 гривень. При цьому позивач посилався на те, що в грудні 2015 року до Приморського ВП ГУНП в Одеській області подано заяву про вчинення кримінального правопорушення від ОСОБА_1 , однак посадові особи Приморського ВП ГУНП в Одеській області відомості про кримінальні правопорушення, викладені в заяві позивача, до ЄРДР відразу не внесли, а зробили це лише після задоволення Приморським районним судом м. Одеси скарги ОСОБА_1 на їх бездіяльність. По відкритому кримінальному провадженню № 00000006, розслідування здійснював слідчий СВ Приморського ВП ГУНП в Одеській області Ганенко І.П. Пізніше, позивач повторно подав скаргу на бездіяльність слідчого щодо розслідування даної кримінальної справи, яка була задоволена 15.02.2016 року Приморським районним судом м. Одеси. Крім того, 28.04.2016 року слідчим-суддею Приморського районного суду м. Одеси задоволена заява адвоката Борецького В.В. в інтересах ОСОБА_1 про відвід слідчого Ганенка І.П. На оплату послуг адвоката, ОСОБА_1 вимушений був витратити 8000,00 грн., які він вважає збитками, що спричинені йому незаконним рішенням та діями органу, що здійснює досудове розслідування (а.с.2-10).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04.04.2017 року було вирішено позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити, стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача 8000,00 гривень (а.с.70-71).

06 листопада 2017 року до Апеляційного суду Одеської області надійшла апеляційна скарга представника Державної казначейської служби України Костюк М.А. на вказане рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2017 року. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, адже по-перше, Державна казначейська служба України, з якої позивач просить стягнути шкоду, є окремою юридичною особою, самостійно несе відповідальність за своїми зобов`язаннями, в повному обсязі виконує свої завдання та функції і ніяких прав та законних інтересів позивачів не порушувало та стягнення з єдиного казначейського рахунку матеріальної шкоди призведе до збитків саме державної казначейської служби України; по-друге, відповідно до ЗУ «Про державний бюджет України на 2017 рік», Правил складання паспортів бюджетних програм та звітів про їх виконання, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 29.12.2002 року № 1098 Про паспорти бюджетних програм, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 21.01.2003 року за № 47/7368, відповідно до якого було затверджено паспорти бюджетних програм на 2017 рік Міністерства фінансів України з метою реалізації державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, визначено чіткий перелік напрямків для використання бюджетних коштів, органам казначейства, тому грошові кошти не можуть бути стягненні на користь інших осіб; по-третє, на момент звернення до суду з апеляційною скаргою, відсутнє судове рішення щодо визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності органів прокуратури, у зв`язку з чим відсутні усі складові цивільного правопорушення та не має підстав для відшкодування шкоди позивачу. Крім того апелянт зауважив, що витрати на правову допомогу не є матеріальною шкодою у вигляді реальних збитків чи упущеної вигоди в розумінні ст. 22 ЦК України, а відносяться до судових витрат відповідно до ст. 79 ЦПК України та граничний розмір цих витрат встановлюється законом. Тому апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди відмовити у повному обсязі (а.с.162-171).

Ухвалою судді Апеляційного суду Одеської області Кононенко Н.А. від 17.11.2017 року було відкрито апеляційне провадження (а.с.182) та ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 23.11.2017 року справу призначено до розгляду (а.с.183).

В зв`язку з ліквідацією Апеляційного суду Одеської області протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа була розподілена колегії суддів Одеського апеляційного суду в складі головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Драгомерецького М.М. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.02.2019 року справа була прийнята до провадження та призначена до розгляду.

Відзив чи заперечення на апеляційну скаргу до суду не надходили.

В судовому засіданні 24.07.2019 року представник апелянта ОСОБА_3 просила задовольнити апеляційну скаргу. Інші учасники провадження в судове засідання не з`явились. Про час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, які містяться в матеріалах справи. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржуване рішення та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що своєю бездіяльністю Приморський ВП ГУНП в Одеській області та слідчий СВ Приморського ВП ГУНП в Одеській області Ганенко І.П. завдали позивачеві матеріальної шкоди у розмірі 8000,00 грн, які виразилися в оплаті позивачем послуг адвоката на представлення інтересів позивача під час розгляду судом заяв ОСОБА_1 , пов`язаних з бездіяльністю слідства по кримінальному провадженню № 00000006.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції та частково задовольняючи апеляційну скаргу вважає за необхідне зазначити таке.

Як вбачається з матеріалів справи 15.12.2015 року адвокат Осьмініна С.Д. ОСОБА_4 В. подав до Приморського ВП ГУНП в Одеській області заяву про вчинення кримінального правопорушення (а.с. 11-14).

Як зазначає позивач, в зв`язку з тим, що посадові особи Приморського ВП ГУНП в Одеській області не внесли до ЄРДР відомості про кримінальні правопорушенні, викладені в заяві, ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії посадових осіб. Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси Каплі О.І. від 23.12.2015 року скаргу ОСОБА_1 задоволено та зобов`язано посадову особу внести відомості про злочин до ЄРДР. Так було відкрито кримінальне провадження № 00000006 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 191 КК України. Разом з тим жодних доказів на підтвердження вказаного позивач суду не надав.

В зв`язку з бездіяльністю слідчого Осьмінін С.Д. звернувся до суду з відповідною скаргою, яка була задоволена ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси Осііка Д.В. 15.02.2016 року Так суд зобов`язав слідчого у кримінальному провадженні № 00000006 розглянути клопотання ОСОБА_1 та прийняти рішення у відповідності до ст. 220 КПК України та про результати розгляду повідомити заявника (а.с. 18).

Також ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси Попренич В.М. 28.04.2016 року задоволена заява адвоката Борецького В.В. в інтересах ОСОБА_1 про відвід слідчого Ганенка І.П. (а.с. 20).

Так, позивач посилаючись на те, що в рамках захисту його прав та законних інтересів як потерпілого в кримінальному провадженні № 00000006, було здійснено також надання правової допомоги в зв`язку з бездіяльністю органів досудового розслідування Приморського ВП ГУНП в Одеській області, просив суд стягнути шкоду в розмірі 8000,00 грн (оплата послуг з надання правової допомоги). На підтвердження своїх вимог позивач надав копію договору про надання правової допомоги № 14/12/15 від 14.12.2015 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , акт прийняття послуг з надання правової допомоги № 2 від 23.05.2016 року на суму 8000 грн, а також квитанцію на суму 8000 грн щодо сплати грошових коштів за вказаним договором (а.с. 22-24, 25-26, 27).

Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Варто зауважити, що в контексті даних правовідносин (як за обставинами справи, так і за диспозицією статті) передбачається спеціальний суб`єктний склад та спеціальні підстави для відшкодування шкоди. Відтак, загальні підстави в розумінні ч. 6 ст. 1176 ЦК України є відсильними та визначаються ст.ст. 1173-1175 ЦК України.

Так, відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. За ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Одночасно апеляційний суд звертає увагу на те, що Верховним Судом України у постанові від 22 червня 2017 року у справі № 6-501цс17 сформульований висновок щодо застосування норми права до спірних правовідносин. Згідно з цим висновком шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких наведено у частині першій статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті, тобто така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, його посадовою та службовою особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Вказаний висновок підтримується Верховним Судом, зокрема в постанові від 05.12.2018 року, справа № 757/40794/15-ц. Тому апеляційний суд дійшов висновку, що посилання позивача на положення ст.ст. 1166 та 1172 ЦК України є безпідставними. Крім того апеляційний суд одночасно зауважує, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення на підставі ст. 1166 ЦК України, допустив помилкову кваліфікацію спірних правовідносин та невірно застосував норми матеріального права.

Спеціальні підстави, визначені положеннями ст.ст. 1173-1174 ЦК України характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

В контексті обставин даної справи позивач просив суд стягнути майнову шкоду в розмірі 8000 грн за оплату послуг адвоката. Разом з тим, варто зауважити, що витрати на правову допомогу не являються майновою шкодою в тому значенні, як це передбачено цивільним законодавством України. При цьому Кримінальним процесуальним кодексом України передбачений порядок відшкодування процесуальних витрат в кримінальному провадженні. Так, відповідно до ст. 118 КПК України процесуальні витрати складаються із: витрат на правову допомогу; витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів. За ч. 2 ст. 120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Згідно зі ст. 125 КПК України суд за клопотанням осіб має право визначити грошовий розмір процесуальних витрат, які повинні бути їм компенсовані. А відповідно до ч. 1 ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Отже, законом чітко передбачено відшкодування витрат на правову допомогу в рамках кримінального провадження. Відтак підстави для стягнення витрат на оплату правової допомоги за ст.ст. 1173-1174 ЦК України відсутні. Тому апеляційний суд приймає до уваги доводи апеляційної скарги у відповідній частині та скасовує рішення суду першої інстанції.

Щодо інших доводів апеляційної скарги. Здійснюючи в межах своїх повноважень контроль за дотриманням бюджетного законодавства учасниками бюджетного процесу, Казначейство України, відповідно до Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, забезпечує казначейське обслуговування державного та місцевих бюджетів Функціями Казначейства, водночас, є забезпечення казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснення Казначейством безспірного списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (Положення, затверджене КМ України від 15 квітня 2015 року № 215; статей 25, 43 Бюджетного кодексу України). Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Отже, у випадку ухвалення судового рішення про відшкодування шкоди за відповідними підставами, рішення суду про стягнення коштів за рахунок держави, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України було б правильним. Тому доводи апеляційної скарги у відповідній частині апеляційним судом відхиляються.

Таким чином, враховуючи вище наведене, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, апеляційний суд частково задовольняє апеляційну скаргу та на підставі ст. 376 ЦПК України скасовує оскаржуване рішення та ухвалює нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Державної казначейської служби України - Костюк Михайла Анатолійовича задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Державної казначейської служби, третя особа слідчий слідчого відділу Приморського відділу поліції Головного управління Національної поліції, про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням та діями органу, що здійснює досудове розслідування залишити без задоволення.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційного скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко

Повний текст постанови виготовлено 02 серпня 2019 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

24.07.2019 року м. Одеса