Житомирський апеляційний суд
Справа №287/537/19 Головуючий у 1-й інст. Ковальчук М. В.
Категорія 50 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Шевчук А.М., Талько О.Б.

з участю секретаря

судового засідання: Добровольської Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №287/537/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та додаткових коштів, викликаних особливими обставинами

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Олевського районного суду Житомирської області від 24 квітня 2019 року, яке ухвалено суддею Ковальчуком М.В. у м.Олевськ

в с т а н о в и в:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом на обґрунтування якого зазначила, що 08 листопада 2016 року між сторонами було зареєстровано шлюб, від якого подружжя має неповнолітню дитину - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з матір`ю та є інвалідом. Спільне життя у подружжя не склалося у зв`язку з чим позивач разом з дитиною переїхала жити до своїх батьків. Дитина знаходиться на повному утриманні матері, однак її доходів не вистачає на утримання дитини-інваліда. В свою чергу, відповідач своїх обов`язків з виховання та утримання дитини не виконує, хоча є працездатним та має реальну можливість виплачувати аліменти. Крім того, позивачем зазначено, що дитина є інвалідом з дитинства, що стверджується медичним висновком №20 від 20.02.17 року та виписками з медичних закладів де дитина проходила лікування, а тому потребує тривалого амбулаторного реабілітаційного, стаціонарного лікування та санаторно-курортного оздоровлення. В зв`язку з чим, просила суд стягнути із відповідача аліменти в розмірі ј частини його заробітку плати (доходу) щомісяця але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму починаючи з дня подачі заяви до досягнення повноліття дитиною та стягувати додаткові кошти в розмірі 1500 грн. у зв`язку із хворобою, починаючи з дня подачі заяви до видужування дитини.

Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 24 квітня 2019 рокупозовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 щомісячно в розмірі 2/4 частини від заробітку та будь-яких доходів відповідача, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 25.03.2019 року до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 768,40 грн. В частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції в частині задоволених вимог, ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення Олевського районного суду Житомирської області від 24 квітня 2019 рокув частині визначення розміру аліментів та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позов в межах заявлених вимог, а саме - ј доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та до досягнення нею повноліття. На підтвердження доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог сягнувши аліменти в розмірі 2/4 від доходів відповідача, крім того, не було враховано, що відповідач визнав позов в частині стягнення з нього аліментів у заявленому позивачем розмірі.

Правом подати відзив на апеляційну скаргу позивач не скористалась.

В судовому засіданні позивач доводи апеляційної скарги заперечила. Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. При цьому зазначила, що визначаючи розмір аліментів суд врахував матеріальне положення сторін, стан здоров`я дитини, яка є інвалідом з дитинства та потребує значних витрат на лікування, яке на даний час не є безкоштовним.

Відповідач в судове засідання не з`явився. Надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги апеляційної скарги підтримує в повному обсязі.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за його відсутності.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 08 листопада 2016 року між сторонами було зареєстровано шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Олевського районного управління юстиції Житомирської області за актовим записом №96, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.3).

Від спільного шлюбу подружжя має малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 01.02.2017 року (а.с.4).

Також, судом встановлено, що дитина є інвалідом з дитинства та має родову травму, лівобічний верхній в`ялий монопарез зі стійкими важкими руховими порушеннями, згинальну контрактуру лівого ліктьового суглоба, затримку психоемоційного розвитку, що підтверджується медичним висновком №20 від 20.02.17 року (а.с.7).

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, відповідач добровільну допомогу на дитину не надає. Таким чином, врахувавши матеріальний стан позивача, відповідача, стан здоров`я дитини та її право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати її до повноліття, як спосіб захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість відповідачем сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 2/4 частки від заробітку (доходу) відповідача щомісячно.

Такий висновок суду є вірним виходячи з наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Положеннями ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні (а.с.8).

Малолітній син ОСОБА_3 є інвалідом з дитинства, що стверджується медичним висновком №20 від 20.02.17 року та виписками з медичних закладів де дитина проходила лікування, а тому потребує тривалого амбулаторного реабілітаційного, стаціонарного лікування та санаторно-курортного оздоровлення (а.с.18-24).

Домовленості про утримання дитини сторони не досягли. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини в добровільному порядку не надає, хоча є працездатним, інших утриманців немає, зобов`язаний надавати таку допомогу.

Згідно довідки Управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації Житомирської області № 4329 від 09.04.2019 р., відповідач ОСОБА_2 знаходився на обліку в управлінні та отримував допомогу по догляду за інвалідом I групи ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 21.10.2016 р. по 10.03.2019 р. (а.с.17).

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи матеріальний стан позивача, відповідача, стан здоров`я дитини та її право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати її до повноліття, як спосіб захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, суд першої інстанції надав належну оцінку наявним доказам та прийшов до вірного висновку про можливість відповідачем сплачувати аліменти на утримання в розмірі 2/4 частки від заробітку (доходу) відповідача.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на вихід судом за межі позовних вимог колегія суддів вважає безпідставним. Так під час розгляду справи було встановлено, що відповідач є працездатною особою, на утриманні інших осіб не має, доказів про те, що на час ухвалення оспорюваного рішення продовжує здійснювати догляд за інвалідом 1-ї групи ОСОБА_6 до суду не надав. А тому суд присудив розмір аліментів в частці від заробітку відповідача, як того просила позивач та визначив розмір частки аліментів на дитину враховуючи матеріальне положення сторін, потреби дитини та її стан здоров`я, яка є інвалідом з дитинства та потребує значних витрат на лікування.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду, обґрунтовано викладені в мотивувальній частині рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

В іншій частині рішення суду в апеляційному порядку не оскаржено, тому не перевіряється судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Олевського районного суду Житомирської області від 24 квітня 2019 року- без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 серпня 2019 року.

Головуючий: Судді: