ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2019 року

м. Харків

Справа № 635/5399/18

Провадження № 22-ц/818/ 3567/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Кругової С.С.,

Суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

Учасники справи :

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

Відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадженнябез повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Харківського районного суду Харківської області від 06 травня 2019 року, ухваленого суддею Панас Н.Л., -

в с т а н о в и в :

У серпні 2018 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 36 119 грн 72 коп. та витрати по оплаті судового збору.

Позов мотивований тим, що 09.11.2010 між сторонами був укладений кредитний договір, за яким відповідач отримала кредит у розмірі 4 000 грн зі сплатою відсотків у розмірі 27,60% річних та терміном повернення, який відповідає строку дії картки. Відповідач належним чином свої обов`язки за договором не виконувала, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 17 червня 2018 року становить 36 119 грн 72 коп. і яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 3 155 грн 35 коп., заборгованості за відсотками за користування кредитом - 27 968 грн 19 коп., заборгованості по оплаті пені та комісії - 2 800 грн, фіксованої частки штрафу - 500 грн, відсоткової частки штрафу - 1 696 грн 18 коп.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 06 травня 2019 року у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем заявлено позов після спливу позовної давності та не наведено обґрунтованих доводів про поважність причин пропуску трирічного строку на звернення до суду, а також про наявність обставин зупинення, переривання, чи досягнутої домовленості між сторонами про збільшення строку позовної давності.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, АТ КБ «Приватбанк» звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, порушено норми матеріального і процесуального права.

В обґрунтування скарги посилається на те, що строк позовної давності неодноразово було перервано. Судом першої інстанції не враховано наявність платежів, здійснених особисто відповідачем 11.04.2015, 20.07.2015, 14.08.2015, 30.09.2015, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по рахунку. Остання сплата заборгованості була здійснена відповідачем 30.09.2015, а з позовом позивач звернувся 27.07.2018, тобто в межах позовної давності. Суд не звернув увагу на те, що відповідачу було надано кредитну картку з терміном дії до 10/2015 р. В подальшому відповідачу було перевипущено нову картку з терміном дії до 08/2017р., отже строк повернення кредиту в повному обсязі спливає 31.08.2020 року. Зазначає, що за умовами та правилами надання банківських послуг після закінчення строку дії картки, на вимогу клієнта видається нова картка, якщо від нього не надійшла заява про закриття картрахунку. З моменту укладення кредитного договору, ніхто зі сторін не заявив про намір його припинити.

ОСОБА_1 до апеляційного суду надано відзив, в якому вона просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив мотивований тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційна скарга не спростовує фактичних обставин, що були встановленні під час розгляду справи.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 09.11.2010 року ОСОБА_1 з метою отримання кредитної картки заповнено та підписано анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Приватбанк», в якій відповідач висловила згоду на укладення договору з банком шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та погодилась, що заява, разом із пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Зазначено ліміт 5 000 грн.

Відповідно до частин першої та другої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Згідно з випискою по рахунку останній платіж на погашення заборгованості було зроблено 30.09.2015 року у розмірі 500 грн. Інших дій з платіжною карткою відповідач не здійснювала (а.с.143-148).

Відмовляючи у задоволенні вимог банку, суд першої інстанції, дійшов висновку про те, що позивачем пропущено позовну давність, оскільки строк дії картки, відкритої на ім`я відповідача, сплинув у жовтні 2015 року.

Проте, такий висновок суду ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права. Дійсно картка діяла до жовтня 2015 року, але з позовом позивач ззвернувся у серпні 2018 року, тобто в межах трьох річного строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

23 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просила застосувати загальну та спеціальну позовну давність до вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 було надано кредитну картку, на якій зазначено термін її дії - жовтень 2015 року.

Користуючись кредитними коштами, ОСОБА_1 періодично сплачувала заборгованість за наданим кредитом.

Перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня дії картки.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104 цс16.

Як зазначалося вище, строк дії виданої ОСОБА_1 картки встановлено до 31 жовтня 2015 року і цей факт відповідач визнає в запереченнях на позов (а.с. 117).

З огляду на викладене та з урахуванням наведених обставин і факту пред`явлення банком позову 3 серпня 2018 року, тобто в межах позовної давності з часу закінчення строку дії картки (жовтень 2018 року). Висновок суду першої інстанції про пропуск банком позовної давності суперечить положенням статті 256, частин першої та п`ятої статті 261, частини четвертої статті 267 ЦК України і заява відповідача про сплив позовної давності не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню, а апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» - частковому задоволенню. Стягненню з відповідача підлягає сума заборгованості по тілу кредиту 3 155,35 грн.

Що стосується стягнення процентів, пені та штрафів, то ці позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки вони не зазначені в анкеті-заяві позичальника. Посилання позивача на Умови та Правила надання банківських послуг, колегія суддів відхиляє, оскільки вони не підписані боржником.

Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений.

Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанку», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, судова колегія відхиляє доводи позивача щодо узгодження порядку нарахування процентів за користування кредитом та неустойки.

На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам. Позивач звернувся з позовом про стягнення 36 119 грн 72 коп., задоволено позов в сумі 3 155 грн 35 коп, що складає 8,7 % . За подачу позову і апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір в сумі 4 405 (1762 + 2 643) грн , отже відшкодуванню за рахунок відповідача підлягає сума 383,24 грн (4405 грн х 8,7%).

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» - задовольнити частково.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 06 травня 2019 року - скасувати та ухвалити нове. Позов Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (МФО № 305299, ) заборгованість за кредитним договором № б/н від 09.11.2010 року у сумі 3 155 грн 35 коп (три тисячі сто п`ятдесят п`ять) грн 35 коп. В іншій частині в задоволенні позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (МФО № 305299, ) судовий збір у сумі 383 ( триста вісімдесят три) грн 24 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. В силу п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук