Справа № 524/325/19
Провадження №2/524/1194/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2019 року Автозаводський районний суд м Кременчука в складі

головуючого судді Предоляк О.С.,

при секретарі судового засідання Бондаренко Н.О., Яковлєвій К.В.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , представника третьої особи Медведєвої Т.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог ОСОБА_5 про витребування майна із чужого незаконного володіння та визнання права власності на витребуване майно,

В С Т А Н О В И В :

До суду звернулась ОСОБА_3 із позовом до ОСОБА_4 про витребування у ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1 та повернути зазначену квартиру законному власнику, а саме ОСОБА_3 . Визнати за ОСОБА_3 право власності на витребуване майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначає, що рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 21 квітня 2017 року по справі № 524/10252/13-ц (провадження № 2/524/34/17) позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів дарування та купівлі-продажу квартири задоволені частково, а саме: визнаний недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений 08 жовтня 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовським Анатолієм Григоровичем за реєстраційним № 7938, як такий, що було вчинено позивачем під впливом помилки; визнаний недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 09 грудня 2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , та посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Прокопом Олександром Едуардовичем.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 19 червня 2017 року рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 квітня 2017 року в частині визнання договору дарування від 08 жовтня 2009 року недійсним як такий, що вчинено під впливом помилки та визнання недійсним договору купівлі- продажу квартири від 09 грудня 2015 року - скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним як такий, що вчинено під впливом помилки відмовлено. Визнаний недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений 08 жовтня 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовським А.Г. за реєстраційним № 7938, як такий, що вчинено ОСОБА_3 в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. В позові про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 09 грудня 2015 року квартири АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Прокопом О. Е. за № 2584 - відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 28 листопада 2018 року по справі № 524/10252/13-ц (провадження № 61-19507св18) рішення Апеляційного суду Полтавської області від 19 червня 2017 року у частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування як такого, що був вчинений під впливом помилки та визнання недійсним договору дарування як такого, що був вчинений в момент, коли позивач не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними - скасовано. Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 21 квітня 2017 року у частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про визнання недійсним дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений 08 жовтня 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовським А.Г за реєстраційним М 7938, як такий, що вчинено внаслідок помилки - залишено в силі. В решті рішення Апеляційного суду Полтавської області від 19 червня 2017 року залишено без змін.

Позивач зазначає, що ОСОБА_4 став власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 09 грудня 2015 року, що укладений між ОСОБА_4 , як покупцем, та ОСОБА_5 , як продавцем.

У той же час, договір дарування зазначеної квартири від 08 жовтня 2009 року, відповідно до якого ОСОБА_5 стала власником цієї квартири та в подальшому продала цю квартиру ОСОБА_4 , визнаний недійсним постановою Верховного Суду від 28 листопада 2018 року по справі № 524/10252/13-ц (провадження № 61-19507св18ї, яка набрала законної сили з моменту прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню.

Судовим рішенням відновлено право власності ОСОБА_3 на майно (квартиру АДРЕСА_1 ).

Звертає увагу, що відповідно до договору купівлі-продажу від 09 грудня 2015 року ОСОБА_4 придбав у своєї матері (доньки позивача) ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 , за 240 000 грн., що є вартістю квартири за договором та оплата послуг нотаріуса, а також пояснив, що зазначені грошові кошти були заощаджені ним з заробітної плати працівника органів внутрішніх справ, яка складала 6 000 грн. на місяць.

Натомість, за період роботи в органах внутрішніх справ з березня 2013 року по грудень 2015 року включно ОСОБА_4 отримав сукупний дохід на загальну суму 87 766, 83 грн.

Вказані факти, на переконання позивача, беззаперечно доводять факт того, що договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який укладений 09 грудня 2015 року між ОСОБА_5 , як продавцем, та ОСОБА_4 , як покупцем, фактично не укладався, а є нічім іншим як фіктивним правочином, що направлений виключно на створення умов щодо неможливості повернення нерухомого майна (квартири АДРЕСА_1 ) законному власнику.

Зазначений висновок, як стверджує позивач, додатково підтверджується наступними обставинами: на момент укладення договору купівлі-продажу від 09 грудня 2015 року ОСОБА_4 приймав участь у справі № 524/10252/13-ц про визнання договору дарування квартири від 08 жовтня 2009 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , недійсним мав процесуальний статус третьої особи , внаслідок чого достеменно знав, що квартира АДРЕСА_1 є предметом судового спору.

Про спірний договір купівлі-продажу від 09 грудня 2015 року ані учасники справи № 524/10252/13-ц, ані суд, що розглядав зазначену справу, повідомлені не були.

Сторони договору купівлі-продажу від 09 грудня 2015 року є близькими родичами.

Як до, так і після укладення договору купівлі-продажу від 09 грудня 2015 року, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 зареєстровані та проживають в квартирі АДРЕСА_1 , тобто фактично передача права власності не відбулася.

З метою уникнення проблем щодо перереєстрацією нерухомого майна заявлено додаткову вимогу щодо визнання права власності.

Ухвалою суду від 06.03.2019 року по справі відкрито загальне позовне провадження з призначенням підготовчого судового засідання.

28.05.2019 року відповідачем подано відзив на позов. Позовні вимоги не визнає, вважав позов безпідставним та необґрунтованим. 09 грудня 2015 року між ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 укладений договір купівлі-продажу, з зазначенням істотних умов, нотаріальним посвідченням та державною реєстрацією.

На сьогоднішній день договір купівлі-продаж від 09.12.2015 р. є чинним, судом не визнана його недійсність, фіктивність.

08.10.2009 року позивач ОСОБА_3 уклала та підписала договір дарування квартири, що посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Веселовським А.1 . 08.10.2009 року за реєстровим № 7938.

Згідно цього договору дарування квартири, ОСОБА_7 передала у власність ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 . Об`єкт нерухомості належав ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради 29.05.1998 року.

ОСОБА_5 прийняла в дар квартиру, та зареєструвала право власності на неї в КП «КМБТІ» 13.11.2009 р. № запису 370, реєстраційний номер в Реєстрі прав власності 24877034.

При укладенні та підписанні договору дарування позивач ОСОБА_3 мала повну цивільну дієздатність, а тому повністю усвідомлювала свої дії, волевиявлення було вільним.

Наголошує, що договір купівлі-продажу між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 був укладений 09.12.2015 року, тобто після набрання законної сили: рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 29.04.2013 р. в справі № 1601/12848/2012; рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 16.06.2015 р.

Тобто, на момент укладення договору купівлі-продажу жодних перешкод у нього не було, а отже він є добросовісним набувачем.

Позивач не довела належними і допустимими доказами факту незаконного заволодіння та утримання відповідачем майна, в тому числі, що майно загублене позивачкою чи викрадене у неї, або вибуло з її володіння не з її волі іншим шляхом.

Також, ОСОБА_3 не надала жодного доказу, що майно вибуло з її володіння і знаходиться лише у володінні відповідача, тобто, не доведено факту вибуття квартири з володіння позивача.

Натомість у своєму позові позивач вказує, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 - тобто вільно володіє даною квартирою.

Вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог про витребування квартири та повернення її позивачу та визнання за позивачем права власності на квартиру № 1 так як відсутній предмет спору.

Ухвалою суду від 29.05.2019 року до участі по справі в якості третьої особи залучено ОСОБА_5

07 червня 2019 року позивачем подано відповідь на відзив. Зазначаючи в відзиві на позовну заяву про недоведеність факту вибуття квартири з володіння позивача, ОСОБА_4 підтверджує правові доводи ОСОБА_3 , які стали підставою визнання недійсним договору дарування квартири від 08 жовтня 2009 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , відповідно до рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 квітня 2017 року та постанови Верховного Суду від 28 листопада 2018 року по справі № 524/10252/13-ц, яка набрала законної сили з моменту прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню.

21 червня 2019 року третьою особою ОСОБА_5 подано письмові пояснення. Стверджує, що між нею та ОСОБА_4 досягнуто згоди щодо істотних умов договору купівлі продажу квартири від 09.02.2015 року. Доказів щодо фіктивності угоди позивачем не надано. Під час укладення договору дарування від 08.10.2009 року ОСОБА_3 діяла свідомо передавши дар ОСОБА_5 квартиру. Спірний договір купівлі продажу укладений після набрання рішенням законної сили.

21 червня 2019 року ОСОБА_3 надано відповідь на письмові пояснення. Стверджує, що обставинам зазначеним третьою особою надавалась оцінка у судових рішеннях усіх інстанцій.

25 червня 2019 року закрито підготовче провадження. Призначена справа до судового розгляду.

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Кожарін С.В. позов підтримує, просить задовольнити, з мотивів та підстав у ньому наведених.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 підтримує відзив та доводи, зазначені у ньому. Вважає позов безпідставним та наголошує щодо відсутності спору, оскільки ОСОБА_3 вільно володіє спірним житлом.

Представник третьої особи ОСОБА_5 - адвокат Медведєва Т.В. підтримує письмові пояснення. Просить відмовити у задоволенні позову.

Суд, вислухавши пояснення учасників розгляду, вивчивши матеріали справи, встановив наступне:

згідно з договором дарування квартири від 08 жовтня 2009 року, посвідченим приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Веселовським А. Г., за реєстровим № 7938, ОСОБА_3 як дарувальник передала у власність обдарованій ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 ..

Об`єкт нерухомості належав ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради 29 травня 1998 року

09 грудня 2015 року ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу відчужила квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_4 .

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 21 квітня 2017 року по справі № 524/10252/13-ц (провадження № 2/524/34/17) позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів дарування та купівлі-продажу квартири задоволені частково, а саме: визнаний недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений 08 жовтня 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовським Анатолієм Григоровичем за реєстраційним № 7938, як такий, що було вчинено позивачем під впливом помилки; визнаний недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 09 грудня 2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , та посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Прокопом Олександром Едуардовичем.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 19 червня 2017 року рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 квітня 2017 року в частині визнання договору дарування від 08 жовтня 2009 року недійсним як такий, що вчинено під впливом помилки та визнання недійсним договору купівлі- продажу квартири від 09 грудня 2015 року - скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним як такий, що вчинено під впливом помилки відмовлено. Визнаний недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений 08 жовтня 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовським А.Г. за реєстраційним № 7938, як такий, що вчинено ОСОБА_3 в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. В позові про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 09 грудня 2015 року квартири АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Прокопом О. Е. за № 2584 - відмовлено.

Постановою Верховного суду від 28 листопада 2018 року рішення Апеляційного суду Полтавської області від 19 червня 2017 року у частині відмови у задоволені позову ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування як такий, що було вчинено позивачем під впливом помилки, та визнання недійсним договору дарування як такий, що було вчинено позивачем в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, скасовано.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 квітня 2017 року у частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений 08 жовтня 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовським А. Г. за реєстраційним № 7938, як такий, що було вчинено внаслідок помилки, залишено в силі.

В решті рішення Апеляційного суду Полтавської області від 19 червня 2017 року залишено без змін.

Втім, ознака недійсності зазначеного оспорюваного правочину не має правового значення для вирішення заявленої позовної вимоги, оскільки надалі обдарованим за цим правочином майно, що є предметом цього спору, відчужене іншій особі. За таких обставин, правомірним та належним способом захисту порушеного права є вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння. Для вирішення цієї вимоги правове значення мають обставини вибуття спірного майна з володіння власника, позивача у цій справі.

Судовими рішеннями встановлено, що ОСОБА_3 не мала на меті відчуження квартири, проте за договором дарування квартира АДРЕСА_1 вибула з її володіння поза її волею.

Неспроможними є доводи відповідача ОСОБА_4 , щодо відсутності спору. В оцінці факту володіння у цій справі суд застосовує пункт 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18), згідно з яким особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правомочності власника. Факт володіння нерухомим майном (possessio) може підтверджуватися, зокрема державною реєстрацією права власності на це майно у встановленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння).

У пункті 114 постанови від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. У пунктах 83-86 зазначеної постанови Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та приводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, суперечать конструкції захисту прав добросовісного набувача, не відповідають нормам права, які побудовані на оцінці балансу інтересів між власником, який втратив володіння майном, та добросовісним набувачем, а отже є неефективними.

Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (близький за змістом підхід сформулював Верховний Суд України у висновку, викладеному у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14). Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Отже, встановивши, що ОСОБА_4 зареєстрував за собою право власності на спірну квартиру, яка відчужена на його користь за договором купівлі продажу, укладеним без достатніх правових підстав, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовної вимоги в частині витребування майна з його незаконного володіння.

Щодо визнання права власності на майно, як похідної вимоги, то необхідно зазначити.

Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника.

Оскільки суд застосовує вимогу про витребування майна з чужого незаконного володіння, то вимога власника ОСОБА_3 про визнання права власності, спрямована на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, суперечать конструкції захисту прав добросовісного набувача, не відповідають нормам права, які побудовані на оцінці балансу інтересів між власником, який втратив володіння майном, та добросовісним набувачем, а отже є неефективною та задоволенню не підлягає.

Судові витрати підлягають розподілу згідно ст.. 141 ЦПК України.

Керуючись статтями 387, 388 ЦК України, статтями 2,4,12,76-81,89,133,141,259,263-265,273,354,355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог ОСОБА_5 про витребування майна із чужого незаконного володіння та визнання права власності на витребуване майно - задовольнити частково.

Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 та повернути власнику - ОСОБА_3 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 у повернення сплаченого судового збору 3000 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подання в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.С. Предоляк