ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2019 року

м. Харків

справа № 628/3489/18

провадження № 22-ц/818/3653/19

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенка І.С.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут», Публічне акціонерне товариство «Харківгаз»,

треті особи: ОСОБА_2 , яка також діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув в порядку спрощеного провадження в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут», Публічного акціонерного товариства «Харківгаз», треті особи: ОСОБА_2 , яка також діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про захист прав споживачів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 13 травня 2019 року, ухвалене суддею Коваленко О.А., -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут», треті особи: ОСОБА_2 , яка також діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про захист прав споживачів.

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду уточненим позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут», Публічного акціонерного товариства «Харківгаз», треті особи: ОСОБА_2 , яка також діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про захист прав споживачів.

Позов мотивований тим, що вона постійно проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Вона є споживачем газу, який постачає відповідач ТОВ «ХАРКІВГАЗЗБУТ». Окрім газової плити ніяких приладів, які б споживали газ, в квартирі немає. Всупереч діючим нормам споживання газу їй нараховано за споживання газу з січня 2018 року по квітень 2018 року більше ніж 28,4 куб. м. щомісячно: за січень 2018 року - 159, 84 куб. м., за лютий 2018 року 138, 87 куб.м., за березень 2018 року 162,07 грн., у зв`язку з чим заборгованість станом на 01 квітня 2018 року становить 3937,60 грн. Договір про встановлення норми споживання газу більше ніж 7 куб.м. вона не підписувала. Таким чином, вважає, що мало місце порушення її прав як споживача щодо встановлення норми споживання газу щомісячно в більшому, ніж встановлено нормативним актом розмірі, у зв`язку з чим просить суд зобов`язати ПАТ «Харківгаз» зробити перерахунок норми споживання газу з 01 січня 2018 року по 01 квітня 2018 року з розрахунку 7,1 куб.м на одну особу, що встановлено постановою КМУ № 203 від 23 береззня 2016 року.

В судовому засіданні суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві, з урахування останніх уточнень до неї.

Від відповідачів ТОВ «Харківгаз Збут» та ПАТ «Харківгаз до суду надійшли відзиви, в яких останні просять відмовити у задоволенні позовних вимог.

Рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 13 травня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушенням судом норм процесуального права, просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на ті ж самі обставини, що викладені нею у позовній заяві.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Харківгаз» просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 27 червня 2019 року відповідно до вимог ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, вислухав суддю доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Залишаючи позов ОСОБА_1 без задоволення, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що дії відповідачів щодо нарахування позивачу з січня 2018 року по квітень 2018 року обсягу та плати за споживчій газ за показниками загальнобудинкового газового лічильника відповідали вимогам законодавства, що діяло на той час, отже не порушували права позивача, як споживача послуг газопостачання.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_3 проживають та зареєстровані у квартирі АДРЕСА_2 , яка належить їм на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18 серпня 2008 року на праві спільної часткової власності, та є споживачами з отримання природного газу за вказаною адресою.

На ім`я ОСОБА_1 , як споживача газу, оформлено особовий рахунок № НОМЕР_1 .

30 березня 2017 року комісією у складі представників ПАТ «Харківгаз» та представником підприємства, що експлуатує будинок - гол.інженером КП «ЖКП-1» Куп`янської міської ради Харківської області Мирошниченко А.С., складено акт введення в комерційну експлуатацію будинкового вузла обліку газу за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно з частиною першою статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів (надалі Закон 1023-XII) держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

За змістом статті 21 Закону права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення.

Як зазначено в преамбулі Закону України від 24 червня 2004 року «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 1875-IV), який був чинним на час звернення позивачів до суду з цим позовом та розгляду справи в судах, цей Закон визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Відповідно до статті 1 Закону № 1875-IV у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

- житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил;

- виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору;

- засіб обліку - прилад, технічний пристрій для обліку кількісних та/або якісних показників житлово-комунальної послуги, який має нормовані метрологічні характеристики;

- комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством;

- норми споживання - кількісні показники споживання житлово-комунальних послуг, затверджені згідно із законодавством відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування;

- споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно зі статтею 2 Закону № 1875-IV державна політика у сфері житлово-комунальних послуг базується на таких принципах: забезпечення раціонального використання наявних ресурсів та сталого розвитку населених пунктів; регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, перелік яких визначено цим Законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей; забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку, місцеперебування та форми власності юридичних осіб тощо; забезпечення соціального захисту малозабезпечених громадян.

Як наведено у статті 3 Закону № 1875-IV, предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.

Відповідно до частини першої статті 14 Закону № 1875-IV залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: перша група - це житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Тарифи на газопостачання відносяться до першої групи.

Згідно з частиною першою статті 19 Закону № 1875-IV відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (частини перша, друга статті 20 цього Закону).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 21 Закону № 1875-IV виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору.

Як зазначено у частині першій статті 30 Закону № 1875-IV, державне регулювання цін/тарифів базується на таких основних принципах доступності житлово-комунальних послуг для всіх споживачів та рівності правових гарантій.

Відповідно до глави 1 розділу 1 Кодексу ГРС Оператор ГРМ - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

Судом встановлено, що позивач є споживачем природного газу, а відповідач ПАТ «Харківміськгаз» - Оператором ГРМ, виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням.

Відповідно до пунктів 1.1-1.3 Типового договору цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України.

Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог ст.ст.633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

У пункті 1.4 Типового договору вказано, що термін, що використовується в цьому договорі, має таке значення: «споживач» - фізична або юридична особа чи фізична особа - підприємець, об`єкт якої підключений до газорозподільної системи Оператора ГРМ. Інші терміни вживаються у значеннях, наведених у Законі України «Про ринок природного газу» та Кодексі ГРС.

Суд установив, що позивач приєдналася до вказаного Типового договору, оскільки щомісячно споживає природний газ та щомісячно сплачує рахунки за спожитий природний газ.

Права та обов`язки споживачів чітко визначені Типовим договором, а саме розділом IV «Ціна, порядок обліку та оплати природного газу», розділом V «Права та обов`язки споживача» та розділом VІ «Права і обов`язки постачальника».

Згідно з пунктом 2.1 цього Типового договору Оператор ГРМ взяло на себе зобов`язання постачати природний газ споживачам в необхідних об`ємах (обсягах), а вони взяли на себе зобов`язання своєчасно сплачувати вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

У частині першій статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до вимог статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до пункту 1 глави 5 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем, за ініціативи балансоутримувача (управителя) або Оператора ГРМ та за їх рахунок в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких в повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу.

Балансоутримувач (управитель) не може відмовити Оператору ГРМ в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ.

Відповідно до пункту 4 Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620, можливість об`єднання споживачів в єдину групу для поліпшення ведення обліку природного газу визначається схемою газопостачання. Рішення про необхідність об`єднання споживачів в єдину групу приймає оператор газорозподільної системи. Ініціювати встановлення будинкового вузла обліку на багатоквартирний будинок, групу багатоквартирних будинків, групу споживачів можуть як власник (власники) такого будинку (таких будинків) (квартир), так і оператор газорозподільної системи. Встановлення будинкового вузла обліку здійснюється згідно з Кодексом газорозподільних систем. Встановлення будинкового вузла обліку, в тому числі витрати на проектування, монтаж, здійснюється за кошти сторони, яка ініціювала встановлення такого вузла обліку. Власник (власники) будинку (будинків) (квартир), особа, відповідальна за експлуатацію будинку (будинків) (далі - експлуатаційна організація), балансоутримувач будинку (будинків) тощо та оператор газорозподільної системи зобов`язані врегулювати між собою договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку та лічильників газу, установлених у квартирі (далі - квартирні лічильники газу) (за їх наявності), а також забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку. У разі неврегулювання зазначених питань газопостачання такому будинку, групі будинків, групі споживачів може бути припинено відповідно до законодавства. У разі незгоди власника квартири (будинку) розраховуватися за спожитий газ за показаннями будинкового вузла обліку на будинок (групу будинків) він може встановити квартирний лічильник газу (вузол обліку) окремо на квартиру (будинок) за власні кошти.

Разом з тим, положенням ч. 2 ст. 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» передбачено, що загальнобудинковий лічильник газу може бути встановлений лише за згодою співвласників багатоквартирного будинку в порядку, визначеному статтею 10 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку".

Між тим, статтю 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» було доповнено зазначеною частиною другою згідно із Законом України від 21.12.2017 р. N 2260-VIII, тобто вже після встановлення загальнобудинкового лічильника у будинку позивача, як про це вірно зазначив суд першої інстанції.

З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку стосовно того, що встановлення загальнобудинкового вузла обліку та проведення розрахунків на підставі його показників на час виникнення правовідносин не суперечило діючому законодавству, такий спосіб проведення розрахунків за спожитий газ було прямо передбачено Тимчасовим положенням про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620, в редакції Постанови Кабінету Міністрів України № 46 від 27.01.2016, на встановлення загальнобудинкового лічильника згода окремого мешканця передбачена не була.

Доказів, що позивач зверталася до відповідача із вимогою безоплатно встановити їй індивідуальний лічильник, не надано.

Отже, дії відповідачів щодо нарахування позивачу з січня 2018 року по квітень 2018 року обсягу та плати за споживчій газ за показниками загальнобудинкового газового лічильника відповідали вимогам законодавства, що діяло на той час, а тому не порушували права позивача, як споживача послуг газопостачання.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 13 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повну постанову складено 08 серпня 2019 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко