Справа № 737/274/19
Проваждення № 2/737/155/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2019 року смт Куликівка

Куликівський районний суд Чернігівської області

суддяЛібстер А.С.
секретар судового засіданняЮрченко М.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу№ 737/274/19
за позовомОСОБА_1
до відповідачів третя особа 1. Куликівської селищної ради 2. ОСОБА_2 Головне управління Держгеокадастру в Чернігівській області
про про скасування рішення про державну реєстрацію права власності, про визнання свідоцтва про право власності на житловий будинок недійсним, про визнання державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним
учасники справи та представники:
позивач представник позивача відповідачка представник відповідача від відповідача 1 ОСОБА_1 . ОСОБА_3 ОСОБА_2 . ОСОБА_4 не з`явився
представник третьої особи не з`явився

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом посилаючись на те, що 12 квітня 2002 року вона звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 , яка на даний час померла, з позовом про розподіл майна. Рішенням Куликівського районного суду Чернігівської області від 13 серпня 2002 позов було задоволено, визнано частково недійсним свідоцтво про право власності від 06 грудня 1996 року, видане на ім`я ОСОБА_6 Горбівською сільською радою на будинок по АДРЕСА_1 , і свідоцтво про право на спадщину за законом від 9 грудня 1996 року, видане державним нотаріусом Куликівської державної нотконтори на ім`я ОСОБА_7 , визнано право власності за нею, ОСОБА_8 на 3/8 частини домоволодіння АДРЕСА_1 ; визнано за ОСОБА_7 право власності на 5/8 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 .

25 січня 2019 року вона звернулася до реєстраційної служби з приводу реєстрації права власності на домоволодіння, однак держреєстратор повідомила її, що власником житлового будинку по АДРЕСА_1 , є ОСОБА_2 . Підставою виникнення права власності є договір дарування ОСОБА_5 від 26 грудня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Баглай Андрієм Івановичем.

08 лютого 2019 року вона звернулася до Новозаводського райсуду м. Чернігова з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання недійсним вищезазначеного договору дарування.

В ході розгляду даної справи їй стало відомо, що ОСОБА_5 належав житловий будинок по АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого 10 квітня 2002 року Горбівською сільською радою Куликівського району Чернігівської області на підставі рішення виконкому Горбівської сільської ради Куликівського району Чернігівської області № 8 від 22 лютого 2002 року, право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20 червня 2013 року.

Також, їй стало відомо, що на підставі рішення 11 сесії 5 скликання Горбівської сільської ради Куликівського району Чернігівської області від 26.09.2008 року ОСОБА_5 передано безоплатно у власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2498 га з кадастровим № НОМЕР_1 , зареєстрованого 03.09.2009 року відповідно до державного акту на право власності па земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 03.09.2009 року, виданого на ім`я ОСОБА_5 Земельна ділянка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Дану земельну ділянку 26 лютого 2016 року ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_2 .

Згідно з архівною копією у рішенні виконкому Горбівської сільської ради Куликівського району Чернігівської області № 8 від 22 лютого 2002 року відомості про надання ОСОБА_5 права власності на житловий будинок, який розташованої в АДРЕСА_1 , відсутні.

Згідно з архівною копією рішення одинадцятої сесії Горбівської сільської ради п`ятого скликання від 26 вересня 2008 року «Про передачу безоплатно у власність земельних ділянок» відомості про передачу ОСОБА_5 безоплатно у власність земельних ділянок відсутні.

Вважає, що за ОСОБА_5 незаконно зареєстрували житловий будинок та земельну ділянку під ним.

Просить суд скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень житлового будинку по АДРЕСА_1 згідно зі свідоцтвом про право власності на житловий будинок, виданим 10 квітня 2002 року Горбівською сільською радою Куликівського району Чернігівської області на підставі рішення виконкому Горбівської сільської ради Куликівського району Чернігівської області № 8 від 22 лютого 2002 року, право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20 червня 2013 року реєстраційною службою Куликівського РУЮ Чернігівської області за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 7, номер запису про право власності 1384431; визнати державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 03.09.2009 року, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 53, кадастровий № НОМЕР_1 , виданий на ім`я ОСОБА_7 , недійсним; стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 свої позовні вимоги повністю підтримала та додатково пояснила, що спірний будинок зводили у 1959-1960 році покійні дід та баба, перебудову у 1982 році та у 1986 - 1988 роках здійснював покійний батько. З 2002 року, протягом 17 років, через неприязні стосунки її не допускали до будинку, бувала вона в будинок лише по роботі як ветеринар. Через скрутне матеріальне становище вона не могла зареєструвати за собою право власності на частину будинку і звернулась до реєстраційної служби тільки після смерті матері. Про наявність документів які стали підставою для реєстрації за матір`ю права власності на будинок та земельну ділянку їй нічого відомо не було. Оскільки її не допускали до будинку, вона дійсно його не утримувала, гроші для обов`язкових платежів давала матері один раз на рік.

Куликівська селищна рада свого представника в судове засідання не направила, за підписом першого заступника Куликівського селищного голови до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника селищної ради за наявними у справі матеріалами.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник у судовому засіданні та у відзиві категорично заперечували проти позову, посилаючись на те, що мати сторін ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , набула права власності на спірне майно у визначеному законом порядку. З метою оформлення права власності на спірний будинок звернулася до Горбівської сільської ради з письмовою заявою про оформлення права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 . За наслідками розгляду вказаної заяви, сільською радою прийнято відповідне позитивне рішення. На ОСОБА_5 не було покладено обов`язок перевіряти, контролювати правильність оформлення відповідних рішень органами місцевого самоврядування.

Після цього, реалізуючи своє конституційне право на вільне володіння майном, ОСОБА_5 повторно звернулася до Горбівської сільської ради, де їй було видано Свідоцтво про право власності від 10.04.2002 року, на житловий будинок АДРЕСА_1 , вказане свідоцтво було видане сільським головою Горбівської сільської ради, мало відповідний підпис посадової особи та скріплене оригінальною печаткою органу місцевого самоврядування. Підстав та сумнівів у легітимності вказаного правовстановлюючого документа ні у ОСОБА_5 , ні у відповідача ОСОБА_2 не було.

Таким чином, ОСОБА_5 з 10.04.2002 року набула повноцінне право власності на вказаний житловий будинок, тобто ще до набрання законної сили рішенням Куликівського районного суду Чернігівської області від 13.08.2002 року, на яке у своєму позові посилається позивач. Про наявність вказаного Свідоцтва про право власності позивачу було достовірно відомо ще під час розгляду у 2002 році Куликівським районним судом цивільної справи № 2-264/2002 р.

З метою приватизації земельних ділянок, в тому числі і спірної ділянки, ОСОБА_5 звернулась до Горбівської сільської ради з письмовою заявою про надання дозволу на розробку технічної документації та виготовлення державного акту. Після виготовлення технічної документації та в порядку передбаченим ст.ст. 12, 22, 116, 118 «Земельного Кодексу України», селищна рада передала у власність ОСОБА_5 ряд земельних ділянок, в тому числі і спірну ділянку.

Вказане підтверджується Витягом із рішення одинадцятої сесії Горбівської сільської ради п`ятого скликання Куликівського району Чернігівської області від 26 вересня 2008 року «Про безоплатну передачу у власність земельних ділянок», на підставі якого у власність ОСОБА_5 було передано земельну ділянку загальною площею 0,6578 га, в тому числі для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2498 га та для ведення особистого селянського господарства 0,4080 га на території Горбівської сільської ради.

Вказаний витяг мав всі необхідні реквізити, в тому числі відповідний підпис посадової особи та скріплений оригінальною печаткою органу місцевого самоврядування. Жодних підстав та сумнівів у легітимності вказаного документа у ОСОБА_5 не було.

Після цього, відділом Держкомзему у Куликівському районі після перевірки всіх правових підстав та легітимності документів, в тому числі тих, що зазначені вище, ОСОБА_5 03.09.2009 року було видано Державний акт на право власності на спірну земельну ділянку серії НОМЕР_2 .

Таким чином, ОСОБА_5 абсолютно та беззаперечно в рамках діючого законодавства набула право власності на спірне нерухоме майно та в подальшому зареєструвала його у визначеному законом порядку.

Позивач, повністю володіючи інформацією про дійсний стан справ, не наважилась на подачу цього позову до суду за життя матері сторін, розуміючи його безперспективність. Лише після смерті ОСОБА_5 позивач звернулась до суду з цим позовом, сподіваючись ввести суд в оману щодо існування фактичних обставин та намагаючись приховати вищевказані юридичні факти.

У своїй позовній заяві ОСОБА_1 посилається на рішення Куликівського районного суду Чернігівської області від 13.08.2002 року, яким за нею визнано право власності на 3/8 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ЦК Української PCP (який діяв на час ухвалення судом вищевказаного рішення), право власності - це врегульовані законом суспільні відносини, щодо володіння, користування і розпорядження майном. Державна реєстрація права власності на житлові будинки (на час ухвалення судом вищевказаного рішення) регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема «Тимчасовим положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно», затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445. Зазначений нормативний акт передбачав державну реєстрацію житлових будинків, будівель та споруд, а також обов`язкову державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Однак, позивач після отримання вказаного вище рішення Куликівського районного суду Чернігівської області своє право власності на 3/8 частини спірного домоволодіння у вище визначеному порядку не зареєструвала, а відтак процедуру «набуття» права власності не завершила.

Вказаний факт підтверджується інформаційною довідкою КП «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 30.11.2016 року за № 288, згідно якої станом на 31.12.2012 року, на спірний будинок право власності не зареєстровано.

З 01 січня 2004 року набрав чинності Цивільний кодекс України, який містить аналогічні правові норми.

Як наслідок, будь яка інформація про те, що позивач з 13.08.2002 року по сьогоднішній час є власником 3/8 частини спірного домоволодіння відсутня в КП «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» так і в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач з 13.08.2002 року - часу винесення судового рішення) по 25.01.2019 року (коли як зазначає позивач вона звернулася до реєстраційної служби з приводу нарешті реєстрації права власності на домоволодіння), вказаним домоволодіння (на протязі 17-ти років) взагалі не цікавилась. Позивач 16.10.2002 була знята з реєстрації місця проживання за спірною адресою. Відтоді не проживала та не проживає в спірному будинку. З зазначеного часу за будинком не доглядала, не підтримувала його в належному стані, податки не сплачувала, не оплачувала платіжні квитанції за газ та електроенергію.

В зв`язку з фактичною відмовою позивача від права власності на 3/8 спірного домоволодіння, мати сторін 20.06.2013 року зареєструвала право власності на спірне домоволодіння в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, саме 20.06.2013 року, була проведена державна реєстрація права власності за ОСОБА_5 на весь спірний будинок. Про даний факт достеменно було відомо позивачу.

На даний час відповідач ОСОБА_2 є власником всього спірного майна, в зв`язку з чим її право власності захищено законодавчо.

Окрім того, представником відповідача ОСОБА_4 подана письмова заява про застосування строку позовної давності з посиланням на те, що у 2002 році позивачу було достовірно відомо про існування свідоцтва про право власності на спірний будинок від 10.04.2002 року, протягом 17 років вона відвідувала домогосподарство своєї матері і сусідів, спілкувалась зі співробітниками сільської ради та держгеокадастру, тому мала можливість та обов`язок знати про стан своїх майнових прав.

Головне управління Держгеокадастру в Чернігівській області просить провести судовий розгляд без участі його представника, при рішенні справи покладається на розсуд суду, про що повідомило суд письмово.

Позовна заява надійшла до суду 12.03.2019, ухвалою судді від 15.03.2019 залишена без руху. Після усунення позивачем виявлених судом недоліків та отримання відомостей про зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_2 , ухвалою судді від 19.04.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. За клопотання сторони відповідача ухвалою суду від 13.05.2019 було визначено, що розгляд справи належить проводити в загальному позовному провадженні.

Дослідивши надані докази, вислухавши пояснення сторін та свідків, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного:

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Горбове Куликівського району (а.с. 12).

10 квітня 2002 року на підставі рішення виконкому Горбівської сільської ради Куликівського району Чернігівської області № 8 від 22 лютого 2002 року було видано свідоцтво про право власності на житловий будинок, яке посвідчувало, що житловий будинок вцілому, який розташований в АДРЕСА_1 , дійсно належить ОСОБА_5 (а.с.14).

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, 20.06.2013 реєстраційна служба Куликівського районного управління юстиції Чернігівської області зареєструвала за ОСОБА_5 право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 . (а.с. 13).

03 вересня 2009 року ОСОБА_5 був виданий державний акт серії НОМЕР_3 на право власності на земельну ділянку, розташовану в АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд. Державний акт, як зазначено у ньому, виданий на підставі рішення 11 сесії 5 скликання Горбівської сільської ради від 26 вересня 2008 року (а.с. 15) .

Згідно з нотаріально посвідченим договором дарування та Відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 26.12.2016 року ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_2 житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований на приватизованій земельній ділянці кадастровий номер НОМЕР_1 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд. Одночасно посвідчувався і договір дарування зазначеної земельної ділянки (а.с. 11,16-17).

Згідно з архівною довідкою та архівними копіями рішення виконавчого комітету Горбівської сільської ради від 22 лютого 2002 року виконком сільської ради у зазначений день рішень про оформлення права особистої власності на будинок, що належить ОСОБА_5 , не приймав (а.с. 18,19,20).

Згідно з архівною копією рішення 8 сесії Горбівської сільської ради 5 скликання від 29 грудня 2007 року ОСОБА_5 був наданий дозвіл на складання технічної документації та виготовлення держаного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,60 га в АДРЕСА_1 (а.с.89-90)

Згідно з копіями витягу із рішення Горбівської сільської ради від 26.09.2008 (11 сесія 5 скликання) ОСОБА_5 безплатно у власність передано земельні ділянки, у тому числі для будівництва і обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд площею 0,2498 га на території Горбівської сільської ради (а.с. 52, 14 зв). Однак, згідно з архівною довідкою від 07.03.2019 № Б-31, виданою архівним сектором Куликівської районної державної адміністрації, у рішенні одинадцятої сесії Горбівської сілсьскої ради пьятого скликання від 26 вересня 2008 року «Про передачу безплатно у власність земельних ділянок» відомостей про передачу ОСОБА_5 безоплатно у власність земельних ділянок відсутні (а.с. 18).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що працювала секретарем Горбівської сільської ради у 2002 році, і по 2010 рік, виконувала обов`язки голови, коли той хворів. Наполягала на тому, що рішення про видачу ОСОБА_5 свідоцтва про право власності на будинок та на земельну ділянку приймались органом місцевого самоврядування, однак відсутність цих рішень у текстах документів ради за відповідні дні пояснити не може.

Згідно з довідкою КП „Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації" ЧОР № 288 від 30.11.2016 року станом на 31 грудня 2012 року (згідно з даними інвентаризаційної справи) на будинок АДРЕСА_1 право власності не зареєстровано, інвентарна справа датована 24.11.2016 (а.с. 16).

Згідно з довідкою виконавчого комітету Куликівської селищної ради від 28.02.2019 № 188 ОСОБА_1 16.10.2002 була знята з реєстрації, не проживала і не проживає в будинку АДРЕСА_1 . З цього часу за будинком не доглядала, не підтримувала його у належному стані, податки за нього не сплачувала (а.с. 54).

Відповідно до ч.4,5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Рішенням Куликівського районного суду від 13 серпня 2002 року було визнано частково недійсним свідоцтво про право власності від 06 грудня 1996 року, видане на ім`я ОСОБА_6 Горбівською сільською радою на будинок по АДРЕСА_1 , і свідоцтво про право на спадщину за законом від 9 грудня 1996 року, видане державним нотаріусом Куликівської держнотконтори на ім`я ОСОБА_7 , визнано право власності за ОСОБА_8 на 3/8 частини домоволодіння АДРЕСА_1 ; визнано за ОСОБА_7 право власності на 5/8 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 (а.с 8-9).

Рішенням суду встановлено, що господарство по АДРЕСА_3 станом на 01.01.І992 року згідно оглянутому в суді особовому рахунку № 398 погосподарської книги Горбівської сільради відносилось до типу колгоспного і членами цього господарства на цей час були 5 чоловік, включаючи позивачку, відповідачку, третю особу на стороні відповідачки без самостійних вимог, а також ОСОБА_6 , померлого в І995 році, і ОСОБА_10 , померлу в 1997 році. Згідно діючої на той час статті 123 ЦК України, виключеної згідно з Законом № 3718-12 від 16.12.1993 року, розмір долі члену колгоспного двору встановлювався виходячи із рівності долей всіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. На час вступу в законну дію Закону України «Про власність» 15 квітня 199І року позивачка ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 була неповнолітнім членом колгоспного двору і її доля в праві власності на будинок складала 1/5 частину, так як і доля інших членів двору. Після смерті батька позивачки ІНФОРМАЦІЯ_4 , вона нарівні з іншими спадкоємцями по закону, включаючи відповідачку, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , фактично прийняла спадщину, проживаючи в господарстві після смерті батька протягом 6 місяців, згідно ст. 549 ЦК України і її доля у спадщині складала 1/20 частину. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.06.1983 року № 4 із змінами « Про порядок розгляду судами України справ про спадкування» в разі смерті члена двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Після смерті бабки ОСОБА_12 09.02.1997 позивачка також успадкувала за законом нарівні зі своєю сестрою ОСОБА_13 належну спадкодавцю частину будинку згідно ч.2 ст.529 ЦК України, проживаючи в будинку протягом 6 місяців після смерті бабки, як передбачає ст. 549 ЦК України. Доля померлої складала з урахуванням 1/5 частини як члена колгоспного двору і 1/20 частини, успадкованої після смерті сина ОСОБА_12 , І/4 частину, і доля позивачки в спадщині після смерті бабки склала 1/8 частину. Всього позивачка має право власності на 3/8 частин будинку. Стаття 560 ЦК України не передбачає строку для одержання в державній нотконторі свідоцтва про право на спадщину, з цих підстав видані свідоцтва на право власності, на будинок від 06.12.1996 року на їм`я ОСОБА_15 свідоцтво про право на спадщину за законом від 9.12.1996 року на ім`я ОСОБА_7 повинні бури визнані частково незаконними, недійсними і за позивачко повинно бути визнано право власності на 3/8 частини спірного будинку.

З рішення суду також вбачається, що до участі у справі у якості третьої особи на стороні відповідача була залучена ОСОБА_2 .

При дослідженні в суді матеріалів цивільної справи, на підставі яких було ухвалено рішення від 13.09.2002 року, встановлено, що відповідачка ОСОБА_5 та третя особа ОСОБА_2 про існування свідоцтва про право власності на житловий будинок, яке посвідчувало, що житловий будинок вцілому, який розташований в АДРЕСА_1 , дійсно належить ОСОБА_5 , від 10.04.2002 року суд не повідомили і право власності на будинок на підставі цього свідоцтва в Чернігівському МБТІ, яке на той час було єдиним органом реєстрації прав власності на нерухоме майно, не зареєстрували, про що свідчить довідка від 08.08.2002 року, в якій зазначено, що право власності було зареєстровано за ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 06.12.1996 року, а потім за ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.54 спр. 2-264/02).

Виходячи з наведеного суд дійшов наступних висновків:

10 квітня 2002 року виконком сільської ради рішень про оформлення права особистої власності на будинок, що належить ОСОБА_5 , не приймав. Окрім того, орган місцевого самоврядування не мав жодних законних підстав для видачі свідоцтва про вправо власності на будинок вцілому на ім`я ОСОБА_5 , оскільки було достеменно відомо, що домоволодіння відносилось до категорії «колгоспний двір», що на ім`я чоловіка ОСОБА_5 - ОСОБА_16 було видано свідоцтво про право власності на цей будинок тим самим виконкомом, відповідно ОСОБА_5 мала його успадкувати і оформити право на спадщину. За таких обставин свідоцтво про право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 , від 10 квітня 2002 року, Горбівською сільською радою Куликівського району Чернігівської області на ім`я ОСОБА_5 було видано безпідставно та підлягає визнанню недійсним.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що будучі цілком обізнаною про існування рішення суду від 13.08.2002 року, оформивши спадщину на своє ім`я (навіть при визнанні частково недійсним свідоцтва про право на спадщину) ОСОБА_5 рішення суду не виконала, право власності на присуджену їй частку спільного майна не зареєструвала, факт існування спадкової справи приховала, і у 2013 році пред`явила для реєстрації за нею права власності на домоволодіння свідоцтво про право власності, видане 10.04.2002, усвідомлюючи порушення права позивачки на зазначений об`єкт нерухомого майна. За таких обставин реєстрація речового права на нерухоме майно - будинок АДРЕСА_1 підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (в редакції Закону № 509 УІ від 16.09.2008).

За фактичної відсутності рішення Горбівської сільської ради від 26 вересня 2008 року про передачу безплатно у власність ОСОБА_5 земельних ділянок, підлягає визнанню недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 03 вересня 2009 року, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 53, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 (стосовно земельної ділянки на якій знаходиться домоволодіння АДРЕСА_1 .

Окрім того, згідно зі ст. 120 ЗК України (зі змінами, внесеними згідно із Законом N 997-V ( 997-16 ) від 27.04.2007 ) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Тобто, за наявності у ОСОБА_1 права власності на 3/8 частин будинку, до неї переходить право власності на частину земельної ділянки, на якій він розміщений, і видача ОСОБА_5 державного акту на всю земельну ділянку не ґрунтується на законі, навіть за наявності рішення органу місцевого самоврядування.

Задовольняючі позовні вимоги суд виходить з наступного правового регулювання правовідносин, що склались між сторонами:

Відповідно до пунктів 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності цим Кодексом (до 1 січня 2004 року), застосовуються норми, що діяли раніше.

Так, відповідно до частини 1 статті 17 Закону України "Про власність", майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Відповідно до підпункту "а" та "б" пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", положення статей 17, 18 Закону України "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Згідно зі ст. 4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону "Про власність" загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.

Таким чином, виходячи з того, що рішенням Куликівського районного суду від 13.08.2002 було встановлено, що господарство по АДРЕСА_1 станом на 01.01.1992 року відносилось до типу колгоспного і членами цього господарства на цей час були 5 чоловік, правовий режим цього майна, як колгоспного двору зберігається до цього часу, однак з загальним порядком спадкування часток членів колгоспного двору.

Тобто, право позивача на її частку майна колгоспного двору, у тому числі і в порядку спадкування за законом, підлягає судому захисту незалежно від того, що жодна зі сторін не зареєструвала право власності на належні їм частки спірного майна за рішенням суду від 13.08.2002.

При вирішенні питання стосовно застосування строків позовної давності суд виходить з наступного:

Позовна давність, за визначенням статті 256 Цивільного кодексу України - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого право або про особу, яка його порушила.

Свідок ОСОБА_17 пояснила в суді, що вона працювала разом з ОСОБА_1 ветфельдшером. Розмов з позивачкою про приватизацію землі не було. Однак, її мати ОСОБА_18 , спілкувалась з усіма і розповідала, що все своє майно переписала дочці ОСОБА_19 .

Інших доказів того, що позивачці з 2002 року було відомо про існування свідоцтва про право власності на житловий будинок від 20.04.2002 року та про приватизацією матір`ю позивачки земельної ділянки під будинком у 2009 році, сторона відповідача не надала, пояснень ОСОБА_1 про те, що про існування правовстановлюючих документів на будинок та земельну ділянку вона дізналась в Новозаводському районному суді м. Чернігова у 2019 році, належними доказами не спростувала.

Сторонами прийнято без заперечень та судовим рішенням встановлено, що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 була матір`ю ОСОБА_1 , яка є спадкоємцем за законом першої черги.

Право вимоги своєї частки майна спадщини у ОСОБА_1 після смерті матері, як члена колгоспного двору, виникло з дня відкриття спадщини, при цьому строк позовної давності щодо оспорювання договору дарування ОСОБА_2 житлового будинку та земельної ділянки від 26.12.2016 року не сплинув, а наявність договору дарування прямо пов`язана з правовстановлюючими документами на спірне майно, які позивачка просить визнати недійсними. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрати, пов`язаних з розглядом справи.

Витрати на професійну правничу допомогу, відповідно до частини 3 ст. 133 ЦПК України, відносяться до витрат пов`язаних із розглядом справи.

З матеріалів справи вбачається, що сплачений позивачкою судовий збір склав 768,40 грн., однак за наявності позовних вимог щодо двох правовстановлюючих документів додатковому стягненню з відповідача підлягають 768,40 грн. Окрім того, між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Котенком А.П. був укладений договір про надання правової допомоги, відповідно до якого на підставі квитанції від 10 липня 2019 року ОСОБА_1 сплатила 3842 грн. за надання правничої допомоги.

Враховуючи те, що позивачем понесені та документально підтверджені витрати на оплату наданої правничої допомоги, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на сплату судового збору та на професійну правничу допомогу.

Клопотань з боку відповідачів про зменшення розміру витрат на правничу допомогу не надходило.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. по справі «Руїз Торіха проти Іспанії» Суд вказав, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Керуючись статтями 4, 12-13, 19, 81, 141, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 279, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_3 ) задовольнити.

Визнати свідоцтво про право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 , видане 10 квітня 2002 року Горбівською сільською радою Куликівського району Чернігівської області на ім`я ОСОБА_7 , недійсним.

Скасувати державну реєстрацію речового права на нерухоме майно - будинок АДРЕСА_3 , в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 20 червня 2013 року, рішення реєстраційної служби Куликівського районного управління юстиції Чернігівської області від 20 червня 2013 року, реєстраційний номером об`єкта нерухомого майна 7, номер запису про право власності 1384431.

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 03 вересня 2009 року, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 53, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 , виданий на ім`я ОСОБА_7 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , зареєстрована: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3842 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , зареєстрована: АДРЕСА_4 ) на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду через Куликівський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 15.08.2019.

Суддя А.С. Лібстер