Справа № 303/6921/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

08 серпня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Кондора Р.Ю., Фазикош Г.В.

за участі секретаря - Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 26 лютого 2019 року (головуючий суддя Довжанин В.М., повний текст рішення складено 26.02.2019) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.

Позов мотивовано тим, що 14.01.2018 о 16 год. 40 хв. на автодорозі М-06 Київ-Чоп, з вини ОСОБА_1 , котра керувала автомобілем марки «Ford Focus» д.н.з. НОМЕР_1 , не врахувала дорожню обстановку, не дотрималася безпечного бокового інтервалу та скоїла зіткнення з автомобілем марки «Peugeot Expert» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , в результаті ДТП обидва автомобілі отримали механічні ушкодження.

Постановою судді Мукачівського міськрайонного суду від 26.01.2018 у справі № 303/252/18 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн.

Внаслідок ДТП позивачу ОСОБА_2 заподіяно матеріальні збитки у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу марки «Peugeot Expert» д.н.з. НОМЕР_2 , який належить йому на праві приватної власності.

Згідно звіту №1807/1 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням колісного транспортного засобу від 29.01.2018, вартість збитків заподіяних автомобілю позивача становить 84 843,76 грн. Позивач зазначав, що ним понесені витрати у розмірі 1000 грн. на оплату вартості послуг оцінювача за складання звіту №1807/1.

Посилаючись на дані обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 85843,76 грн. у відшкодування майнової шкоди завданої ДТП.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 26.02.2019 позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вартість майнової шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою у розмірі 85 843,76 гривень та судові витрати в розмірі 858, 43 гривень.

На це рішення подала апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у страховій компанії ПрАТ «УПСК» з лімітом відповідальності 100 000 грн., а непред`явлення позову до страховика за наявності підстав стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди; судом не враховано, що у листі страховика № 3357/17 від 17.10.2018 позивачу відмовлено у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з тим, що відсутні підстави для визнання події страховим випадком; зазначає, що за такою логікою в цьому випадку відсутні підстави й для стягнення шкоди із винної особи.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що одержання страхового відшкодування є правом, а не обов`язком потерпілого, відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні, у зв`язку з чим право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок винної особи є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не є.

Проте із таким висновком місцевого суду погодитися не можна.

Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що14.01.2018 о 16 год. 40 хв. на автодорозі М-06 Київ-Чоп, з вини ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Ford Focus» д.н.з. НОМЕР_1 , не врахувала дорожню обстановку, не дотрималася безпечного бокового інтервалу та скоїла зіткнення з автомобілем марки «Peugeot Expert» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , в результаті ДТП обидва автомобілі отримали механічні ушкодження.

Постановою судді Мукачівського міськрайонного суду від 26.01.2018 у справі № 303/252/18 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. (а.с.6).

Внаслідок ДТП позивачу ОСОБА_2 заподіяно матеріальні збитки у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу марки «Peugeot Expert» д.н.з. НОМЕР_2 , який належить йому на праві приватної власності, і згідно Звіту №1807/1 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням колісного транспортного засобу від 29.01.2018, вартість збитків заподіяних автомобілю позивача становить 84 843,76 грн. (а.с.7-28). За складання звіту №1807/1, на оплату вартості послуг оцінювача, позивачем сплачено 1000 грн. (а.с.29).

Також встановлено, що 24.11.2017 між страхувальником ОСОБА_3 та страховиком ПрАТ «УПСК» було укладено Договір (поліс) страхового обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/2167304, забезпечений транспортний засіб - автомобіль марки «Ford Focus» д.н.з. НОМЕР_1 . Передбачений полісом ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну становить 100000 грн. (а.с. 43).

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Далі - Закон N 1961-IV ).

Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону N 1961-IV, з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом N 1961-IV порядку.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом N 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, визначеній статтею 3 Закону N 1961-IV.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Відповідну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц (провадження 14-176цс18).

У пункті 1.4 статті 1 Закону N 1961-IV визначено, що особами, відповідальність яких застрахована - є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_4 на момент вчинення ДТП володіла забезпеченим транспортним засобом неправомірно, позивачем не надано відповідного рішенням суду та не доведено, що закон встановлює неправомірність її володіння.

У наданому позивачем листі страховика ПрАТ «УПСК» № 3357/17 від 17.10.2017 у якому вказано, що такий направляється повторно, зазначено про відсутність підстав для визнання події страховим випадком та виплати страхового відшкодування (а.с. 53).

У цьому листі страховик вказує, що ОСОБА_1 володіла забезпеченим транспортним засобом неправомірно, у зв`язку з чим у силу п. 1.4 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не є особою відповідальність якої застрахована полісом № АМ/2167304 від 24.11.2017. Одночасно страховик зазначає, що відсутні підстави вважати заявлену подію страховим випадком та здійснити виплату страхового відшкодування.

Однак, саме по собі посилання страховика у листі № 3357/17 від 17.10.2018 на те, що на ОСОБА_1 31.05.2017 накладено адміністративне стягнення за правопорушення передбачене ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України (перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку (строки транзитних перевезень) доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів) не спростовує того, що ОСОБА_1 є особою яка правомірно володіла забезпеченим транспортним засобом у розумінні пункту 1.4 статті 1 Закону N 1961-IV.

З наявних у матеріалах справи матеріалів вбачається, що власником транспортного засобу, яким керувала ОСОБА_1 , є ОСОБА_5 , чоловік відповідачки (а.с. 68,71), який надав ОСОБА_1 доручення на право керування та розпорядження цим автомобілем (а.с.74).

Необґрунтованим є посилання страховика у листі № 3357/17 від 17.10.2018 як на неправомірність володіння ОСОБА_1 транспортним засобом на ст. 380 МК України, а саме те, що транспортний засіб може використовуватися виключно особами, які ввезли зазначений транспортний засіб в Україну, оскільки у цьому ж листі зазначено, що такий автомобіль ввезений не митну територію України саме ОСОБА_1 .

Позивач погодився з позицією страховика, та, всупереч положенням Закону N 1961-IV, звернувся з позовом до особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована. При цьому, позивачем пред`явлено вимогу про стягнення з відповідача 85843,76 грн., тоді як ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну, за страховим полісом передбачає 100000 грн.

З огляду на вказане колегія суддів погоджується з доводами відповідача ОСОБА_1 , яка заперечувала проти відшкодування, оскільки вважала, що саме на страховика ПрАТ «УПСК» покладений відповідний обов`язок у межах суми страхового відшкодування.

Місцевий суд не перевірив чи існує рішення страховика про відмову у здійсненні страхової виплати; чи повідомлялося про нього страхувальнику відповідно до п. 37.2 Закону № 1961-IV у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови; якими саме доказами підтверджено ту обставину, що ОСОБА_1 є особою, яка неправомірно володіла забезпеченим транспортним засобом; не перевірив чи у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування у межах ліміту відповідальності страховика, а покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на особу, відповідальність якої застрахована (як страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом) суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Зважаючи на викладене, рішення суду першої інстанції слід скасувати з підстав, передбачених п.п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено 1287,64 грн., які, відповідно до ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з позивача.

Керуючись ч. 4 ст. 258, 265, п.2 ч. 1 ст. 374, п.п.1, 3, 4 ст. 376, 381,382 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 26 лютого 2019 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) 1287,64 грн. у відшкодування судових витрат за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 серпня 2019 року.

Головуюча:

Судді: