Дата документу 13.08.2019 Справа № 320/4243/16-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 320/4243/16 Головуючий у 1 інстанції: Бахаєв І.М.
Провадження № 22-ц/807/2214/19 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

секретар Бабенко Т.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , фізична особа-підприємець ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 березня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ПАТ «Універсал Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 28.05.2012 , укладеним між Банком і ФОП ОСОБА_3 , розмір якої станом на 17.05.2016 становить 2 371 355, 61 грн. З метою забезпечення позову просив накласти арешт на предмет іпотеки, про що 20.03.2019 подав суду відповідну заяву. В обґрунтування вимог про забезпечення позову зазначав, що майновим поручителем і власником нерухомості на час передачі її в іпотеку був ОСОБА_2 , який у лютому 2016 року без згоди банку здійснив відчуження іпотечного майна на користь ОСОБА_1 . Посилаючись на вказані обставини, Банк просив накласти арешт на іпотечне майно - нежитлове приміщення, загальною площею, 124,3 кв. м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки невжиття заходів може призвести до ще одного відчуження предмету іпотеки і утруднить чи унеможливить виконання рішення суду.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 березня 2019 року, заяву АТ «Універсал Банк» про вжиття заходів забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на предмет іпотеки, нерухоме майно, а саме: нежитлову будівлю, загальною площею 124,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що судом безпідставно вжиті заходи забезпечення позову, оскільки він не має наміру продавати спірне приміщення. Звертає увагу на те, що він не є іпотекодавцем або майновим поручителем за борговими зобов`язаннями ФОП ОСОБА_3, Банк не зареєстрував обтяження іпотечного майна, а тому втратив переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки. Вважає, що суд допустився порушень норм матеріального права, що є підставою для скасування судового рішення і ухвалення нового про відмову у вжитті заходів забезпечення позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

За змістом ст.ст. 149,150 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів.

При цьому, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Установивши, що між сторонами існує майновий спір, який виник внаслідок невиконання боржника ФОП ОСОБА_3 своїх зобов`язань за кредитним договором, забезпеченим іпотекою, і що іпотечне майно було відчужено майновим поручителем без згоди кредитора на користь третьої особи, суд першої інстанції обґрунтовано вжив заходи забезпечення позову і наклав арешт на іпотечне майно.

Доводи апеляційної скарги про те, що Банк не має пріоритетного права на предмет іпотеки, оскільки його обтяження не зареєстровано в установленому законом порядку, є безпідставними, оскільки спростовуються витягом про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек, згідно якому 28.05.2012 в Реєстр внесено запис про обтяження спірного нерухомого майна на забезпечення кредитних зобов`язань ОСОБА_4 (а.с.66-67).

Посилання ОСОБА_5 на те, що він не є іпотекодавцем і не має ніяких зобов`язань перед Банком, оскільки набув право власності на спірне майно після укладення майновим поручителем договору іпотеки, не заслуговують на увагу.

За положенням статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Відтак, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що він не має наміру відчужувати спірне майно і до заяви про забезпечення позову не надано належних доказів, які б підтверджували існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

З огляду на викладене та враховуючи характер заявлених позивачем позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Оскільки забезпечення позову носить тимчасовий характер, тому апеляційним судом не встановлено порушень прав скаржника шляхом постановлення оскаржуваної ухвали.

Таким чином, з урахуванням наведеного апеляційний суд приходить до висновку про те, що доводи наведені в апеляційній скарзі суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, а оскаржувана ухвала відповідає нормам права, тому підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст.374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 березня 2019 року в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено і підписано 14 серпня 2019 року.

Головуючий

Судді: