Справа № 638/6699/19
Провадження № 2/638/3298/19
25.07.2019 Дзержинський районний суд м. Харкова
у складі головуючого судді Шестака О.І.,
при секретарі Цуваревої Р.Ю.,
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Українсько-Російське спільне товариство «Студбуд» (надалі ТОВ УРСП "СТУДБУД", Товариство, відповідач) у якому просить визнати ОСОБА_1 таким, що звільнений з посади директора ТОВ УРСП "СТУДБУД" за власним бажанням на підставі п. 1 ст. 38 КЗпП з 29 березня 2019 року.
В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що відповідно до рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю Українсько-Російське спільне товариство «Студбуд» від 15 грудня 2015 року (Протокол загальних зборів учасників ТОВ УРСП "СТУДБУД" від 15.12.15 р.) ОСОБА_1 було призначено на посаду директора, на підставі цього рішення 17 грудня 2015 року був виданий наказ про вступ ОСОБА_1 на посаду директора.
Позивач зазначив, що 14 лютого 2019 року ним на ім`я загальних зборів учасників ТОВ УРСП "СТУДБУД" було написано заяву про звільнення за власним бажанням у порядку ст. 38 Кодексу законів про працю України (надалі КЗпП України) та відповідно до приписів ст. 32 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" від 06.02.2018 р. № 2275-VІІІ позивачем було вжито заходів, передбачених, зокрема: повідомлено учасників товариства в установленому законодавством порядку про проведення загальних зборів товариства із зазначенням часу і місця проведення зборів та порядку денного, яке було зроблено не менш як за 30 днів до скликання загальних зборів, учасникам товариства була надана можливість ознайомитись із документами з питань, винесених на порядок денний. Повідомлення і заява були відіслані на адресу учасників товариства, зазначених у статуті, що підтверджується поштовими чеками та було опубліковано оголошення в газеті «Урядовий кур`єр» № 34 (6397) від 20 лютого 2019 р.
Заплановані на 29 березня 2019 року позачергові загальні збори учасників Товариства з обмеженою відповідальністю Українсько-Російське спільне товариство «Студбуд» визнано такими, що не відбулися, через відсутність кворуму для прийняття рішень, що письмово зафіксовано у Протоколі 29 березня 2019 року.
Статтею 38 КЗпП України передбачено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.
У зв`язку з тим, що станом на квітень 2019 року Загальні збори учасників ТОВ УРСП "СТУДБУД" не проведені, питання про звільнення позивача з посади директора не вирішено, іншої особи на цю посаду не обрано, позивачем його заява не відкликана, а також враховуючи, що трудові права позивача є порушеними, вони, на переконання ОСОБА_1 , підлягають захисту у судовому порядку.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.05.2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Українсько-Російське спільне товариство «Студбуд» прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі.
Позивач в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома.
Представник відповідача по справі в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Відзиву на позов, письмових заперечень та клопотань від Відповідача до суду не надходило.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.
У зв`язку з викладеним суд вважає можливим провести заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Виходячи з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що відповідно до протоколу загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю Українсько-Російське спільне товариство «Студбуд» від 15 грудня 2015 року, рішенням загальних зборів ТОВ УРСП "СТУДБУД" звільнено ОСОБА_2 з посади директора ТОВ УРСП "СТУДБУД" за власним бажанням та призначено ОСОБА_1 директором ТОВ УРСП "СТУДБУД" з 17.12.2015 року.
Згідно Наказу № 14/ОК від 17.12.2015 року ОСОБА_1 приступив до обов`язків директора ТОВ УРСП "СТУДБУД" із правом першого підпису, з оплатою згідно штатного розкладу.
У вказаному повідомленні позивач ОСОБА_1 вказав перелік питань, які необхідно вирішити на позачергових Загальних зборах Учасників товариства, а саме: 1 питання - Обрання Голови та Секретаря позачергових загальних зборів учасників Товариства; 2 питання - Про звільнення директора Товариства; 3 питання - Про призначення директора Товариства; 4 питання - Про уповноваження осіб на проведення державної реєстрації зміни директора в державному реєстрі.
Повідомлення про проведення позачергових загальних зборів учасників товариства позивач надіслав кожному учаснику поштою цінним листом, з описом вкладення листа з повідомленням про вручення, копії яких містяться в матеріалах справи.
Також судом встановлено, що Повідомлення про проведення позачергових загальних зборів учасників товариства і заява про звільнення директора товариства за власним бажанням були опубліковано в газеті «Урядовий кур`єр» № 34 (6397) від 20 лютого 2019 року шляхом розміщення відповідного оголошення.
У відповідності до ст. 32 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», загальні збори учасників скликаються виконавчим органом товариства. Статутом товариства може бути визначений інший орган, уповноважений на скликання загальних зборів учасників. Виконавчий орган товариства скликає загальні збори учасників шляхом надсилання повідомлення про це кожному учаснику товариства. Виконавчий орган товариства зобов`язаний повідомити учасників товариства не менше ніж за 30 днів до запланованої дати проведення загальних зборів учасників, якщо інший строк не встановлений статутом товариства. Повідомлення, передбачене частиною третьою цієї статті, надсилається поштовим відправленням з описом вкладення. Статутом товариства може бути встановлений інший спосіб повідомлення. У повідомленні про загальні збори учасників зазначаються дата, час, місце проведення, порядок денний. Якщо до порядку денного включено питання про внесення змін до статуту товариства, до повідомлення додається проект запропонованих змін. Виконавчий орган товариства приймає рішення про включення запропонованих питань до порядку денного загальних зборів учасників. Пропозиції учасника або учасників товариства, які в сукупності володіють 10 або більше відсотками статутного капіталу товариства, підлягають обов`язковому включенню до порядку денного загальних зборів учасників. У такому разі таке питання вважається автоматично включеним до порядку денного загальних зборів учасників. Після надсилання повідомлення, передбаченого частиною третьою цієї статті, забороняється внесення змін до порядку денного загальних зборів учасників, крім включення нових питань відповідно до частини сьомої цієї статті. Виконавчий орган товариства зобов`язаний повідомити учасників товариства про внесення змін до порядку денного не менше ніж за 10 днів до запланованої дати загальних зборів учасників, якщо інший строк не встановлений статутом товариства, відповідно до частини четвертої цієї статті. До порядку денного можуть бути внесені будь-які зміни за згодою всіх учасників товариства. У такому разі положення частин восьмої і дев`ятої цієї статті не застосовуються. Виконавчий орган товариства зобов`язаний надати учасникам товариства можливість ознайомитися з документами та інформацією, необхідними для розгляду питань порядку денного на загальних зборах учасників. Виконавчий орган товариства забезпечує належні умови для ознайомлення з такими документами та інформацією за місцезнаходженням товариства у робочий час, якщо інший порядок не передбачений статутом товариства.
Отже, позивач дотримався всіх передбачених законодавством України вимог щодо скликання та повідомлення про проведення позачергових загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю.
Відповідно до п.7 ч. 2 ст. 30 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» до компетенції загальних зборів учасників належать обрання одноосібного виконавчого органу товариства або членів колегіального виконавчого органу (всіх чи окремо одного або декількох з них), встановлення розміру винагороди членам виконавчого органу товариства.
Відповідно ч. 2 ст. 30 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» питання, передбачені частиною другою цієї статті, та інші питання, віднесені законом до компетенції вищого органу товариства, не можуть бути віднесені до компетенції інших органів товариства, якщо інше не випливає з цього Закону.
Згідно ч. 1 та ч. 3 ст. 99 ЦК України загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад; Повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.
Згідно ч. 1 ст. 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами для припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).
Відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.
Власником підприємства у розумінні ст. 38 КЗпП України та трудового законодавства в цілому, вважається особа, яка створила підприємство, тобто засновник (засновники). Залежно від організаційно - правової форми підприємства, власником може бути засновник приватного підприємства, акціонери, учасники та ін.
21.02.2019 року ОСОБА_1 разом із повідомленням про проведення позачергових загальних зборів товариства надіслав всім учасникам ТОВ УРСП "СТУДБУД" на їх адреси заяву про звільнення за власним бажанням від 14.02.2018 року, у якій позивач просив звільнити його за власним бажанням з посади директора ТОВ УРСП "СТУДБУД" з 29 березня 2019 року.
Вказану заяву позивач надіслав всім учасникам ТОВ УРСП "СТУДБУД" цінним листом, з описом вкладення листа, з повідомленням про вручення.
Отже, позивач повідомив за 30 днів до запланованої дати проведення позачергових загальних зборів учасників Товариства про проведення таких позачергових загальних зборів учасників товариства та повідомив про звільнення за власним бажанням за два тижні до запланованої дати звільнення усіх учасників ТОВ УРСП "СТУДБУД" належним чином.
Призначені на 29 березня 2019 року позачергові загальні збори учасників Товариства з обмеженою відповідальністю Українсько-Російське спільне товариство «Студбуд» визнано такими, що не відбулися, через відсутність кворуму для прийняття рішень (на зборах зареєструвалися п`ять учасників, що володіють 14,5 % часток у статутному капіталі ТОВ УРСП "СТУДБУД"), що письмово зафіксовано 29 березня 2019 року у Протоколі про те, що позачергові загальні збори учасників ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ УКРАЇНСЬКО-РОСІЙСЬКЕ СПІЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО "СТУДБУД" скликані на 29 березня 2019 р., початок о 14 год.00 хв., не відбулись, у зв`язку з чим не було прийнято рішення про звільнення позивача з посади директора Товариства.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Відповідно до ч. 5 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
За змістом ст. 41 Конституції України кожна особа є вільною обирати місце роботи та не може утримуватися на будь-які посаді без її бажання.
Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється.
Суд погоджується з тим, що не приймаючи рішення про розірвання трудового договору за ініціативою позивача, не оформлюючи звільнення позивача за умов, коли останній достатньо зрозуміло та достатніми засобами висловив своє бажання припинити трудові відносини, відповідач порушує та обмежує право позивача на працю та вільний вибір, яке гарантоване ст. 43 Конституції України.
Виходячи з вимог ст. 22 КЗпП України, відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається.
Розглядаючи справи, пов`язані із застосуванням даної норми, Конституційний Суд України у рішеннях від 07.07.2004 № 14-рп/2004, від 16.10.2007 № 8-рп/2007 та від 29.01.2008 № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю Конституційний Суд України розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом.
Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації.
Згідно ст. 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що ратифікована Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, нікого не можна тримати в рабстві або в підневільному стані. Ніхто не може бути присилуваний виконувати примусову чи обов`язкову працю.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожний має право на справедливий суд, а також право на ефективний засіб правового захисту, чиї права та свободи визнані конвенцією було порушено.
Відповідно до ст. 1 КЗпП України кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників.
Статтею 2 КЗпП України передбачено, що право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Працівники мають право на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади.
За змістом ст. 5? КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, вільний вибір виду діяльності.
Отже, з огляду на викладене, суд вважає позовні вимоги доведеними та обґрунтованими, судом встановлено порушення прав позивача, які підлягають захисту, оскільки не вирішення Товариством та його органами питання про звільнення ОСОБА_1 є порушенням його права щодо вільного вибору праці.
Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у сумі 768,40 грн.
Аналізуючи наведені обставини, досліджені докази, суд приходить до висновку про наявність правових підстав щодо задоволення вимог позивача.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 133, 141, 263-265, 280, 284, 289, 354 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 41, 43, 53, 55 Конституції України, ст.ст. 30, 32 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», ст.ст. 1, 2, 5?, 21, 22, 36, 38 Кодексу законів про працю України, ст. 4, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд -
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Українсько-Російське спільне товариство «Студбуд» про визнання таким, що звільнений з посади директора задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільно-процесуальним законодавством.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий Шестак О.І.