Справа № 344/3786/17
Провадження № 22-ц/4808/768/19
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Матківський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю представника Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області - Пасічник Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську (Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області) до ОСОБА_1 про стягнення переплати пенсії, з апеляційною скаргою Голови комісії з припинення діяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 квітня 2019 року, постановленого суддею Пастернак І.А.

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

У березні 2017 року позивач звернувся до суду із даним позовом та просив стягнути з відповідача 27 288 гривень переплати пенсії.

Заявлені вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідачці з 01 березня 2013 року була призначена пенсія по втраті годувальника як інваліду дитинства ІІІ групи інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». По пенсійній справі відповідача виникла переплата пенсії за період з 01 квітня 2015 року по 28 лютого 2017 року в сумі 27 288 гривень, оскільки в цей час вона працювала на посаді державного службовця, а виплата пенсії не була припинена. Оскільки, відповідачці була призначена пенсія по втраті годувальника на загальних підставах (шифр пенсії 511), то виплата пенсії проводилася автоматизованим способом у вказаний період у розмірі 85% як працюючому пенсіонеру.

Відповідно до ст. 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (чинного на дату призначення пенсії) з 1 квітня 2015 року у період роботи особі (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх І соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України", «Про державну службу» «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів» пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Оскільки відповідач з 01 квітня 2015 року по 28 лютого 2017 року працювала на посаді державного службовця, пенсію вона отримала неправомірно.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 09 квітня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що без встановлення фактів недобросовісної поведінки відповідача чи фактів зловживань та подання страхувальником недостовірних даних, наявності рахункової помилки при виплаті пенсії, відсутні підстави для стягнення з відповідача надмірно виплаченої суми пенсії відповідно до ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» або ж ст. 1212 ЦПК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

На рішення суду Голова комісії з припинення діяльності управління подав апеляційну скаргу, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Зазначає, що по пенсійній справі відповідача виникла переплата пенсії за період з 01 квітня 2015 року по 28 лютого 2017 року в сумі 27 288 гривень, оскільки вона працювала на посаді державного службовця, а виплата пенсії відповідно до ст. 47 ЗУ України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» як державному службовцю не була припинена. Оскільки відповідачу була призначена пенсія по втраті годувальника на загальних підставах, то виплата пенсії проводилась автоматизованим способом у вказаний період в розмірі 85% як працюючому пенсіонеру. Про розмір та причини виникнення переплати відповідача було повідомлено листом від 01 березня 2017 року, однак вона не погоджується з діями управління щодо визначення переплати пенсії та відмовляється її відшкодовувати.

Вважає, що набуття права власності на виплачену управлінням пенсію в сумі 27 288 гривень відбулося неправомірно, тому її сума підлягає стягненню як з недобросовісного набувача.

Короткий зміст заперечення на апеляційну скаргу

ОСОБА_1 подала заперечення, просила відхилити апеляційну скаргу, рішення суду залишити без змін. Зазначила, що жодних обставин, які б свідчили про зловживання з її боку при наданні інформації про заробітну плату для обчислення пенсії або подання недостовірних даних, чи про будь-яку іншу форму недобросовісності представником ПФУ не вказано, окрім того, наявність такої помилки не виключає вину відповідальної особи ПФУ.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що згідно розпорядження про утримання переплати О/Р 812545 УПФ в м. Івано-Франківську від 16 лютого 2017 року, переплата пенсії відповідачки за період з 01 квітня 2015 року по 28 лютого 2017 року становить 27 288,00 гривень (а.с.5).

Листом від 01 березня 2017 року №756/03 відповідачка була повідомлена проте, що сума зайво виплачених їй коштів за період з 01 квітня 2015 року по 28 лютого 2017 року становить 27 288,00 гривень, і ці кошти підлягають поверненню на рахунок УПФ в м. Івано-Франківську (а.с.6).

Згідно довідки, виданої УПФ в м. Івано-Франківську №1983 від 10 березня 2017 року, переплата пенсії ОСОБА_1 за період з 01 квітня 2015 року по 28 лютого 2017 року становить 27 288,00 гривень (а.с.7).

З наданої ПФУ копії індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 від 17 листопада 2016 року, остання працювала та отримувала заробітну плату в апеляційному суді Івано-Франківської області у період з серпня 2014 року по жовтень 2016 року (а.с. 55).

Позиція суду апеляційної інстанції

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, вислухавши представника Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, яка вимоги скарги підтримала, колегія суддів вважає, що у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (чинного на дату призначення пенсії) з 1 квітня 2015 року у період роботи особі (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх І соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України", «Про державну службу» «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів» пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються; у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Згідно з частиною першою статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Згідно з частиною першою статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Частиною першою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Аналіз наведеного правила дає підстави для висновку, що у законі передбачено два винятки із нього: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Аналогічні за своїм змістом висновки про застосування статті 1215 ЦК України викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 22 січня 2014 року у справі № 6-151цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14, підстав відступити від яких Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц не встановила.

Тобто, механізм повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення зазначених сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме через його зловживання.

Судом першої інстанцій встановлено відсутність двох обов`язкових складових, за наявності яких відповідно до вимог статті 1215 ЦК України та статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» можливе повернення безпідставно виплаченої пенсії, а саме: рахункової помилки з боку позивача і недобросовісності, зловживань з боку відповідача.

Крім цього, про наявність рахункової помилки у даній справі позивач не посилається. Колегія суддів вважає, що суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку про те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що ця помилка є безпосередньо рахунковою, а не помилкою, пов`язаною з неналежним виконанням обов`язків службовими особами, відповідальними за обчислення та нарахування пенсії, а також здійснення контрольних функцій.

Відсутність ознак рахункової помилки підтверджується самим змістом позовної заяви, апеляційної скарги, у яких позивачем зазначено про наявність тимчасових заборон у чинному законодавстві у період з 01 квітня 2015 року до 31 грудня 2016 року щодо нарахування пенсій працюючим пенсіонерам, що також свідчить про те, що позивачу було відомо про нарахування відповідачу ОСОБА_1 пенсії у розмірі 85% як працюючому пенсіонеру.

У § 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04, зазначено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуватись на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в удовому порядку.

Відповідно до ст. 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсіонери зобов`язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або обставини, що спричиняють її виплати. У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

Згідно копії пам`ятки пенсіонеру - пенсіонери зобов`язані повідомляти органи Пенсійного фонду про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсійної виплати або припинення її виплати: про вступ на роботу, звільнення з роботи, реєстрацію або зняття з обліку як фізичної особи-підприємця.

У графі «пам`ятку отримав» 16 листопада 2016 року зазначено прізвище « ОСОБА_1 » (а.с. 56).

Проте, згідно Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі. Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;

Під час розгляду справи апеляційним судом оглянуто пенсійну справу відповідача ОСОБА_1 та становлено, що вона подала заяву про поновлення пенсії по втраті годувальника 16 листопада 2016 року , зазначивши, що працює з 04 вересня 2014 року. До заяви, на вимогу органу пенсійного фонду, ОСОБА_1 подано перелік документів, однак копії трудової книжки у неї не вимагали. Копії зазначених документів долучено до матеріалів справи (а.с. 87-89).

Представник позивача у засіданні апеляційного суду підтвердила, що копію трудової книжки для поновлення виплати такої категорії пенсії не вимагалось, проте управління згідно Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в тримісячний строк отримало інформацію про працевлаштування ОСОБА_1 в апеляційному суді, і копія трудової книжки знаходиться у матеріалах пенсійної справи, яку на їх вимогу подала відповідач.

Матеріалами справи підтверджено, що про працевлаштування ОСОБА_1 у апеляційному суді позивачу було відомо ще з серпня 2014 року, про що свідчить дані із індивідуальної відомості про застраховану особу форми ОК-5, які були подані суду першої інстанції.

На момент написання відповідачем ОСОБА_1 заяви про переоформлення пенсії, їй дійсно 16 листопада 2016 року вперше вручена пам`ятка, де серед іншого зазначено, що вона зобов`язана повідомляти органи Пенсійного фонду про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсійної виплати або припинення її виплати, зокрема, вступ на роботу, звільнення з роботи, реєстрацію або зняття з обліку як фізичної особи-підприємця.

Відповідно до поданої представником позивача копії посадової інструкції головного спеціаліста відділу управління Пенсійного фонду в м. Івано-Франківську, який на час подачі ОСОБА_1 заяви про перерахунок пенсії здійснював оформлення документів, зазначено у п.2.1.3; 2.1.6; 2.1.7., що спеціаліст приймає документи про призначення (перерахунок) пенсії, забезпечує правову оцінку прийнятих документів, контролює своєчасність опрацьованих документів, переданих управлінням відділу, виплату пенсій і в разі необхідності готує службові записки керівництву та щомісячно готує інформацію щодо стану розгляду зареєстрованих заяв.

Представник позивача підтвердила, що на вимогу управління Пенсійного фонду ОСОБА_1 подано копію трудової книжки на початку 2017 року, і вона знаходиться у матеріалах пенсійної справи.

Крім цього, з самого початку пред`явлення позову представник позивача підтверджувала, що ОСОБА_1 з 01 квітня 2014 року пенсія як працюючому пенсіонеру з урахуванням змін, які були внесені до ст. 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зменшена до розміру 85 % як працюючому пенсіонеру.

Під час розгляду справи у апеляційному суді ОСОБА_1 також подала копію трудової книжки, згідно якої з 05 серпня 2014 року вона прийнята на посаду старшого секретаря відділу загального діловодства канцелярії апеляційного суду та цього ж дня прийняла присягу державного службовця і їй присвоєно 13 ранг державного службовця. Така ж копія трудової книжки знаходиться у матеріалах пенсійної справи відповідача.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відсутні докази зловживання ОСОБА_1 , яка виконала вимоги, передбачені для поновлення пенсії та не приховувала інформації щодо працевлаштування на державній службі. Позивач, при прийнятті заяви відповідача 16 листопада 2016 року про переоформлення пенсії та вручення цього ж дня пам`ятки пенсіонера, подала усі документи для виплати, що підтверджується підписом спеціаліста (а.с. 87-89), а тому не можна вважати дії відповідача недобросовісними чи зловживанням покладених на неї обов`язків.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення, що відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував, тому рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Голови комісії з припинення діяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 квітня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 14 серпня 2019 року.

Головуючий: Р.Й. Матківський

Судді: Л.В. Василишин

І.О. Максюта