Постанова

Іменем України

08 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 283/2508/16-ц

провадження № 61-939св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Штелик С. П. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Лесько А. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 04 грудня 2018 року у складі суддів: Галацевич О. М., Борисюка Р. М., Григорусь Н. Й.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні будинком шляхом виселення.

Позов мотивовано тим, що їй та відповідачу ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належало 33/100 частин будинку АДРЕСА_1 мирської області . У 2016 році вона викупила частку відповідача, але відповідач продовжує проживати в даному будинку та користуватися ним. Зазначала, що ОСОБА_2 перешкоджає їй, як власнику, користуватися належним майном, а також систематично порушує правила спільного проживання.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просила усунути спричинені їй перешкоди у користуванні житловим будинком

АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 із даного будинку без надання іншого житла.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від

19 січня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Усунуто перешкоди у користуванні ОСОБА_1 житловим будинком АДРЕСА_1 , який належить їй на праві власності, шляхом виселення ОСОБА_2 з даного житлового будинку без надання іншого житлового приміщення. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 21 лютого

2017 року рішення Малинського районного суду Житомирської області від 19 січня 2017 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ від 31 серпня 2017 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , відхилено, рішення апеляційного суду Житомирської області від 21 лютого 2017 року залишено без змін.

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 подала заяву про перегляд рішення апеляційного суду Житомирської області від 21 лютого 2017 року у зв`язку із нововиявленими обставинами.

Заява мотивована тим, що після ухвалення вищевказаного рішення, їй стали відомі обставини, які, на її думку, є такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення. Зокрема, послалася на те, що при поданні ОСОБА_2 апеляційної скарги він приховав, що 04 травня 2016 року він зареєстрував шлюб із ОСОБА_4 , що свідчить про припинення сімейних відносин з позивачем та є підставою для виселення відповідача.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 04 грудня 2018 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що обставина перебування з 04 травня 2016 року ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, не впливає на його статус у спірних правовідносинах як колишнього члена сім`ї ОСОБА_1 , не є істотною для справи з огляду на предмет доказування та не може вплинути на ухвалене судом рішення.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у січні 2019 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу апеляційного суду та передати справу на новий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд безпідставно не врахував наведену нововиявлену обставину, а саме перебування відповідача у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою. Вказана обставина має значення для правильного вирішення даної справи та є істотною для ухвалення рішення про задоволення позову, оскільки підтверджує факт, що відповідач не є членом сім`ї позивача, тому наявні підстави для його виселення із спірного будинку.

Доводи інших учасників справи

У заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_2 просив відхилити касаційну скаргу та зазначив про те, що з 2016 року проводив ремонтні роботи щодо благоустрою будинку та опалення у ньому.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до положень статті 423 ЦПК України, рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами.

Частиною другою вказаної статті визначено перелік підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, якими є: істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; встановлені вироком суду або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі.

Відповідно до частини 4 статті 423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи та докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених наведеними нормами, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмету доказування у справі і можуть вплинути на висновки суду про права і обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з практикою ЄСПЛ процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, наявність доказу, недоступного раніше, який однак міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також те, що цей доказ є вирішальним (пункти 27-34 рішення «Праведная проти Росії» від 18 листопада 2004 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

З урахуванням наведених норм, суд апеляційної інстанції обґрунтовано залишив заяву ОСОБА_1 без задоволення, оскільки обставини, на які вона посилається, а саме: укладення відповідачем 04 травня 2016 року шлюбу з ОСОБА_4 , не є нововиявленими обставинами у розумінні частини другої статті 423 ЦПК України.

При цьому суд апеляційної інстанції виходив із того, що предметом дослідження судів при вирішенні спору були обставини наявності підстав для виселення ОСОБА_2 , який є колишнім членом сім`ї ОСОБА_1 , визначених частиною першою статті 116, статті 157 ЖК Української РСР.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 21 лютого 2017 року, яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 серпня 2017 року, встановлено, що ОСОБА_1 не довела суду обставин, що ОСОБА_2 порушує правила, визначені статтею 116 ЖК Української РСР, при цьому до нього застосовувались заходи попередження чи громадського впливу, які не дали позитивних результатів, у зв`язку із чим суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для виселення відповідача з належного позивачеві будинку.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вірно виходив із того, що обставина перебування ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою не є істотною для справи з огляду на предмет доказування та не може вплинути на ухвалене судом рішення.

Крім того, слід зазначити про те, що в касаційній скарзі, поданій представником ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , на рішення апеляційного суду Житомирської області від 21 лютого 2017 року, заявник посилався на те, що відповідач уклав шлюб вдруге, у зв`язку з чим не може бути членом сім`ї позивача, тобто вказана обставина була відома ОСОБА_1 на час розгляду справи, тому не є нововиявленою обставиною у розумінні пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, які на думку заявника мають істотне значення для вирішення справи.

Судова колегія вважає за необхідне звернути увагу на те, що одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності inter alia, який вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, новий розгляд справи, провадження у якій було закінчено остаточним рішенням, можливий у зв`язку з нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження лише у разі необхідності виправлення суттєвих помилок правосуддя, коли така процедура застосовується у спосіб, сумісний зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Принцип юридичної визначеності передбачає повагу до остаточності судових рішень та полягає у тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру. (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України»).

Доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про те, що оскаржена ухвала суду апеляційної інстанції постановлена без додержання норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги та висновки суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Житомирського апеляційного суду від 04 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. П. Штелик

А. А. Калараш

А. О. Лесько