Справа № 140/716/16-ц
Провадження № 22-ц/801/1367/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Алєксєєнко В. М.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 серпня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Стадника І.М. (судді-доповідача),

суддів: Міхасішина І.В., Войтка Ю.Б.

з участю секретаря судового засідання Безрученко Н.Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань №2

апеляційну скаргу заступника прокурора Вінницької області

на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 19 квітня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Алєксєєнка В.М., повний текст якого складений того ж дня

в справі №140/716/16-ц

за позовом керівника Немирівської місцевої прокуратури в інтересах Державної екологічної інспекції у Вінницькій області (позивач)

до Чуківської сільської ради Немирівського району, ОСОБА_1 (відповідачі),

за участі відділу Держгеокадастру у Немирівському районі (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог)

про визнання недійсним рішення сесії Чуківської сільської ради, визнання недійсним державного акта на право власності, зобов`язання повернути земельну ділянку, -

встановив:

В березні 2016 року керівник Немирівської місцевої прокуратури звернувся в інтересах Державної екологічної інспекції у Вінницькій області до районного суду з позовом до Чуківської сільської ради Немирівського району, ОСОБА_1 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - відділу Держгеокадастру у Немирівському районі про визнання недійсним рішень сесії Чуківської сільської ради, визнання недійсним державного акта на право власності, зобов`язання повернути земельну ділянку, в обґрунтування якого посилався на те, що рішенням 10 сесії 5 скликання Чуківської сільської ради «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» від 21.09.2007 ОСОБА_1 безкоштовно у приватну власність передано земельну ділянку, загальною площею 0,90 га, для ведення особистого селянського господарства.

На підставі вказаного рішення, ОСОБА_1 виготовлено технічну документацію щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку.

Рішенням 13 сесії 5 скликання Чуківської сільської ради «Про затвердження технічної документації та видачу державного акту на право власності на землю» від 25.01.2008 затверджено вищевказану технічну документацію та видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 26.02.2008 року, згідно якого ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка, площею 0,7125 га кадастровий номер НОМЕР_2 та земельна ділянка площею 0,3237 га кадастровий номер НОМЕР_3 .

Разом з тим, відповідно до 328 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Прокурор посилається на те, що при прийнятті відповідних рішень й наданні відповідачеві у власність земельної ділянки було грубо порушено порядок такого надання, а також не були дотримані вимоги частини 1 статті 58, частини 2 статті 60 ЗК України, в результаті чого відповідачеві передано у приватну власність земельну ділянку водного фонду.

Так, відповідно до частини 1 статті 58 ЗК України до земель водного фонду належать землі, зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами. Частиною 2 статті 60 ЗК України передбачено, що прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у межевий період) для великих річок, водосховищ на них та озер шириною 100 м.

Відтак вважає, що земельні ділянки надані у приватну власність ОСОБА_1 перебувають в межах прибережно-захисної смуги р. Південний Буг, а тому просив суд визнати недійсними та скасувати:

- рішення 10 сесії 5 скликання Чуківської сільської ради «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» від 21.09.2007 в частині передачі у приватну власність земельної ділянки, загальною площею 0,90 га, для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 ;

- рішення 13 сесії 5 скликання Чуківської сільської ради «Про затвердження технічної документації та видачі державного акту на право власності на землю» від 25.01.2008 в частині затвердження технічної документації по складанню та видачі державного акта на право приватної власності на землю площею 1,0398 га та видачі ОСОБА_1 державного акта на право приватної власності на землю площею 1,0398 га для ведення особистого селянського господарства.

Визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 виданий 26.02.2008 та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю № 03 та скасувати актовий запис про державну реєстрацію акту на право приватної власності на земельну ділянку, вчинений відділом земельних ресурсів у Немирівському районі в Книзі записів реєстрації держаних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 03 від 26.02.2008

Зобов`язати ОСОБА_1 повернути земельні ділянки площею 0,7125 га кадастровий номер НОМЕР_3 до земель прибережно-захисної смуги р. Південний Буг, що розташована в межах с. Перепеличе Немирівського району.

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 19 квітня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду заступник прокурора Вінницької області подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, неправильне тлумачення закону та застосування закону, який не підлягав застосуванню, просив скасувати рішення і ухвалити нове, яким задовольнити позов повністю.

Доводи апеляційної скарги полягають у безпідставності застосування судом строку позовної давності виходячи із дати отримання відповідачем державного акту на право власності на земельну ділянку, а саме з 26 лютого 2008 року.

При цьому апелянт вважає, що такий строк не пропущено, оскільки про незаконність передачі у приватну власність земельної ділянки водного фонду йому стало відомо в ході виконання завдання щодо вивчення стану законності рішень органів місцевого самоврядування, тобто у 2016 році.

Відзиви на апеляційну скаргу учасниками справи не подано.

В судовому засіданні прокурор Кравчук О.Л. вимоги апеляційної скарги підтримав на умовах, викладених у ній, і просив задовольнити. Пояснив, що суд першої інстанції передчасно, до встановлення обставин справи і правовідносин, що склалися між сторонами, застосував строк позовної давності і відмовив в задоволенні позовних вимог. Водночас звертає увагу на те, що при наданні сільською радою земельної ділянки ОСОБА_1 у власність, було грубо порушено порядок такого надання, оскільки не розроблялася документація із її відведення, було застосовано процедуру надання земельної ділянки через розробку лише технічної документації, а відтак відповідні державні органи, до компетенції яких входить перевірка документів на предмет їх відповідності вимогам законодавства, не були поінформовані про прийняття сільською радою відповідних рішень і надання земельної ділянки у власність, що також спростовує висновки суду першої інстанції про те, що строк позовної давності слід рахувати з дати видачі державного акта.

Представник відповідача Чуківської сільської ради - сільський голова Кальніцький В.Б. вимоги апеляційної скарги прокурора не визнав і заперечував проти її задоволення. Пояснив, що відповідні земельні ділянки, з яких було сформовано земельну ділянку, яку надано ОСОБА_1 , раніше належали іншим користувачам, які померли, а спадкоємці за оформленням своїх прав не зверталися. На земельних ділянках знаходилися старі будинки, які на даний час зруйнувалися. Оскільки земельні ділянки знаходяться неподалік центру села на березі річки Південний Буг було прийнято рішення про їх надання ОСОБА_1 відповідно до поданої ним заяви.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Примакова В.В. проти вимог апеляційної скарги заперечувала і просила її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне і обґрунтоване. Пояснила, що земельні ділянки дійсно знаходяться на березі річки Південний Буг, проте їй невідомо на якій відстані від води. Наголошує на тому, що земельні ділянки раніше рішеннями колгоспу надавалися в користування іншим особам, а відтак вважаються такими, що вже були у користуванні, в зв`язку з чим при їх наданні ОСОБА_1 не готувався проект відведення земельної ділянки.

Інші учасники процесу, повідомлені в установленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явилися, що відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог з таких підстав.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися за засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення, суд, зокрема, вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити тощо.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції зробив висновок про те, що позивач пропустив строк позовної давності, передбачений статтею 257 ЦК України.

Колегія суддів вважає такий висновок передчасним і не погоджується з ним, так як вирішуючи спір, суд першої інстанції не встановив всі фактичні обставини справи, зокрема не надав належної оцінки доводам позивача про те, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах прибережної захисної смуги, тому передача її у власність фізичній особі для ведення особистого селянського господарства суперечить вимогам Земельного Кодексу.

Виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, про захист якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

Апеляційним судом встановлено, що рішенням 10 сесії 5 скликання Чуківської сільської ради «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» від 21 вересня 2007 року відповідачу ОСОБА_1 безкоштовно, у приватну власність, передано земельну ділянку, загальною площею 0,90 га, для ведення особистого селянського господарства. Зазначена земельна ділянка знаходиться в межах населеного пункту (а.с. 12).

Рішенням 13 сесії 5 скликання Чуківської сільської ради «Про затвердження технічної документації та видачі державного акту на право власності на землю» від 25 січня 2008 року громадянину ОСОБА_1 затверджено технічну документацію по складанню та видачу державного акта на право власності на землю 1,0398 та видано державний акт на право власності на землю в розмірі фактичного землеволодіння площею 1,098 га в тому числі для ведення особистого селянського господарства 1,0398 га (а.с. 13).

На підставі зазначеного рішення ОСОБА_1 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 26 лютого 2008 року, відповідно до якого останній є власником земельної ділянки площею 1,0398 га, яка розташована в с . Перепеличчя Немирівського району, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства (а.с. 14).

Стаття 14 Конституції України встановлює, що земля є основним національним багатством, яке перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

До повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належать, зокрема, розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до Земельного кодексу України (п. п. «а», «б» ч. 1 ст. 12 ЗК України, пункт 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні).

Частинами 6-10 статті 118 ЗК України в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання.

Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селища, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення.

При цьому проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування.

Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 р. № 677 затверджено Порядок розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, який втратив чинність згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2013 р. № 154, проте був чинним на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до Порядку проект відведення земельної ділянки не розробляється у разі, коли: земельна ділянка, межі якої визначено в натурі (на місцевості), надається у користування або безоплатно передається у власність без зміни її цільового призначення; земельна ділянка набувається у власність шляхом купівлі-продажу, дарування, міни, на підставі інших цивільно-правових угод, успадкування, без зміни її меж та цільового призначення; земельна ділянка придбана на конкурентних засадах (за результатами земельних торгів).

Натомість як випливає з оскаржуваних рішень Чуківської сільської ради при наданні земельної ділянки ОСОБА_1 було застосовано порядок приватизації земельних ділянок, що передбачений частинами 1 і 2 статті 118 ЗК України.

В зазначеному порядку громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Апеляційний суд відкидає посилання відповідачів на те, що прийняття сільською радою рішень про передачу ОСОБА_1 безкоштовно у приватну власність земельної ділянки, затвердження технічної документації по складанню та видачі державного акта і видачу державних актів є законними, так як останній нібито набув у власність вже сформовані земельні ділянки, які раніше належали іншим особам, яким в свою чергу були їм передані колгоспом.

Так, необхідними умовами застосування порядку, передбаченого частинами 1-2 статті 118 ЗК України є перебування земельної ділянки в користуванні громадянина; визначеність в натурі (на місцевості) її меж; незмінність цільового призначення.

За даними земельно-кадастрової книги Чуківської сільської ради Немирівського району Вінницької області (а.с. 24) ОСОБА_1 до прийняття сільською радою 21.09.2007 року рішення про передачу йому безкоштовно у приватну власність земельної ділянки площею 0,90 га її користувачем не був, так саме і не набув її в порядку купівлі-продажу, дарування, міни, на підставі інших цивільно-правових угод, успадкування, без зміни її меж та цільового призначення, чи в результаті придбання на конкурентних засадах.

Застосування порядку приватизації земельної ділянки, а не порядку безоплатної передачу земельної ділянки у власність унеможливило погодження, а відтак і перевірку відповідності проекту відведення земельної ділянки органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини відповідно до частини 9 статті 118 ЗК України.

Так, відповідно до статті 3 Водного кодексу України (далі ВК України) усі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд, до якого, серед іншого, належать поверхневі води: водотоки (річки, струмки).

Частиною першою статті 58 ЗК України та статтею 4 ВК України зазначено, що до земель водного фонду належать землі, зайняті річками, островами, а також прибережні захисні смуги вздовж цих річок.

Статтею 84 ЗК України встановлено, що у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Пунктом 4 вказаної статті визначено, що до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі водного фонду.

Згідно зі статті 60 ЗК України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги.

Зі змісту вказаних положень законодавства вбачається, що віднесення земельних ділянок, зайнятих водними об`єктами, до земель водного фонду підтверджується самим фактом перебування їх під водним об`єктом.

Крім того, до складу земель водного фонду України віднесено землі прибережної захисної смуги, на яких хоча і не розташований водний фонд, але за своїм призначенням вони сприяють його функціонуванню.

Так, згідно з приписами статей 1, 88, 89 ВК України, статей 60, 61 ЗК України прибережна захисна смуга є частиною водоохоронної зони відповідної ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлено більш суворий режим господарської діяльності, ніж на решті території водоохоронної зони. На земельних ділянках такої категорії, зокрема, заборонено розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво, зберігання та застосування пестицидів і добрив.

Ширина прибережних захисних смуг визначена частиною 2 статті 88 ВК України, частиною 2 статті 60 ЗК України та становить: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів; для великих річок, якою, зокрема, є річка Південний Буг, водосховищ на них та озер - 100 метрів. У прибережних захисних смугах уздовж річок забороняється садівництво та городництво.

Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках всіх категорій земель, крім земель морського транспорту.

Частинами 7, 8 статті 88 ВК України, частиною 3 статті 60 ЗК України передбачено, що розміри і межі природоохоронних зон встановлюються за окремими проектами землеустрою.

За статтями 1, 20, 50, 54 Закону України «Про землеустрій» проект землеустрою це сукупність нормативно-правових, економічних, технічних документів щодо обґрунтування заходів із використання та охорони земель, яким встановлюються межі об`єктів землеустрою.

Крім того, відповідно до п. 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Мінприроди України 05.11.2004 № 434, у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об`єктів природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 Водного кодексу України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.05.96 № 486 «Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них», з урахуванням конкретної ситуації.

Аналіз наведених вище норм законодавства свідчить про те, що фактичний розмір і межі прибережної захисної смуги визначені нормами закону, а проект землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги є лише документом, який містить графічні матеріали та відомості про обчислену площу в розмірі й межах, встановлених законодавством.

Водночас, відсутність цього проекту та невизначення відповідними органами державної влади на території межі прибережної захисної смуги в натурі не може розцінюватись як відсутність самої прибережної захисної смуги та можливість до її встановлення передавати у приватну власність ділянки, що підпадають під нормативно визначену зону від урізу води.

Як видно з викопіювання зі збірного кадастрового плану Чуківської сільської ради Вінницької області (а.с. 20), та згідно з даними публічної кадастрової карти України, розміщеної в мережі Інтернет за посиланням https://map.land.gov.ua/kadastrova-karta, що є ресурсом з вільним режимом доступу, надані ОСОБА_1 земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_2 і НОМЕР_4 , розміщені безпосередньо на березі річки Південний Буг. Не заперечувалася зазначена обставина й відповідачами по справі.

Статтею 59 ЗК України установлено, що громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Цією ж статтею установлено вичерпний перелік видів функціонального використання земель водного фонду, для яких їх можуть передавати в користування громадян органи місцевого самоврядування та виконавчої влади.

Зокрема, землі водного фонду можуть передаватись в користування лише для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих потреб, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт.

Відповідно статті 60 ЗК України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) установлено, що прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється розорювання земель, садівництво та городництво.

Натомість як в державному акті, так і в технічній документації з його виготовлення зазначено, що земельні ділянки ОСОБА_1 межують виключно із землями Чуківської сільської ради, що не відповідає дійсності. Так само в технічній документації відсутні відомості про будь-які обмеження і сервітути щодо земельної ділянки.

Відповідно до повідомлення Департаменту екології та природних ресурсів Вінницької ОДА від 17.06.2015 №3918/08-01-13, наданого на звернення прокурора Немирівського району, землевпорядна документація стосовно надання погодження до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину ОСОБА_1 на розгляд до департаменту на надходила (а.с. 28).

Державна екологічна інспекція України згідно із Законами України «Про охорону навколишнього природного середовища», «Про державний контроль за використанням та охороною земель» та відповідно до Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 2017 р. № 275 є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабміном через Міністра екології та природних ресурсів, й реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, зокрема, перевіряє дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, родючості ґрунтів, дотримання вимог законодавства у сфері навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення та охорони природних ресурсів.

Відповідно до Положення про Державну екологічну інспекцію в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України 11 серпня 2017 року № 312 Державна екологічна інспекція в області є територіальним органом Державної екологічної інспекції України та їй підпорядковується.

Відтак саме Державна екологічна інспекція у Вінницькій області є природоохоронним органом, про який йдеться в частині 9 статті 118 ЗК України і з яким мав би бути погоджений проект відведення земельної ділянки.

У відповіді Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг (а.с. 29) також йдеться про те, що жодні висновки про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в межах прибережної захисної смуги річки Південний Буг на території Чуківської сільської ради не надавалось.

Державна екологічна інспекція у Вінницькій області з моменту прийняття оспорюваних рішень перевірки щодо законності фактичного вилучення частини прибережно-захисної смуги річки Південний Буг та передачі її у приватну власність не проводила та будь-яких заходів у зв`язку з цим не вживала, що відповідно до статті 23 Закону України «Про прокуратуру» є підставою для звернення прокурора до суду в інтересах держави.

Суд першої інстанції на зазначені обставини справи і відповідні їм норми матеріального права уваги не звернув й взагалі не встановив, яка із передбачених статтею 118 ЗК України процедур передання земельної ділянки у власність мала бути застосована при передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_1 , чи було дотримано зазначену процедуру, чи дотримано при передачі земельної ділянки вимоги природоохоронного, зокрема водного законодавства.

Вирішуючи питання про можливість захисту інтересів держави згідно із заявленою прокурором матеріально-правовою вимогою, зокрема, визначаючись щодо пропуску прокурором строку позовної давності, апеляційний суд дійшов висновку, що прокурором строк позовної давності не пропущено з огляду на таке.

Стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред`явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ст. 267 ЦК України).

Визначення моменту початку відліку позовної давності міститься у ст. 261 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, за загальним правилом, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи-носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Статтею 36-1 Закону України «Про прокуратуру» та ч. 2 ст. 45 ЦПК України (тут і надалі - в редакції ЦПК України, що діяла на момент пред`явлення позову прокурором - березень 2016 року) було передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі він набуває статусу позивача (абз. 2 ч. 2 ст. 45 ЦПК України).

Процесуальні права прокурора як особи, якій надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, визначені ст. 46 ЦПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 46 ЦПК України органи та інші особи, які відповідно до ст. 45 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах, мають процесуальні права й обов`язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду.

Прокурор, який бере участь у справі, має обов`язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

На такі позови поширюється положення ст. 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі ч. 1 ст. 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб`єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 22 травня 2018 року по справі № 469/1203/15-ц.

Відтак помилковими є посилання відповідачів на те, що строк позовної давності слід відраховувати з моменту передання ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки, а не з моменту, коли прокурор або орган, в інтересах якого він звертається, про порушення.

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що незаконне володіння землями водного фонду приватними особами є неможливим, бо їх розташування свідчить про неможливість виникнення приватного власника (а отже, і володільця).

Відповідачі не мали перешкод в доступі до законодавства й у силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак спірних земельних ділянок - їх розташування безпосередньо на березі річки, проявивши розумну обачність, могли і повинні були знати про те, що ділянки перебувають у межах прибережної захисної смуги, що ставить їх, відповідачів, добросовісність під час передання-набуття земельних ділянок у власність під обґрунтований сумнів.

Згідно з пунктом 10 частини 1 статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, а відповідно до частини 1 статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

З вищевикладених підстав оскаржувані рішення Чуківської сільської ради слід визнати протиправними і скасувати, а виданий на їх підставі державний акт - визнати недійсним.

Разом з тим, вирішуючи вимоги прокурора про скасування актового запису про державну реєстрацію акту на право приватної власності на земельну ділянку і зобов`язання ОСОБА_1 повернути земельні ділянки до земель прибережно-захисної смуги, апеляційний суд виходить з такого.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений є метою саме віндикаційного позову. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном, яким є земельна ділянка, означене введення полягає у внесені запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю).

Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 14 листопада 2018 року по справі № 183/1617/16 (пункти 141-144).

Відтак позовна вимога прокурора про зобов`язання ОСОБА_1 повернути земельну ділянку до земель прибережно-захисної смуги до задоволення не підлягає.

Таким чином, неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи й порушення норм матеріального права відповідно до пунктів 1, 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду і ухвалення судом апеляційної інстанції нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Прокуратурою Вінницької області при поданні позову, а також апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції сплачено судових зборів на загальну суму 17225 грн.

В зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України апеляційний суд покладає на обох відповідачів судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Враховуючи викладене вище, керуючись статтями 376, 382, 384 ЦПК України, Суд,

постановив:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Вінницької області задовольнити частково.

Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 19 квітня 2019 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов керівника Немирівської місцевої прокуратури в інтересах Державної екологічної інспекції у Вінницькій області задовольнити частково.

Визнати протиправними і скасувати:

-Рішення 10 сесії 5 скликання Чуківської сільської ради Немирівського району Вінницької області «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» від 21 вересня 2007 року в частині передання безкоштовно у приватну власність ОСОБА_1 0,90 га для ведення особистого селянського господарства;

-Рішення 13 сесії 5 скликання Чуківської сільської ради Немирівського району Вінницької області «Про затвердження технічної документації та видачу державного акта на право власності на землю» від 25 січня 2008 року в частині затвердження ОСОБА_1 технічної документації по складанню та видачі державного акта на право власності на землю площею 1,0398 га і видачі ОСОБА_1 державного акта на право власності на землю в розмірі фактичного землеволодіння площею 1,0398 га для ведення особистого селянського господарства.

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 , виданий 26 лютого 2008 року та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №03.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 і Чуківської сільської ради на користь прокуратури Вінницької області судові витрати по справі - витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 6459,38 грн. з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 15.08.2019

Головуючий: Стадник І.М.
Судді:Міхасішин І.В.
Войтко Ю.Б.