печерський районний суд міста києва
Справа № 757/1509/19-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2019 року Печерський районний суд м. Києва

суддя Батрин О.В.

секретар судового засідання Павленко В.О.,

справа № 757/1509/19-Ц

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

представник позивача ОСОБА_4,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про поділ майна подружжя.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 14.06.2014 між нею та ОСОБА_2 розірвано шлюб. 20.06.2014 між сторонами укладеного договір про поділ майна подружжя, за яким відповідач зобов`язався виплатити позивачу грошову компенсацію у розмірі 170 000 грн., виплата якої повинна здійснюватися протягом шести років рівними платежами у розмірі 2 362 грн. до 15-го числа кожного місяця, починаючи з моменту укладення договору. У зв`язку із систематичним невиконанням умов договору позивач вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28.03.2018 року, залишеного без змін постановою Київського апеляційного суду від 14.11.2018 року, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про поділ майна подружжя за період з липня 2017 року по січень 2018 року у розмірі 16 534 грн., 3% річних у розмірі 55 грн., пеню у розмірі 461,08 грн. та інфляційні витрати у розмірі 120,46 грн., судовий збір у розмірі 640 грн. При цьому, відповідач продовжує ухилятися від виконання умов договору, у зв`язку з чим 08.06.2018 року та 26.12.2018 року позивач звернулась до відповідача з вимогою про дострокове (повне) повернення заборгованості за договором. Разом з тим, відповідач не виконує умови договору, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість у розмірі 70 860 грн., яка складається із суми простроченої заборгованості у розмірі 28 344 грн. та суми поточної заборгованості у розмірі 42 516 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача. Крім того, на підставі положень ст. 625 ЦК України просить стягнути з відповідача 850,32 грн. - 3% річних; 2 771,71 грн. - інфляційні витрати, що разом складає суму заборгованості у розмірі 78 000 грн.

Ухвалою суду від 31.01.2019 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

11.02.2019 року на адресу суду від представника позивача надійшла заява про попередній (орієнтовний) розподіл судових витрат, відповідно до якої просив здійснити розподіл судових витрат з урахуванням документального підтвердження витрат позивача на професійну правову допомогу в попередньо визначеній сумі 3 512 грн.

Засвідчена належним чином копія ухвали про відкриття провадження у справі від 31.01.2019 року та копія позовної заяви з додатками направлені на адресу відповідача..

Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи.

Як встановлено частиною 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав.

За таких обставин, суд розглянув справу у відсутність учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження та в порядку заочного провадження відповідно до ст. 280 ЦПК України.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Як встановлено судом, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28.03.2018 року, залишеного без змін постановою Київського апеляційного суду від 14.11.2018 року, у справі №757/55696/17-ц стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 суму заборгованості за договором про поділ майна подружжя від 20.06.2014 суми основної заборгованості 16 534 грн., 3 % річних у розмірі 55 грн., пеню у розмірі 461 грн. 08 коп., інфляційні витрати у розмірі 120 грн. 46 коп., суму судового збору в розмірі 640 грн., витрати на правову допомогу розмірі 3 000 грн. (а.с. 25-35).

Вказаним рішенням суду від 28.03.2018 року встановлено, що договір про поділ майна подружжя від 20.06.2014 року укладено в письмовій формі, нотаріальної згоди не потребував, підписано сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі при підписанні договору.

Крім того, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 зобов`язання за договором належним чином не виконує.

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, обставини, встановлені вказаними рішеннями судів не підлягають доказуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до п. 5 договору сторони домовились, що виплата грошової компенсації стороною 2 - ОСОБА_2 на користь сторони 1 - ОСОБА_3 буде здійснюватися протягом 6-ти років (72-х місяців) рівними платежами у розмірі 2 362 грн. 00 коп. до 15-го числа кожного місяця починаючи з моменту укладення даного договору.

У зв`язку з невиконанням умов договору, 08.06.2018 року та 26.12.2018 року позивач звернулась до відповідача з письмовою вимогою погашення заборгованості за договором та дострокового (повного) повернення залишку коштів по договору про поділ майна подружжя (а.с. 13-24).

Разом з тим, відповідач не виконав вимоги позивача щодо сплати грошової компенсації відповідно до умов договору про поділ майна подружжя.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статей 530, 612, 525 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у термін, встановлений договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася.

Судом встановлено, що відповідач прострочив сплату чергового щомісячного платежу відповідно до умов договору, а тому у позивача виникло право на дострокове стягнення заборгованості за договором на підставі ч.1 ст. 4 ЦПК України та ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Враховуючи, що відповідач зобов`язання за договором не виконує та вказане відповідачем не спростовано, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення простроченої заборгованості за період з 15.01.2018 року по 15.01.2019 року у розмірі 28 344,00 грн. (2 363 грн. х 12 місяців = 28 344 грн.) та стягнення поточної заборгованості з 16.01.2019 року по 15.07.2020 року у розмірі 42 516,00 (2 363 грн. х 18 місяців = 28 344 грн.), що разом складає 70 860 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статей 524, 533-535 та 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 6 липня 2016 року № 6-1946цс15.

Враховуючи те, що між сторонами виникло грошове зобов`язання, в зв`язку з укладенням договору про поділ спільного майна подружжя, умови якого порушив відповідач, останній зобов`язаний повернути позивачу суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 2 771,71 грн. (9,8% ( 109,8% розмір інфляції - 100%) х 28 344 грн.) та 3% річних від простроченої суми у розмірі 850,32 грн. ( 28 344 грн. х 3%).

Загальна сума до стягнення з відповідача на користь позивача становить 78 000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Даючи оцінку наданим у справі доказам, враховуючи те, що відповідач зобов`язання за договором про поділ майна подружжя не виконує, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем понесені витрати на професійну правничу допомогу, що підтверджується копією договору про надання правової допомоги №3/09-17 від 01.09.2017 року, копією додаткової угоди №1 від 15.01.2019 року до договору №3/09-17 від 01.09.2017 року, копією Акту здачі-приймання робіт (послуг) №1/01-19 від 15.01.2019 року; копією квитанції про оплату правової допомоги у розмірі 3 512 грн. 00 коп.; копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю; копією витягу з Єдиного реєстру адвокатів України.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 780 грн. та витрати, понесені позивачем за надання професійної правничої допомоги, у розмірі 3 512 грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 524-526, 533-535, 610- 612, 625, 630, 1050 ЦК України, ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 274, 280, 352-355 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості у розмірі 78 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу розмірі 3 512 грн. та суму судового збору в розмірі 780 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. В такому випадку рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 : АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Суддя О.В.Батрин