22.07.2019 Справа № 363/4949/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2019 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області в складі головуючого судді Баличевої М.Б., секретаря Кашоїди М.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вишгороді цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АВІСТАР» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2016 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АВІСТАР» звернулося до суду із позовною завою до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, уточнивши позовні вимоги просив у рахунок погашення заборгованості у сумі 3 251 393, 01 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 83 359 893, 54 грн. за кредитним договором № 014/9408/85/70617 від 25.04.2008 року звернути стягнення на предмет іпотеки: нерухоме майно, а саме: земельну ділянку, кадастровий номер: НОМЕР_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, загальною площею 0,1879 га, що розташована на території АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі - продажу земельної ділянки, посвідченого Комарницькою О.В. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 25.04.2008 року за реєстровим номером № 2633 та зареєстрований у Державному реєстрі правочинів 25.04.2008 року - шляхом реалізації її на прилюдних торгах. Початкову ціну продажу встановити на рівні ринкових цін на підставі оцінки, проведеної в межах виконавчого провадження та стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 1 378 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» є правонаступником ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» відповідно до п. 1.3 Статуту, який зареєстрований 06.02.2012 року.

25 квітня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 014/9408/85/70617 відповідно до умов якого, банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 253 750 доларів США строком до 25.04.2028 року із сплатою 14,25 % річних, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки визначені кредитним.

Надання кредитних коштів проводилося згідно вимог п. 6.1 Кредитного договору шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника. З метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, була укладена Додаткова угода № 96-05/13/589 від 30.03.2009 року з укладення даної Додаткової угоди сторони домовилися надати позичальнику кредитні канікули та графік погашення кредиту та сплати інших платежів було викладено в іншій редакції в додатку № 1 та № 2, який є невід`ємною частиною Додаткової угоди.

У зв`язку з систематичним порушенням умов кредитного договору та утворенням заборгованості позивач був вимушений звернутися до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 3 243 079, 04 грн., а також судових витрат у розмірі 1 950 грн. Рішення суду виконано не було.

На підставі викладеного, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Ухвалою суду від 31.01.2017 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 19.09.2018 року залучено ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» в якості позивача по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою суду від 19.09.2018 року залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АВІСТАР» в якості позивача по цивільній справі за позовом ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою суду від 06.12.2018 року проведено підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті.

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АВІСТАР» в судове засідання не з`явився, на адресу суду надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій уточнені позовні вимоги він підтримує та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Представник відповідача - адвокат Усманова Є.І. в судове засідання не з`явилася, під час розгляду справи надавала письмовий відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог та заяву про застосування строку позовної давності.

Відповідач в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій письмовий відзив та заяву про застосування строку позовної давності адвоката Усмановоої Є.І. підтримав та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно положень ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини і відповідні ним правовідносини.

Судом встановлено, що 25 квітня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 014/9408/85/70617 відповідно до умов якого, банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 253 750 доларів США строком до 25.04.2028 року із сплатою 14,25 % річних, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки визначені кредитним.

Надання кредитних коштів проводилося згідно вимог п. 6.1 Кредитного договору шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника. З метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, була укладена Додаткова угода № 96-05/13/589 від 30.03.2009 року з укладення даної Додаткової угоди сторони домовилися надати позичальнику кредитні канікули та графік погашення кредиту та сплати інших платежів було викладено в іншій редакції в додатку № 1 та № 2, який є невід`ємною частиною Додаткової угоди.

В забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором між сторонами було укладено Договір Іпотеки від 25.04.2008 року, предметом якого є нерухомість, а саме: земельну ділянку, кадастровий номер: НОМЕР_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, загальною площею 0,1879 га, що розташована на території АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі - продажу земельної ділянки, посвідченого Комарницькою О.В. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 25.04.2008 року за реєстровим номером № 2633 та зареєстрований у Державному реєстрі правочинів 25.04.2008 року.

Як зазначає позивач у позовні заяві, що у зв`язку з систематичним порушенням умов кредитного договору та утворенням заборгованості позивач був вимушений звернутися до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 3 243 079, 04 грн., а також судових витрат у розмірі 1 950 грн.

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» є правонаступником ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» відповідно до п. 1.3 Статуту, який зареєстрований 06.02.2012 року.

Як вбачається з Договору відступлення права вимоги № 114/7-4638 від 31.07.2017 року укладеного між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк», відбулося відступлення прав вимоги, та відповідно до умов вказаного договору та ст. 512 ЦК України, ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до ОСОБА_1 за Кредитним договором № 014/9408/85/70617 від 25.04.2018 року.

Тобто, права вимоги за Кредитним договором № 014/9408/85/70617 від 25.04.2018 року укладеним між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 перешло до ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк».

Як вбачається з Договору відступлення права вимоги № 31072017 від 31.07.2017 року укладеного між ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» та ТОВ «ФК «АВІСТАР», відбулося відступлення прав вимоги, та відповідно до умов вказаного договору та ст. 512 ЦК України, ТОВ «ФК «АВІСТАР» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до ОСОБА_1 за Кредитним договором № 014/9408/85/70617 від 25.04.2018 року.

Тобто, права вимоги за Кредитним договором № 014/9408/85/70617 від 25.04.2018 року перешло до ТОВ «ФК «АВІСТАР».

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 11 травня 2011 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/9408/85/70617 від 25.04.2008 року в розмірі 3243079, 04 грн. та 1950 грн. судових витрат. У задоволенні позову ОСОБА_1 до Комарницької Ольги Володимирівни та Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання не дійсним договору іпотеки до кредитного договору відмовлено. Рішення суду набрало законної сили 23.05.2011 року.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 11 травня 2011 року позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 в частині розірвання кредитного договору № 014/9408/85/70617 від 25.04.2018 року укладеного між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , звернення стягнення на предмет іпотеки нерухоме майно, а саме: земельну ділянку, кадастровий номер: НОМЕР_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, загальною площею 0,1879 га, що розташована на території АДРЕСА_1 та об`єкт незавершеного будівництва, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , готовність 60%, визначення способу реалізації предмета застави шляхом проведення прилюдних торгів - залишено без розгляду.

18 жовтня 2011 року Вишгородським районним судом Київської області було видано Публічному акціонерному товариству «Райффайзен Банк Аваль» виконавчий лист від 11.05.2011 року з виконання рішення Вишгородського районного суду Київської області від 11 травня 2011 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 014/9408/85/70617 від 25.04.2018 року в розмірі 3243079, 04 грн. та 1950 грн. судових витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

До матеріалів справи, позивачем долучений розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 014/9408/85/70617 від 25.04.2008 року, а саме: станом на 02.12.2016 року заборгованість по кредиту становить 289 576, 59 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 7 424 225, 14 грн., заборгованість по сплаті відсотків становить 282 404, 05 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 7 240 334, 06 грн. пеня за несвоєчасну сплату кредиту та погашення відсотків у розмірі 2 679 412, 37 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 68 695 334, 34 грн.

Таким чином, станом на 02.12.2016 року заборгованість ОСОБА_1 становить 3 251 393, 01 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 83 359 893, 54 грн.

Правовідносини, які стосуються порядку звернення стягнення на передане в іпотеку майно, врегульовані Законом України «Про іпотеку».

Цим Законом визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання. Так, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони договору іпотеки можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в договорі іпотеки, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем.

Позасудовий спосіб захисту права за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в договорі іпотеки реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

Право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки передбачене статтею 38 Закону України «Про іпотеку», яка встановлює, що у разі, якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в договорі іпотеки) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір.

Таким чином, сторони в договорі чи у відповідному застереженні, яке міститься в договорі іпотеки, можуть передбачити надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі іпотеки.

Відповідно до умов п.6 Договору Іпотеки від 25.04.2008 року, Іпотекодатель набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язань, забезпеченого іпотеку, воно не буде виконано. Позивач набуває права стягнення заборгованості за рахунок предмета іпотеки у випадку якщо кредит, проценти, комісійна винагорода, штрафні санкції, які були забезпечені іпотекою не будуть сплачені у строк, передбачений кредитним договором, або достроково у випадку порушення Відповідачем умов Договору іпотеки або Кредитного договору.

Також, ст.6.1. Договору Іпотеки передбачено, що у випадку невиконання Іпотекодавцем зобов`язань за цим або Кредитним договором, у тому числі, якщо кінцевий термін повернення кредиту ще не настав, банк має право звернути стягнення на предмет Іпотеки, реалізуючи його та за рахунок вирученої від реалізації суми переважно перед іншими кредиторами задоволнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків.

Аналіз змісту договору іпотеки і положень статті 38 Закону України «Про іпотеку» дає підстави для висновку, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання іпотекодержателю права здійснити його продаж не є виключно позасудовим способом задоволення вимог кредитора, оскільки можливість реалізації іпотечного майна на підставі судового рішення передбачена як умовами договору, так і Законом України «Про іпотеку».

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України.

При цьому, як визначено у статті 261 ЦК України, початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) існуючого між сторонами договору, як з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій договором іпотеки, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

У договорі іпотеки сторони узгодили, що іпотека за цим договором забезпечує вимоги іпотекодержателя щодо сплати боржником кожного і всіх його платежіних зобов`завнь за кредитним договором у розмірі, валюті, порядку та у строк, які встановлені в кредитному договорі з усіма змінами і доповненнями до нього, укладеними протягом терміну дії. Разом з цим, сторони узгодили право банку вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань у цілому або у визначеній банком частині.

У пункті 1.1 договору іпотеки сторони погодили, що даний договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, які випливають із кредитного договору від 25 квітня 2008 року, укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль"» і ОСОБА_1 , за умовами якого позичальник зобов`язаний у строк не пізніше 25 квітня 2028 року повернути банку кредит, сплатити проценти за його користування, комесійну винагороду, неустойку, тощо, в розмірі, строки та у випадках, передбачених Кредитним договором, а також виконати інші умови Кредитного договору та відшкодувати іпотекодержателю всі можливі збитки, понесені ним внаслідок невиконання умов Кредитного договору.

Пунктом 9.1 Кредитного договору передбачено право ПАТ «Райффайзен Банк Аваль"» вимагати дострокового виконання позичальником своїх кредитних зобов`язань у разі порушення ним умов договору.

Згідно копії досудової вимоги на ім`я ОСОБА_1 від 04.11.2009 року Банком пред`явлено вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором № № 014/9408/85/70617 від 25.04.2008 року.

Відповідно до рішення Вишгородського районного суду Київської області від 11.05.2011 року задоволено позовні вимоги ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_1 та стягнуто за кредитним договором № 014/9408/85/70617 від 25.04.2008 року заборгованість в розмірі 3243079, 04 грн. та 1950 грн. судових витрат

Таким чином, пред`явивши у 2009 році вимоги до позичальника про дострокове повернення кредиту та сплату процентів за користування ним, банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив кінцевий строк виконання основного зобов`язання, що підтверджується вказаним судовим рішенням.

Виходячи зі змісту договору іпотеки і положень Закону України «Про іпотеку», право кредитора задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло у нього у зв`язку з невиконанням боржником пред`явлених до нього вимог про дострокове повернення кредиту в повному обсязі.

Відповідно до п. 16.7 кредитного договору № 014/9408/85/70617 від 25.04.2018 року встановлено, що до всіх правовідносин, пов`язаних з укладанням та виконанням цього договору, застосовується позовна давність тривалістю три роки.

За таких обставин у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль"» виникло право пред`явити позов до іпотекодавця протягом трьох років, починаючи від дня, наступного після закінчення строку, наданого боржнику для дострокового виконання кредитних зобов`язань.

Відповідні висновки щодо застосування норм права висловлені Верховним Судом України у постанові від 5 липня 2017 року у справі № 6-3116цс16. а також в Постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року по справі № 643/5761/16-ц.

Таким чином, встановивши, що ОСОБА_1 порушив умови укладеного з банком кредитного договору, у зв`язку з чим рішенням суду у 2011 році достроково стягнуто з нього заборгованість, суд дійшов висновку про пропущення позивачем трирічного строку звернення до суду з вимогами про звернення стягнення на іпотечне майно в рахунок погашення кредитної заборгованості, оскільки з цим позовом позивач звернувся до суду у грудня 2016 року. Представником відповідача до суду подано заяву про застосування строку позовної давності, яка підлягає задоволенню.

Стаття 3 Закону України «Про іпотеку» закріплює, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання.

Іпотекодержатель набуває право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки у разі порушення боржником основного зобов`язання.

Таким чином, визначальним для встановлення моменту, з якого розпочинає перебіг трирічний строк на звернення з вимогами до іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення кредитної заборгованості, є саме виникнення у кредитора права вимоги в кредитному зобов`язанні, яке є основним.

Згідно зі статтею 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Інститут позовної давності має на меті гарантувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися у разі, якщо суди вирішуватимуть справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу.

На підставі вищезазначеного, дослідивши всі докази надані сторонами та доводи, викладені в позові та у відзиву на підтвердження своїх доводів та заперечень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з підстав пропущення позивачем строку звернуння до суду.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд відмовляє позивачу в задоволенні вимог щодо стягнення судових витрат, оскільки відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст.4, 10-13, 258-268, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні уточнених позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АВІСТАР» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення через Вишгородський районний суд Київської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 30 липня 2019 року.

Головуючий М.Б. Баличева