Житомирський апеляційний суд
Справа №295/9671/19 Головуючий у 1-й інст. Сингаївський О. П.
Категорія 29 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2019 року Житомирський апеляційний суду в складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Миніч Т.І., Трояновської Г.С.

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення сторін у м. Житомирі цивільну справу № 295/9671/19 по матеріалам позовної заяви ОСОБА_1 до судді Богунського районного суду м. Житомира Лєдньова Дмитра Миколайовича про відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 15 липня 2019 року, постановлену під головуванням судді Сингаївського О.П. у м. Житомирі

в с т а н о в и в :

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до судді Богунського районного суду м. Житомира Лєдньова Д.М. про відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 10.07.2019 визначено підсудність справи №295/9671/19 - Корольовському районному суду м. Житомира.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 15.07.2019 відмовлено у відкритті провадження по даній цивільній справі.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження по справі, суд першої інстанції виходив з того, що оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справ поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, так як, законом передбачений інший механізм усунення помилок і недоліків, допущених при здійсненні правосуддя, що узгоджується із п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007, №8 «Про незалежність судової влади».

Такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства виходячи з наступного.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до судді Богунського районного суду м. Житомира Лєдньова Д.М. та просила стягнути із останнього на її користь моральну шкоду у розмірі 200000 грн, заподіяну у результаті протиправних дій судді під час розгляду справи № 295/15773/18 за її позовом про відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги мотивувала тим, що при розгляді зазначеної вище справи, суддею було істотно порушено її конституційні права на справедливий суд, порушено норми процесуального права, не здійснено захист позивача від протиправних діянь Верховного Суду, тощо.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно положень ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 р. № 8 «Про незалежність судової влади» передбачено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв із таким предметом.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 р. № 6 «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів» роз`яснено, що у розумінні положень частини першої статті 2, пунктів 1, 7 і 9 статті 3, статті 17, частини третьої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України суди та судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб`єктами владних повноважень, які здійснюють владні управлінські функції, і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв`язку з розглядом судових справ.

Зазначені роз`яснення є відтворенням положень статей 62, 126 і 129 Конституції України, відповідно до яких матеріальна та моральна шкода, заподіяна при здійсненні правосуддя, відшкодовується державою лише безпідставно засудженій особі в разі скасування вироку як неправосудного; судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону, вплив на них у будь-який спосіб забороняється, а однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Отже, зазначеними положеннями Конституції України визначено, що рішення суду і, відповідно до цього, дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов`язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях, тощо, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування шкоди одночасно з оскарженням таких дій) до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

У зв`язку із викладеним розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких є, по суті, оскарження процесуальних дій судді (суду), пов`язаних із розглядом справи (від стадії відкриття провадження у справі до розгляду по суті, перегляду судових рішень у передбачених процесуальним законом порядках і їх виконання), нормами ЦПК України чи іншими законами України не передбачено.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до судді Богунського районного суду м. Житомира, на підставі вимог ст. 186 ЦПК України.

У п. 36 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Плахтєєв та Плахтєєва проти України» від 12.03.2009 року (заява №20347/03) зазначено: «Суд зазначає, що позов заявників було залишено без розгляду по суті, оскільки відповідачем не міг бути суд, захищений імунітетом від такого позову. Суд нагадує, що питання імунітету суддів вже зустрічалося при розгляді однієї із справ, і в ній Суд дійшов висновку, що такий імунітет мав законну мету, оскільки був засобом забезпечення належного здійснення правосуддя. Суд також постановив, що, з огляду на обставини тієї справи, таке обмеження було пропорційним».

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення

Ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 15 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 06 серпня 2019 року.

Головуючий

Судді