Справа № 183/513/19
№ 2/183/1788/19
20 червня 2019 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді Сороки О.В.,
секретаря Устименко М.О.,
розглянувши, у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро, треті особи: Міністерство оборони України, Генеральний штаб Збройних сил України про визнання незаконним рішення, визнання права на приватизацію квартири та зобов`язання вжити заходи щодо приватизації квартири,-
03 січня 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом, в якому просять визнати незаконним рішення № 4351 від 16.11.2018 року про відмову в передачі у приватну власність займаної квартири, визнати за ними право на приватизацію квартири, зобов`язати КЕВ м. Дніпро, як орган приватизації, вжити усіх належних та достатніх заходів щодо передачі у власність квартири, яка використовується позивачами на умовах найму за адресою: квартира АДРЕСА_1 , згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та «Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженого наказом Міністра з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року.
Ухвалою суду від 24 січня 2019 року відкрите провадження по справі, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 06 травня 2019 року призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 00)
В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що вони були забезпечені житловим приміщенням-квартирою, яка знаходиться за адресою: квартира АДРЕСА_1 , до якої вони вселилися, на підставі ордеру № 106 від 03 квітня 1995 року.
З метою реалізації приватизаційних прав, ОСОБА_1 30 жовтня 2018 року звернувся до відповідача з заявою щодо приватизації вищезазначеної квартири, однак рішенням № 4351 від 16 листопада 2018 року йому було відмовлено у приватизації житлового фонду. Рішення мотивоване тим, що військове містечко, в якому розташована квартира позивачів, включене до числа закритих, а тому житлові приміщення, які розташовані в ньому, не підлягають приватизації. Означене рішення відповідача позивачі вважають незаконним, таким, що не відповідає діючому законодавству України, Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», тому звернулися до суду з зазначеним позовом.
В судове засідання позивачі не з`явилися, кожен окремо звернулися до суду з заявою про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримали.
Відповідач не подав відзив на позов, в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Представники третіх осіб: - Міністерства Оборони України, Генерального штабу Збройних Сил України в судове засідання не з`явилися, підстав неявки не повідомили. Про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином.
У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступних висновків.
Суду подано копію ордеру № 106 від 03 квітня 1995 року, виданого начальником Гвардійської КЕЧ району, у відповідності до якого ОСОБА_1 на сім`ю, у складі: дружини ОСОБА_3 , сина ОСОБА_2 , доньки ОСОБА_4 , надано право на зайняття трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 .
Згідно довідки Будинкоуправління № 2 Гвардійської КЕЧ району про склад сім`ї та займані приміщення № 402 від 17.08.2018 року в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають позивачі.
Правовідносини, що виникли між сторонами з приводу приватизації житла, регулюються наступними нормами закону.
У відповідності до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», державний житловий фонд це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.
Судом встановлено, що 30 жовтня 2018 року позивачем ОСОБА_1 подано заяву на ім`я начальника КЕВ м. Дніпра про оформлення передачі в приватну власність квартири, яку займає позивач та члени його сім`ї на підставі ордеру.
Рішенням відповідача від 16 листопада 2018 року № 4351 позивачеві відмовлено у задоволенні заяви, яке мотивоване тим, що згідно листа заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України № 14492/С від 19 серпня 2013 року, військове містечко № 4 (смт. Гвардійське) та військове містечко № 3 (смт. Черкаське) включено до числа закритих і які не підлягають приватизації.

Між тим, статтею 9 Житлового кодексу України встановлено, що до житлових прав громадян відноситься право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачає, що метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин. Приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах, та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв) державного житлового фонду на користь громадян України.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що правовідносини, які виникли в зв`язку з приватизацією житла, відмови уповноваженого органу в проведенні приватизації, виникають з житлових правовідносин та повинні розглядатися судом в порядку цивільного судочинства, а рішення Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпра підлягає визнанню незаконним, виходячи з наступного.

Конституцією України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання і захисту усіх форм власності.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається в порядку, визначеному законом.

Правові основи приватизації житла, що знаходяться в державній власності, визначені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» за № 2482-ХІІ, цим же Законом регламентований порядок набуття права власності на житло громадянами України, які користуються державним житловим фондом, з обмеженнями, визначеними п. 2 ст. 2 цього Закону.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків, пам`яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв, квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають у аварійному стані, квартири (будинки, кімнати), які віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки) житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Згідно з положенням, затвердженим Наказом Міністра оборони України № 215 від 21 квітня 2011 року та Наказом Міністра оборони України № 448 від 03.07.2013 року поняття «закрите військове містечко» та коло осіб, які мають право затверджувати перелік закритих військових містечок виключені.

03 вересня 2010 року Начальником Генерального штабу - Головнокомандуючим Збройних сил України затверджений останній чинний (він базується на Наказі Міністра оборони СРСР № 75 від 22 лютого 1977 року) «Перелік закритих військових містечок, які мають у своєму складі житловий фонд», селища міського типу Гвардійське та Черкаське Новомосковського району Дніпропетровської області не були включені до цього переліку.

На підтвердження того, що смт. Черкаське Новомосковського району не має статусу закритого військового містечка свідчить і Наказ Міністра оборони № 569 від 15 вересня 2011 року «Про безоплатну передачу військового майна в комунальну власність територіальних громад» з затвердженими переліками військового майна.

Згідно з цим же наказом Міністра оборони України № 569 «Про безоплатну передачу військового майна у приватну власність до територіальних громад», у комунальну власність територіальним громадам смт. Черкаське і смт. Гвардійське Новомосковського району Дніпропетровської області безоплатно передано певний перелік майна, зазначений Наказ є обов`язковим для виконання КЕВ міста Дніпра та Черкаською і Гвардійською селищними радами.

Таким чином, діючим законодавством України не врегульоване та не визначене юридичне поняття «закрите військове містечко», в зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що смт. Черкаське Новомосковського району Дніпропетровської області не має статусу закритого військового містечка, на що посилається відповідач у своєму рішенні № 4351 від 16 листопада 2018 року, як на підставу відмови ОСОБА_1 в приватизації квартири.

Стаття 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року передбачає, що приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю.

Згідно з п. 5 ст. 5 вищевказаного Закону, кожний громадянин України має право приватизувати житло, яке він займає, безоплатно, в межах номінальної вартості житлового чеку, або частковою доплатою один раз.

Матеріали справи підтверджують, що позивачі зареєстровані у спірному жилому приміщенні, участі у приватизації державного житлового фонду не приймали.

Згідно з п.10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду, органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, крім випадків передбачених законом.

Відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та з метою приведення у відповідність до законодавства нормативно-правових актів, наказом Міністра з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16 грудня 2009 року затверджене «Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», яке встановлює процедуру передачі квартир у приватну власність громадян та зразки документів, які оформлюються згідно цієї процедури, в т.ч. і рішення органу приватизації.

Крім того, порядок передання квартир (будинків) у власність громадян визначено також розділом Х Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, яка затверджена наказом Міністра оборони України № 380 від 31.07.2018 року та яка введена в дію з 16.10.2018 року.

Згідно п. 1 розділу Х Інструкції, підготовка, оформлення документів та передання у власність громадян квартир (будинків), кімнат у комунальних квартирах здійснюються уповноваженими на це органами приватизації, створеними при КЕУ, КЕВ (КЕЧ) районів, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд, в порядку, передбаченому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Передання квартир (будинків), кімнат у комунальних квартирах у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина (п. 5 розділу Х Інструкції).

Спірна квартира знаходиться в будинку, який знаходиться в межах відповідальності та в оперативному управлінні КЕВ м. Дніпро. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що КЕВ м. Дніпро є єдиним належним відповідачем за позовом позивачів.

Аналіз наведених вище норм діючого законодавства визначає право позивачів на одержання спірної квартири у приватну власність, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо визнання незаконним рішення Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро № 4351 від 16.11.2018 року, яким відмовлено ОСОБА_1 у передачі у приватну власність квартири, підлягають задоволенню.

При цьому, суд вважає за необхідне визнати рішення відповідача щодо відмови у передачі в приватну власність позивачам квартири, розташованої за адресою: квартира АДРЕСА_1 , незаконним.

Приходячи до висновку про необхідність визнання рішення відповідача незаконним, суд виходить із змісту положень ст. 16 ЦК України, заявлених позовних вимог та того, що належним способом захисту порушеного права буде саме визнання рішення незаконним, що не суперечить вимогам п. 10 ч. 1 ст. 16 ЦК України, оскільки зазначене рішення прийняте, в порушення наведених вище норм законодавства України, та порушує право позивачів на отримання житла у власність.

Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» та «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян» затверджене Наказом МЖКГ № 396 від 16 грудня 2009 року, встановлюють порядок передачі квартир в приватну власність.

Так, зокрема, наймач повинен звернутися до органу приватизації з відповідною заявою, орган приватизації зобов`язаний в місячний термін з дня одержання заяви прийняти рішення про передачу житла у власність, після чого, оформити відповідне свідоцтво.

Зазначена процедура передбачена ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», відповідно до якої приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині зобов`язання Квартирно-експлуатаційного відділу міста Дніпра, як органу приватизації вжити всіх належних та достатніх заходів щодо приватизації зазначеної квартири підлягають задоволенню, оскільки, зазначений обов`язок органу приватизації встановлений нормами Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» і в разі, якщо зазначений орган зволікає з винесенням відповідного рішення або вчиненням інших дій, суд має право зобов`язати розглянути заяву про передачу житла в приватну власність, вчинити певні дії, та в разі необґрунтованої відмови, визнати незаконним рішення органу приватизації, зобов`язати вчинити певні дії.

Суд дійшов до висновку про визнання незаконним оспорюваного рішення Квартирно-експлуатаційного відділу міста Дніпра № 4351 від 16.11.2018 року, в зв`язку з чим орган приватизації фактично повинен повторно розглянути заяву ОСОБА_1 .

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд враховує положення ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, якими встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи та до яких належать, в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правової допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивачем 1 ОСОБА_1 надано докази понесених ним витрат на правничу допомогу в сумі 2 100,00 грн., в тому числі оригінали акту приймання-передачі послуг № 2Ц від 27 травня 2019 року, квитанції АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № 0.0..1 від 27 травня 2019 року, детальний опис робіт (наданих послуг) АО «Артіс Лоукейс» від 27 травня 2019 року з отримання правничої допомоги згідно договору про надання правової допомоги в цивільній справі № 2/ПД/18 від 20.12.2018 р. та копії договору про надання правової допомоги в цивільній справі № 2/ПД/18 від 20.12.2018 р. і додаткової угоди № 1 до нього від 21.12.2018 р.

З урахуванням того, що суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог позивачів в повному обсязі, то у зв`язку з цим суд приходить і до висновку про те, що також підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро на користь ОСОБА_1 понесених на правничу допомогу та документально підтверджених в сумі 2 100 грн. (дві тисячі сто гривень) судових витрат.

Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України відповідач повинен відшкодувати на користь позивачів ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2305,20 грн. та на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 2305,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4,12,76,81,89,141,263,265,280 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Дніпро, треті особи: Міністерство оборони України, Генеральний штаб Збройних сил України про визнання незаконним рішення, визнання права на приватизацію квартири та зобов`язання вжити заходи щодо приватизації квартири,- задовольнити.

Визнати незаконним рішення Квартирно-експлуатаційного відділу міста Дніпра № 4351 від 16 листопада 2018 року щодо відмови ОСОБА_1 у передачі в приватну власність квартири, розташованої за адресою: квартира АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 право на приватизацію квартири, розташованої за адресою: квартира АДРЕСА_1 .

Зобов`язати Квартирно-експлуатаційний відділ міста Дніпро, як орган приватизації, вжити всіх належних та достатніх заходів щодо передачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у власність квартири, розташованої за адресою: квартира АДРЕСА_1 , яку вони займають на умовах найму, згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та «Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», яке затверджено наказом Міністра з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396.

Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу міста Дніпра () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2100,00 грн. (дві тисячі сто грн. 00 коп.).

Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу міста Дніпра () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 2305,20 грн. (дві тисячі триста п`ять грн., 20 коп.).

Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу міста Дніпра () на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 2305,20 грн. (дві тисячі триста п`ять грн., 20 коп.).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з моменту отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Сорока О.В.