Головуючий у 1-й інстанції Яненко Г.М.
Доповідач Мальцева Є.Є.
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

15 серпня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мальцевої Є.Є.

суддів Гаврилової Г.Л., Ткаченко Т.Б.

секретар Тулянкіна М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 07 червня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку, та середнього заробітку за час затримки виплати сум, що належать до сплати,

В С Т А Н О В И В :

26 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - ПАТ «Українська залізниця») про стягнення заборгованості із заробітної плати за період з березня 2017 року по 17.07.2017 року, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку, та середнього заробітку за час затримки виплати сум, що належать до сплати.

Позов мотивовано тим, що позивач на підставі наказу від 07.07.2016 року № 1/ОС, з 08.07.2016 року був прийнятий на посаду начальника вагона у виробничий підрозділ «Донецька дистанція зв`язку» Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». 17.07.2017 року він був звільнений із займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату, про що була зроблена відмітка у його трудовій книжці. На день звільнення позивача йому була нарахована, але не виплачена заробітна плата з березня 2017 року по 17 липня 2017 року та грошова компенсація за невикористану щорічну відпустку, що у сумі складає 21434,19 грн. Просить стягнути з відповідача ПАТ «Українська залізниця» заборгованість із заробітної плати за період з березня 2017 року по 17.07.2017 року та грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку в загальному розмірі 21434,19 грн., стягнути середній заробіток за період затримки виплати з 18.07.2017 року, яку він розрахував по день його звернення до суду з даним позовом 26.11.2018 року, у розмірі 94918,39 грн. та нарахувати відповідну суму середнього заробітку по день фактичного розрахунку.

Рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 07 червня 2019 року позов ОСОБА_1 , задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на його користь заборгованість із заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку та одноразової грошової вихідної допомоги в загальному розмірі 21434,19 грн.. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 704.8 грн..

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано докази про заборгованість по заробітній платі, не спростовані відповідачем, тому вимоги позивача про стягнення з відповідача ПАТ «Українська залізниця» на його користь заборгованості із заробітної плати та грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку в загальному розмірі 21434,19 грн., за період з березня 2017 року по момент звільнення відповідача 17.07.2017 р. є обґрунтованими та законними.

З вказаним рішенням суду не погодився відповідач АТ «Українська залізниця» та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просив рішення скасувати та постановити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач перебував у трудових відносинах з структурним підрозділом «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця». Територіально зазначений підрозділ знаходиться на непідконтрольній українській владі території - м. Донецьк. Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15.03.2017 року «Про невідкладені додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України» було уведено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15.03.2017 року, п. 1 якого визначено, що тимчасово, до реалізації пунктів 1 і 2 Мінського «Комплексу заходів» від 12.02.2015 року, а також до повернення захоплених підприємств до функціонування згідно із законодавством України, припинити переміщення вантажу через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей. Окрім того, по факту захоплення 17.03.2017 року адміністративної будівлі структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», яка знаходиться в м. Донецьку було відкрито кримінальне провадження №0000286, по факту захоплення адміністративної будівлі структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», яка знаходиться в м. Луганську було відкрито кримінальне провадження №0001019. Про унеможливлення виконання ПАТ «Українська залізниця», в особі регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», обов`язків передбачених чинним законодавством України, через вплив форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), зазначила Торгово-промислова палата України у своєму науково-правовому висновку від 16.01.2018 року №126/2/21-10.2. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. В зв`язку з відсутністю доступу до первинних документів, нарахування заробітної плати було припинено з 16.03.2017 року. Тому, на теперішній час відповідач підтвердити інформацію щодо фактичного виконання позивачем робіт визначених трудовим договором, а також здійснити нарахування заробітної плати та інших виплат не має можливості. До того ж суд першої інстанції ухвалив рішення на підставі документів, складених після 16.03.2017 року невідомими особами.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що висновки суду є правильними, рішення суду цілком відповідає закону, і скасуванню не підлягає. Просив залишити рішення без змін.

У відповідності до положень ч.2 ст.372 ЦПК України колегія суддів розглянула справу без участі сторін, належним чином повідомлених про розгляд справи поштою, про що свідчить повідомлення про вручення позивачу виклику до суду на 15.08.2019 року та телефонограмами, зареєстрованими в журналі телефонограм апеляційного суду за №№ 241, 242.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованими. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Як роз`яснено п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24.10.2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», у разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо неоскарженої частини рішення ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення.

Відповідач оскаржує рішення тільки в частині задоволення вимог позивача про стягнення заборгованість із заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку та одноразової грошової вихідної допомоги в загальному розмірі 21434,19 грн., а в частині відмови у стягненні суми середнього заробітку за час затримки розрахунку рішення ніким не оскаржено, тому не переглядається.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що оскаржуване рішення в частині, що оскаржується, постановлено без додержання вищевказаних вимог статті 263 ЦПК України, так як висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам та не узгоджуються із нормами закону, які регулюють спірні відносини.

Статтею 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.

Згідно зі ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Стаття 12 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, відповідачем надано Науково-правовий висновок Торгово-Промислової палати України щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2.( а.с.52-66).

Відповідно до постанов Верховної Ради України від 17 березня 2015 року № 254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» та № 252-VIII «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування» місто Донецьк Донецької області визнано тимчасово окупованою територією України.

Втрата контролю і доступу ПАТ «Українська залізниця» до своїх виробничих потужностей та іншого майна, що розташовані за адресом: вул.Артема , 68 м. Донецьк Донецької області, у тому числі до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, особових справ працівників, посадових інструкцій, табелів обліку робочого часу, примірників звітів, що подавались до контролюючих органів, починаючи з 17 березня 2017 року, коли фактично вийшло з під контролю управління зазначеними виробничими потужностями і припинилося провадження господарської діяльності, а тому немає можливості ПАТ «Українська залізниця» виконати зобов`язання перед працівниками згідно зі статтями47,83,115і116 КЗпП України.

У зв`язку з відсутністю організаційних та технологічних умов для здійснення господарської діяльності, викликаних припинення переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей шляхом залізничного та автомобільного сполучення, відповідно Рішення ради національної безпеки і оборони України від 15.03.2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидію гібридним загрозам національної безпеці України», введеного в дію Указом Президента України від 15.03.2017 року у зв`язку з відсутністю первинної документації на підконтрольній Україні території, у ПАТ «Українська залізниця» відсутня можливість виконати зобов`язання перед працівниками згідно зі статтями47,83,115і116 КЗпП України.

Як вбачається із розділу ІV вказаного вище Науково-правового висновку, втрата контролю і доступу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код філії: 40150216, до виробничих потужностей та іншого майна, що знаходиться за адресою: Донецька область, місто Донецьк, вул. Артема, 68 та Луганська область, місто Луганськ, вул. Кірова, буд. 44 , у тому числі до: трудових книжок працівників; оригіналів наказів; особових справ працівників; посадових інструкцій; табелів обліку робочого часу; примірників звітів, що подавалися до контролюючих органів, комп`ютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням трудових відносин з працівниками, починаючи з 20 березня 2017 року щодо структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» та з 12 квітня 2017 року щодо структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень», коли фактично вийшло з під контролю управління вищевказаними виробничими потужностями позбавило можливості Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код філії: 40150216, виконати зобов`язання перед вивільненими працівниками згідно з ст. ст.47,83,115і116 КЗпП України, а саме кожному звільненому працівнику структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» і «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» видати належно оформлену трудову книжку і провести розрахунок.

Це свідчить про відсутність вини ПАТ «Українська залізниця», ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код філії: 40150216, у невиконанні своєчасно своїх обов`язків.

Зазначений висновок Торгово-промислової палати України є належним та допустимим доказом та підтверджує відсутність вини відповідача у не проведенні своєчасного розрахунку з позивачем при його звільненні.

Згідно з ч.4ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

В цій частині суд враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 19 вересня 2018 року у справі № 408/5985/17-ц провадження № 61-36747 св18.

Відповідні правові позиції висловлені у постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року № 6-2159цс15, від 11 травня 2016 року № 6-383цс15, від 23 березня 2016 року № 364цс16, від 23 березня 2016 року № 365цс16, від 25 травня 2016 року № 948цс16, від 31 травня 2017 року № 6-2163 цс16, а також у постановах Верховного Суду від 15 серпня 2018 року у справі № 264/925/17 ц, від 10 жовтня 2018 року у справі № 225/5072/17.

Відповідно до пункту 3.3 Регламенту засвідчення Торгівельно - промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) затвердженого рішенням Президії ТПП України від 18 грудня 2014 р. № 44(5) ( із змінами та доповненнями, внесеними рішенням Президії ТПП України від 26 квітня 2016 № 11 (6)) сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі сертифікат) документ, затвердженої Президією ТПП України форми, який засвідчує настання форс - мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Пунктом 6.12 вказаного Регламенту визначено, що сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), після його внесення до Реєстру сертифікатів і підготовки тексту, роздруковується на бланку Торгівельно - промислової палати України / регіональної ТПП, що проводить засвідчення форс-мажорних обставин, і підписується уповноваженою особою, яка прийняла рішення про засвідчення форс-мажорних обставин, і відповідно першим віце-президентом або віце-президентом ТПП України / президентом, першим віце-президентом або віце-президентом регіональної ТПП. На сертифікаті ставиться печатка ТПП України / регіональної ТПП.

Враховуючи, що зазначений висновок виконано на офіційному бланку Торгово-промислової палати України, засвідчено виконуючими фахівцями та першим віце-президентом, містить по суті структуру «сертифікату», засвідчений відповідною печаткою Торгівельно-промислової палатою, тому відсутність у вказаному висновку назви сертифікат не свідчить про те, що цей доказ є неналежним. Апеляційний суд приймає зазначений висновок, як доказ відсутності вини ПАТ «Українська залізниця» у несвоєчасній виплаті заробітної плати у розумінні ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», оскільки ним підтверджено, що починаючи з березня 2017 року вини підприємства у несвоєчасному розрахунку з робітниками немає.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 08.07.2016 року працював на посаді начальника вагона у виробничому підрозділі «Донецька дистанція зв`язку» Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» та 17.07.2017 року звільнений за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників на підставі наказу № 10072/ДН-ос (а.с. 11 - 19).

Згідно з наданим позивачем розрахунком заробітної плати, за березень 2017 р. ОСОБА_1 нараховано заробітну плату в сумі 2884,14 грн., за квітень 2017 р. в сумі 3317,92 грн., за травень 2017 р. - 2873,01 грн., за червень 2017 року - 338 грн, за липень 2017 року - 12021,12 грн (складається із заробітної плати за липень 2017 року, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку та одноразової грошової вихідної допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку

Відповідач зазначає, що ОСОБА_1 нарахована заробітна плата за період з 01.03.2017р. по 15.03.2017р. в розмірі 1109,05 грн. з урахуванням обов`язкових утримань податків на доходи та інших зборів (а.с. 48).

Як вбачається з матеріалів справи, розрахунок позивача підтверджений наданими до позовної заяви роздруківками розрахунку заробітної плати за березень -липень 2017 року (а.с.20-24). Вказані роздруківки не підписані, не містять вказівок на посадову особу, яка їх складала, не завірені жодним чином.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування та докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 110 КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.

У ст.30 Закону України «Про оплату праці» міститься аналогічна норма, доповнена зобов`язанням власника або уповноваженого ним органу забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Встановити джерело виконання розрахунків, наданих позивачем у якості підтвердження розміру заробітної плати, неможливо.

Як вбачається з матеріалів справи, з 20.03.2017 року у працівників підприємства-відповідача немає доступу до адміністративної будівлі, виробничих об`єктів, документації підприємства, в тому числі, пов`язаної з нарахуванням заробітної плати. (а.с.52-68).

Отже, надані позивачем роздруківки розрахунків заробітної плати за спірний період не є безспірним доказом на підтвердження існування заборгованості та її розміру.

Обставини щодо факту захоплення 17 березня 2017 року адміністративної будівлі структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» в місті Донецьку не заперечуються сторонами та підтверджуються інформацією ЄРДР, до якого внесені відомості за №0000286 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.341 КК України.

Однак представлені позивачем докази були прийняті судом всупереч вимогам ст.95 ЦПК України.

Так, за змістом ч.ч.1,2,4,6 ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Факт виконання певної роботи позивачем впродовж спірного періоду з 01 березня 2017 року по 07 липня 2017 року будь-якими належними і допустимими доказами в розумінні ч.6 ст.95 ЦПК України не підтверджений.

Відповідач з об`єктивних причин позбавлений можливості підтвердити або спростувати розмір заборгованості перед позивачем, адже первинні документи, необхідні для нарахування заробітної плати та всіх інших платежів, що належать до виплати працівникам при звільненні, зберігалися в бухгалтерії підприємства в адміністративні будівлі (м.Донецьк), оскільки використовувалися в оперативній діяльності останнього.

Між тим суд першої інстанції вважав доведеними первісні вимоги позивача про стягнення заборгованості з заробітної плати - встановив розмір заборгованості і факт несвоєчасного розрахунку по заробітній платі, і одночасно відмовив у задоволенні позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, вказуючи, що немає вини підприємства у зв`язку із надзвичайними подіями, форс-мажорними обставинами.

Як зазначено вище, колегія суддів прийшла до висновку про недоведеність заявлених позивачем первісних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі, тому на думку апеляційного суду з інших підстав не підлягали би задоволенню вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Однак, у зв`язку із відсутністю скарги відповідача на рішення в частині відмови в позові, колегія суддів не має підстав для скасування рішення в частині відмови в стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Підсумовуючи викладене, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів не може погодитися із висновком суду про доведеність позовних вимог про стягнення заробітної плати і про задоволення таких вимог.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновків, що рішення суду першої інстанції від 07 червня 2019 року підлягає скасуванню в оскарженій частині з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача про стягнення заборгованості із заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити.

Рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 07 червня 2019 року скасувати в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за період з березня 2017 року по 17 липня 2017 року, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та одноразової грошової вихідної допомоги в загальній сумі 21434,19 грн. та стягнення судових витрат.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з березня 2017 року по 17 липня 2017 року і компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, одноразової грошової вихідної допомоги в загальній сумі 21434,19 грн. - відмовити.

Судовий збір в розмірі 704 грн 80 коп. за розгляд справи в суді першої інстанції компенсується за рахунок держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст постанови складений 15 серпня 2019 року.

Головуючий: Є.Є. Мальцева

Судді: Г.Л. Гаврилова

Т.Б. Ткаченко