22-ц/804/1799/19
223/120/19

П О С Т А Н О В А

Іменем України

Єдиний унікальний номер 223/120/19

Номер провадження 22-ц/804/1799/19

30 липня 2019 року місто Маріуполь

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Донецького апеляційного суду у складі:

головуючого судді Гаврилової Г.Л.

суддів Зайцевої С.А., Кочегарової Л.М.

за участю секретаря Єфремової О.В.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадженні з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 16 квітня 2019 року, у складі судді Дочинця С.І.,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до відповідачки ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони з 01 грудня 2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 27 березня 2017 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано. Мешкаючи однією сім`єю сторони мали спільний бюджет, вели спільне господарство. За спільні кошти сторони придбали: двокамерний холодильник LG 16200,00 грн.; холодильник LG морозильна камера 15000,00 грн.; пральну машину LG 10800,00 грн.; телевізор SONY 15500,00 грн.; відеокамеру SONY 12900,00 грн.; мікрохвильову піч Samsung 3900,00 грн.; мультиварку 2450,00 грн.; праску з тефлоновою підошвою 1500,00 грн.; гараж №81 в автомобільному кооперативі «Лада Вугледар», оформлена на ОСОБА_3 , - 16000,00 грн.; двоповерхове ліжко 12500,00 грн.; диван 6800,00 грн.; дві шафи-купе загальною вартістю 25000,00 грн., по 12500,00 гривень кожна; стіл кухонний 4500,00 грн.

За спільні кошти був здійснений ремонт квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на загальну суму 30000,00 грн., придбані дві двері вартістю по 7500,00 грн. кожна, на загальну суму 15000,00 грн. Також придбані пластикові вікна на суму 11500,00 грн.

Позивач просив суд поділити спільне майно, яке є об`єктом спільної сумісної власності:

- визнати за відповідачкою право особистої власності на: холодильник LG морозильна камера 15000,00 грн.; відеокамеру SONY 12900,00 грн.; мікрохвильову піч Samsung 3900,00 грн.; мультиварку 2450,00 грн.; праску з тефлоновою підошвою 1500,00 грн.; гараж № НОМЕР_1 в автомобільному кооперативі «Лада Вугледар», оформлена на ОСОБА_3 , - 16000,00 грн.; двоповерхове ліжко 12500,00 грн.; диван 6800,00 грн.; дві шафи-купе загальною вартістю 25000,00 грн.; стіл кухонний 4500,00 грн.;

- визнати за позивачем право особистої власності на: двокамерний холодильник LG 16200,00 грн.; пральну машину LG 10800,00 грн.; телевізор SONY 15500,00 грн.

Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 16 квітня 2019 року в задоволенні вимог позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, - відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 16 квітня 2019 року скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги з посиланням на вимоги ст. 60 СК України, зазначає, що не має значення за ким зареєстровано майно подружжя, набуте під час шлюбу, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на майно зареєстровано лише за одним з подружжя. Посилаючись на п.23 Постанови пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», зазначає, що вирішуючи спор між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Посилаючись на правову позицію Верховного Суду України, викладену у справі №6-612цс15 зазначає, що для правильного застосування ст.60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Відповідач ОСОБА_2 надала відзив, доводи якого підтримала в апеляційнім суді, в якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги, вказує на те, що позивач не надав жодного доказу набуття у спільну сумісну власність майна, на яке він посилається у позовній заяві, тоді як це майно належить її батькам, які вони набували за власні кошти, та відповідно знаходиться в належній їм квартирі, в якій позивач не проживає з вересня 2016 року. Позивач, у свою чергу, самоусунувся від обов`язку доказування, та не лише не надав доказів придбання даних речей, но навіть не заявляв клопотання про витребування відповідних доказів.

Позивач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи до суду не з`явився, надав клопотання до апеляційного суду про розгляд справи за його відсутність. ( а.с. 101)

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_4 , які заперечували проти задоволення вимог апеляційної скарги, просили судове рішення залишити без змін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 27 березня 2017 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який був зареєстрований 01 грудня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Вугледарського міського управління юстиції Донецької області.

Даним рішенням суду встановлено, що сімейні відносини між сторонами припинені з 2016 року (а.с. 5-7, 15-17).

Згідно довідки на постійне проживання позивача серії НОМЕР_2 №081-54 від 12 лютого 2011 року, ОСОБА_1 у 2005 році приїхав з Азербайджану до міста Вугледара Донецької області, України, та мешкав за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 8, 18).

Позивачем не надано до суду та не долучено до матеріалів даної цивільної справи будь-яких інших доказів та/або документів.

Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України.

За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.

Виходячи з наведеного для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

У відповідності із положеннями статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.( ч.4 ст .12 ЦПК України)

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно до частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Як на підставу у задоволені позову про визнання права особистої власності на майно- двокамерний холодильник LG 16200,00 грн.; пральну машину LG 10800,00 грн.; телевізор SONY 15500,00 грн. позивач обмежився посиланням на те, що дане майно придбано у період шлюбу з відповідачем ОСОБА_2 , не зазначивши при цьому рік набуття речі, докази набуття даних речей подружжям, вартість речей станом на день пред`явлення позову, джерело коштів, за які були придбані дані речі.

Крім того, відповідно до ч. 7 статті 81 ЦПК України суд безпосередньо не може збирати докази. Слід також зазначити, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати доказ, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Отже, позивач мав можливість скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів, проте, цього не зробив ані в суді першої інстанції, ані в апеляційному суді.

У свою чергу, відповідач ОСОБА_2 категорично заперечувала як факт набуття сторонами даних речей, так і належність даних речей їй або позивачу на праві власності, та пояснила, що вони з позивачем жили у квартирі АДРЕСА_2 , що належить її батькам, зокрема, позивач був зареєстрований та проживав в даній квартирі з 2011 року по вересень 2016 рік. Усі речі, які позивач вважає спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 , є приватною власністю її батьків.

Відповідно до акту обстеження квартири АДРЕСА_2 , складеним ОСББ « Фенікс -Вугледар», ОСОБА_1 не проживає в даній квартирі з вересня 2016 року. ( а.с.112)

Відповідно до кредитного договору від 01 листопада 2010 року ОСОБА_6 ( батько відповідача) отримав кредит у розмірі 2588,00 гривень для цільового призначення покупки відеокамери SONY ( а.с.110-111)

Згідно свідоцтва № 679 від 07 березня 2012 року ОСОБА_3 ( мати відповідача) є власником гаражного боксу № НОМЕР_3 у кооперативі « Лада.Вугледар».

Інших доказів матеріали справи не містять.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновками суду, що позивач не довів у суді, як наявність спільного сумісного майна з відповідачем , та і наявність будь-яких майнових прав на вказане у позовній заяві майно.

З оглядом на викладене, переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги , судова колегія погоджується з висновками суду щодо відмови у задоволення позову, а доводи апеляційної скарги про порушення норм матеріального права є безпідставними.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, та є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення відповідно до частини 3 статті 376 ЦПК України не встановлено.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи заявлену позивачем ціну позову у розмірі 138 570 гривень, з ОСОБА_1 у дохід держави підлягає до стягнення судовий збір за подання апеляційної скарги, оплата якого була відстрочена до ухвалення судового рішення, у розмірі 2078 гривень 55 копійок( 138 570 х1% х150%)

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 16 квітня 2019 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_4 ,тимчасове місце проживання: АДРЕСА_3 ) судовий збір у дохід держави у розмірі 2078( дві тисячі сімдесят вісім) гривень 55 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 02 серпня 2019 року.

Головуючий Гаврилова Г.Л.

Судді Зайцева С.А.

Кочегарова Л.М.