Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.08.2019 Справа №607/17759/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Братасюка В.М.

присяжних І.З.Лебідь, Ю.Є. Михайлюка

секретаря судового засідання Созанської Т.І.

за участю прокурора Воловник М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі справу за заявою представника - лікаря-психіатра Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, -

ВСТАНОВИВ :

Представник Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради - лікар-психіатр Сулько О.В. звернулася із заявою про примусову госпіталізацію ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради без його згоди, для стаціонарного лікування.

В обґрунтування заяви посилається на ту обставину, що є підстави для обґрунтованого припущення про наявність у ОСОБА_1 тяжкого психічного розладу, щообумовлює його небезпеку для себе і оточуючих, а також його безпорадність і неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби.

У судовому засіданні представник Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради лікар-психіатр Сулько О.В. заяву підтримала і пояснила, що громадянин ОСОБА_1 страждає психічним захворюванням у вигляді важкої розумової відсталості з емоційно-вольовими розладами, тому потребує стаціонарного лікування, без його усвідомленої згоди. Просить заяву задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні заяву про госпіталізацію ОСОБА_1 у примусовому порядку до Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради, без його згоди підтримав.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що заяву слід задовольнити.

У судовому засіданні з`ясовано, що ОСОБА_1 поступив на стаціонарне обстеження та лікування в КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР 25.07.2019 року по направленню амбулаторно-поліклінічного відділення КНП «ТОКПЛ» ТОР в супроводі сестри, з приводу - діагноз: Важка розумова відсталість з емоційно-вольовими розладами.

Із змісту заяви про госпіталізацію ОСОБА_1 вбачається, що його було оглянуто комісією лікарів-психіатрів, які прийшли до висновку про необхідність госпіталізації.

Підставою для висновку були відомості про поведінку гр. ОСОБА_1 , котрі надійшли від сестри ОСОБА_2 .

Згідно висновку комісії лікарів - психіатрів, ОСОБА_1 діагностовано: важку розумову відсталість з емоційно-вольовими розладами.

У зазначеному вище висновку комісії лікарів - психіатрів описано, що пацієнт в свідомості; продуктивному мовному контакту практично недоступний; говорить окремі слова, зміст висловлюваного зрозуміти вкрай важко, мова недорозвинута; мислення сповільнене недорозвинуте; інтелектуально-мнестичні функції вкрай знижені; наявні неадекватності в поведінці, висловлюваннях: зі слів сестри розмовляє сам до себе, сміється, розмахує руками; емоції прості, примітивні; негативістичний, агресивний по відношенню до оточуючих; інструкції не виконує; критика до свого стану виражено знижена.

З анамнезу встановлено, що ОСОБА_1 родом із селянської родини, молодший із дітей. Не ходив до 2-х років, до 10 років вимовляв окремі звуки. Після 10 років почав формулювати речення, мова незрозуміла, сплутана. Навчався в допоміжній школі-інтернаті в Мельниці-Подільську, закінчив 2 класи. Самостійно покинув школу, з того часу проживає в сімї. Неодноразово лікувався в умовах КНП «ТОКПЛ» ТОР в 1-му відділенні. Являється інвалідом І групи, довічно. Проживає з сестрою і батьком. Опікується ним сестра. Поступає на лікування в КНП «ТОКПЛ» ТОР в звязку із погіршенням психічного стану - впродовж останніх тижнів агресивний в поведінці, втікає з дому, йде в поля, розмовляє сам до себе, не виконує інструкцій рідних.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди, якщо її обстеження або лікування можливе лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та Протоколи до неї, в силу ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

У 2006 році ВРУ прийнято Закон «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.17 якого передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ, як джерела права.

Надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації розглядаються як позбавлення свободи у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції з усіма гарантіями, що передбачені цією статтею, включно з правом на відшкодування будь-якої шкоди, завданої позбавленням свободи, якщо воно буде визнане таким, що не відповідає чинному законодавству України.

Згідно з практикою ЄСПЛ щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції особа не може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо не дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання.

З приводу доведеності необхідності надання психіатричної допомоги у примусовому порядку - госпіталізації ОСОБА_1 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 до Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради для стаціонарного лікування, суд зазначає, що саме на державу покладається позитивний обов`язок створювати належні умови надання психіатричної допомоги громадянам, котрі її потребують, виходячи з діагнозу, що поставлений ОСОБА_1 , амнестичних відомостей, що відображені в наданій суду документації, суд приходить до переконання, що госпіталізація ОСОБА_1 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 до Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради, без його згоди, є доцільною та відповідає його інтересам, а тому заяву представника Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради, слід задовольнити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 81, 263, 265, 273, 33-342, 352, 354 ЦПК України, Законом України "Про психіатричну допомогу", суд, -

В И Р І Ш И В:

Заяву задовольнити.

Надати психіатричну допомогу в примусовому порядку шляхом госпіталізації ОСОБА_1 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя с . Сухостав Гусятинського району Тернопільської області , до Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради для стаціонарного лікування.

Рішення набирає законної сили через тридцять днів з дня його проголошення, якщо не була подана апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, визначеному п.15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі через суд першої інстанції, у 30-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги.

Головуючий суддяВ. М. Братасюк

Присяжні І.З. Лебідь

Ю.Є. Михайлюк