ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України
05 серпня 2019 року
м.Харків
справа № 642/7282/18
провадження № 22-ц/818/2668/19
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.
суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.
учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення аліментів на непрацездатну матір за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 14 березня 2019 року, постановлене під головуванням судді Шрамко Л.Л., в залі суду в місті Харкові,-
в с т а н о в и в:
У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення аліментів на непрацездатну матір.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 14 березня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким стягнути з кожного з відповідачів аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частин зі всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 01.08.2017 року і довічно.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що наявні підстави для стягнення з відповідачів, які є її синами, аліментів на її утримання, оскільки вона є непрацездатною, інвалідом 2 групи, перенесла операцію, їй встановлено протез, має скрутне матеріальне становище та потребує постійного лікування; натомість джерел доходу крім пенсії вона не має.

ОСОБА_2 надав відзив на апеляційну скаргу, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 14 березня 2019 року залишити без змін. Відповідач зауважував, що наразі він офіційно не працює, має мінливий нерегулярний дохід, одружений з ОСОБА_4 та має троє дітей. Крім того, позивачка має дві рідні сестри, які є працездатними та можуть надавати їй матеріальну допомогу, проте позовні вимоги до них не пред`явлені.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів щодо матеріального становища відповідачів, не доведена наявність можливості надавати їй матеріальну допомогу. Також не надано доказів на підтвердження її доводів щодо наявності у неї боргів внаслідок проведеного лікування. Тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Проте такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є пенсіонером за віком (а.с.6), має 2 групу інвалідності за загальними захворюваннями (а.с.4), їй рекомендовано диспансерний нагляд травматолога, стаціонарне лікування у травматичному відділенні, санаторне-курортне лікування.

Згідно з довідкою про зареєстрованих осіб від 17.12.2018 року позивачка ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , де також зареєстровані ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Відповідно до довідки Київського об`єднаного управління Пенсійного фонду України вих. № 672 від 11 березня 2019 року, позивачка перебуває на обліку, отримує пенсію за віком, розмір якої становив з вересня по листопад 2018 року 1902 95 грн., з грудня 2018 року по лютий 2019 року - у розмірі 1907 грн.

Згідно із витягів з історії хвороби ДУ «Інститут патології хребта та суглобів ім. проф. Ситенка» від 19.03.2018 року, ОСОБА_1 перебувала на лікуванні з 06.02.2018 року по 19.03.2018 року з діагнозом септична нестабільність компонентів ендопротеза правого тазостегнового суглобу, та 01.03.2018 року була прооперована з приводу ревізії правого тазостегнового суглобу, видалення ендопротезу, заміщення дефекту металево-цементним спейсером з антибіотиками, призначено лікування; від 04.07.2008 року про її повторну госпіталізацію в цей заклад з 14.05.2018 року по 04.07.2018 року.

З виписного епікризу № 7247 вбачається, що ОСОБА_1 з 02.08.2017 року по 15.08.2017 року перебувала на обстеженні та лікування в травматологічному відділенні військової частини НОМЕР_1 з діагнозом - закритий медіальний й варусний перелом шийки правого стегна від 21.07.2017 року, та була прооперована тотальне цементне ендопротезування правого тазостегнового суглобу ендопротезом.

Позивачка надала рахунок на оплату цементного ендопротезу кульшового суглобу на суму 26 500 грн. № 20 від 27 липня 2017 року, постачальником якого є ФОП ОСОБА_10 .

Як вбачається з квитанції Чернівецької філії ПАТ КБ Приватбанку м. Чернівці, ОСОБА_9 перерахувала 26 500 грн. як оплату вказаного рахунку від 27.07.2017 ОСОБА_1 .

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є синами ОСОБА_1 (а.с.2,3). ОСОБА_9 є онукою позивачки, дочкою ОСОБА_7 . Сторони не заперечують, що позивачка має ще одну повнолітню доньку, позов до якої не пред`явила.

Позивачка надала також квитанції на оплату 624 грн. від 04.01.2018 року за проведення аналізів та чеки про придбання ліків та медикаментів на загальну суму 1965,97 грн. за липень-серпень 2017 року.

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилалася на те, що вона є самотньою жінкою похилого віку, чоловіка чи іншої близької людини, яка може допомагати та підтримувати її матеріально, немає. Вона одна проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачі також зареєстровані за цією адресою, але фактично проживають в іншому місці. Практично вся пенсія, яку вона отримує, витрачається на оплату комунальних послуг. Сума, що залишається, є меншою ніж мінімальний прожитковий мінімум. Крім цього, вона є людиною з інвалідністю 2 групи безстроково, має хронічні захворювання та потребує постійного лікування, на яке потрібні кошти. Протягом 2017 2018 років вона перебувала на постійному лікуванні та реабілітації внаслідок складної операції. В серпні 2017 року вона перенесла тяжку операцію після закритого перелому шийки стегна у військовому шпиталі в/ч НОМЕР_1 . На операцію витратила значні кошти. Крім того, вона витратила 26 500 грн на протези, що підтверджується квитанцією від 02.08.2017р. про оплату рахунку від 27.11.2017р. При цьому відповідачі не надавали їй допомоги, вона змушена була запозичувати чималі кошти на лікування. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_2 аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини від всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 01.08.2017 року і довічно. А також стягнути з ОСОБА_3 аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини від всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 01.08.2017 року і довічно.

Відповідно до ст. 48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Частиною 1 ст.172 СК України передбачено, що повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу.

Відповідно до 1 ст.202 СК України встановлено, що повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина.

Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України.

Згідно із роз`ясненнями, викладеними у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст.202СК України ), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК України).

Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги.

Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін

Згідно ч.2 ст.205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, можливості одержання утримання від інших дітей, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.2 ст. 78, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.6 ст. 81, ч.1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивачка батьківських прав не позбавлялася, від виконання батьківських обов`язків щодо своїх синів - відповідачів у справі не ухилялася, дійсно є непрацездатною особою, і такою, що потребує матеріальної допомоги.

При цьому з матеріалів справи не вбачається підстав, передбачених ст.204 СК України, для звільнення відповідачів від сплати аліментів на утримання позивачки.

Висновки суду першої інстанції про те, що відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 , оскільки позивачкою не доведено наявності можливості у відповідачів надавати їй матеріальну допомогу; крім того пенсія позивачки складає 1907 грн., що є більшим за встановлений законом прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, - не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Так, відповідно до ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження (ч.3 ст. 4 вказаного Закону).

Встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум на осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривні, з 1 грудня - 1638 гривень.

Право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Зазначений правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15. Аналогічна правова позиція зазначена в постановах Верховного Суду від 19 вересня 2018 року по справі № 494/1682/15-ц та від 10 жовтня 2018 року по справі № 301/160/17.

При цьому наявність у позивачки доходу у розмірі, що незначно перевищує прожитковий мінімум не може заперечувати факт її потреби в матеріальній допомозі.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та помилково прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 хоча і отримує пенсію у розмірі 1907 грн., проте потребує матеріальної допомоги, оскільки має 2 групу інвалідності за загальними захворюваннями (а.с.4), їй рекомендовано диспансерний нагляд травматолога, стаціонарне лікування у травматичному відділенні, санаторне-курортне лікування.

Розмір прожиткового мінімуму включає в себе мінімальні витрати на проживання, проте, ОСОБА_1 надала до суду докази на підтвердження значних витрат на лікування, інших джерел доходу не має.

Тому колегія суддів вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідачів на користь позивачки аліментів на її утримання.

При вирішення спору слід врахувати роз`яснення, викладені в п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 березня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», згідно з ч. 2ст. 205СК України при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків.

На забезпечення доказів у справі, під час апеляційного розгляду, ухвалою Харківського апеляційного суду від 19 червня 2019 року з Центральної ОДПІ м.Харкова була витребувана інформація про місце роботи та заробіток (доходи) ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

На виконання вказаної ухвали суду 19 липня 2019 року Центральним управлінням Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області надана інформація, з якої вбачається, що ОСОБА_2 займається підприємницькою діяльністю. А ОСОБА_3 працює у ПрАТ «Київспецтранс», отримує заробітну плату.

При визначенні розміру стягнутих аліментів, колегія суддів також враховує, що позивачка має двох доньок, до яких не пред`явлено позов, та онуків, які надають матеріальну допомогу. Суд враховує, що ОСОБА_2 з 14.01.2017 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 . Має трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , від першого шлюбу з ОСОБА_11 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , від шлюбу з ОСОБА_4 .

Суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів у розмірі 1/10 частини всіх видів заробітку щомісяця з кожного з відповідачів.

Доводи відповідача ОСОБА_2 про те, що при визначенні розміру аліментів на утримання батьків має бути врахована можливість надавати матеріальну допомогу дітьми, - спростовуються вимогами закону, оскільки при вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків враховується лише наявність двох умов: непрацездатність батьків та наявність у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасником справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню аліменти на її утримання по 1/10 частин від всіх видів заробітку відповідачів щомісячно.

Посилання позивачки на те, що аліменти з відповідачів на її користь слід стягнути починаючи з 01.08.2017 року, - суперечить вимогам закону, оскільки відсутні підстави для стягнення аліментів у спірних правовідносинах за попередній час.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 14 березня 2019 року підлягає скасуванню. Позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити частково.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивач при подачі позову був звільнений від сплати судового збору, то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача у дохід держави підлягають стягненню понесені по справі судові витрати.

При подачі позовної заяви сплаті підлягав судовий збір у розмірі 1 409,60 грн., по 704,80 грн. за кожну вимогу. При подачі апеляційної скарги сплаті підлягав судовий збір у розмірі 2 114,40 грн. (150% від 1 409,60 грн.).

З урахуванням того, що апеляційна скарга та позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 3 524 грн. (1 409,60 грн. + 2 114,40 грн.), по 1 762 грн. з кожного.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 14 березня 2019 року скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення аліментів на непрацездатну матір задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 1/10 частини від всіх видів заробітку щомісячно.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 1/10 частини від всіх видів заробітку щомісячно.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 3 524 грн., по 1 762 грн. з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук