ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 593/293/19Головуючий у 1-й інстанції Данилів О.М.
Провадження № 22-ц/817/770/19 Суддя - доповідач - Храпак Н.М.
Категорія - 310070000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Ткач З. Є., Ходоровський М. В.,

за участю секретаря - Кантицька О.І.

та сторін: представника ОСОБА_1 адвоката Нюні О.І., представника ОСОБА_2 - адвоката Горського О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №593/293/19 за апеляційною скаргою представника Іопполо ОСОБА_3 адвоката Нюні Олександра Ігоровича на рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 19 червня 2019 року, ухваленого суддею Данилів О.М., повний текст якого складений 26 червня 2019 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третьої особи, що не заявляє самостійних вимог Служби у справах дітей Бережанської районної державної адміністрації про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди матері, -

В С Т А Н О В И В:

у лютому 2019 року представник Іопполо ОСОБА_3 адвокат Нюня Олександр Ігорович звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 , третьої особи, що не заявляє самостійних вимог Служби у справах дітей Бережанської районної державної адміністрації про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України малолітнього ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , на одноразовий оздоровчий відпочинок до Італійської Республіки у супроводі батька ОСОБА_4 ( ОСОБА_7 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 , без супроводу матері ОСОБА_2 та без її згоди на виїзд дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі України на період: з 22 липня 2019 року по 28 серпня 2019 року.

В обґрунтування позовних вимог представник Іопполо ОСОБА_3 адвокат Нюня О.І. зазначив, що він є громадянином Італійської республіки та, перебуваючи із відповідачкою ОСОБА_2 у фактичних шлюбних відносинах, має з нею спільного сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Через складні взаємини відповідачка у 2016 році разом із їх спільним сином повернулася на Україну, де проживають і на сьогоднішній день, а він як батько, який постійно цікавиться життям та здоров`ям сина та регулярно надсилає відповідачці кошти на його утримання, бажає в липні 2019 року для оздоровлення сина повезти до Італії, де проживає він та проживають його батьки, які є особами похилого віку, які дуже хочуть бачити внука, а відповідач у позасудовому порядку відмовляє надати йому нотаріально засвідчену заяву про її дозвіл на вивезення дитини.

Рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 19 червня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третьої особи, що не заявляє самостійних вимог Служби у справах дітей Бережанської районної державної адміністрації про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди матері залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник Іопполо ОСОБА_9 адвокат Нюня Олександр Ігорович просить скасувати рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 19 червня 2019 року по справі №593/293/19, ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що судом неправильно та неповно досліджено докази, не встановлено всіх обставин, що мали місце, не враховано всіх норм права щодо даних правовідносин.

В обґрунтування апеляційної скарги представник Іопполо Мікеле адвокат Нюня О.І. зазначив, що в основу рішення суд поклав пояснення відповідача та її представника, хоча жодного належного доказу їх слів в матеріалах справи немає. Суд не надав представнику позивача права на репліку. Також, було проігноровано долучений диск з відео та аудіо доказами обставинам справи, який був надісланий рекомендованим листом. Судом зроблено невірні висновки відносно свідчень свідків: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 . Відносно висновку про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку дитини № 25 від 22 квітня 2019 року вказав, що є 6 підписів, а голосувало лише 4 людини, тому даний висновок є неналежним доказом. Також, суд мотивував рішення, що відсутні докази про те, що позивачу чиняться перешкоди у спілкуванні з дитиною, хоча це не відповідає дійсногсті. Суд неодноразово робив акцент на мовному бар`єрі між батьком та сином,однак суду наданий доказ, який свідчить про залучення україномовного перекладача, на період з 22 липня 2019 року по 28 серпня 2019 року. Стосовно твердження про те, що виїзд ОСОБА_13 без супроводу відповідача не відповідатиме інтересам дитини є абсурдним, оскільки він особисто неодноразово пропонував відповідачці, що оплатить їй витрати на авіаквитки в 2 сторони на неї та сина, орендує на час перебування квартиру, якщо вона не захоче перебувати у нього та покриє всі витрати. Мета даної поїздки є виключно оздоровлення та відпочинок сина на короткий термін, без мети постійного проживання за межами України, тому, жодні права матері порушуватися не будуть.

Від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу представника позивача відхилити, а рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 19 червня 2019 року у справі №593/293/19 залишити без змін, посилаючись на те, що судом при ухваленні оскаржуваного рішення не було допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, а висновки суду відповідають фактичним обставинам справи. Посилання апелянта щодо допиту свідка ОСОБА_11 є безпідставними, адже, судом дотримано норм процесуального права. Посилання на не дослідження в судовому засіданні доказів, а саме: диску з відео та аудіо не заслуговує на увагу, оскільки судом було досліджено усі наявні докази, що були подані сторонами. Судом першої інстанції надано належну оцінку усім письмовим доказам, які були надані суду, проте, представником позивача не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували її посилання та заперечення. Твердження апелянта на те, що мовний бар`єр не буде перешкодою у спілкуванні позивача із сином, посилаючись на довідку №1 від 17 квітня 2019 року, то таке твердження є хибним та не узгоджується із матеріалами справи.

У судовому засіданні представник Іопполо ОСОБА_9 адвокат Нюня О.І. апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи, викладені в ній.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Горський О.І. апеляційної скарги не визнав, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог Служби у справах дітей Бережанської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, проте подав суду заяву, в якій просить справу слухати у їх відсутність, рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 19 червня 2019 року просить залишити без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Залишаючи без задоволення позов, суд першої інстанції врахував відсутність інтересу дитини до позивача, якого дитина фактично не знає, оскільки протягом всього періоду проживання (більше двох років) малолітнього ОСОБА_14 в Україні позивач лише раз бачився з сином, приїжджаючи на судове засідання, а також - вік дитини, її емоційний стан, прив`язаність дитини до матері, яка погано переносить відсутність матері навіть під час занять з психологом, прийшов до висновку, що поїздка без супроводу матері не буде відповідати інтересам дитини.

Колегія суддів, з даним висновком суду першої інстанції погоджується, оскільки він відповідає встановленим обставинам, зібраним по справі доказам, нормам матеріального та процесуального права.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини).

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.

Так, рішенням у справі М. С. проти України від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.

При цьому при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , у м. Фано (провінція Пезаро-Е-Урбіно), що підтверджується Свідоцтвом про народження №2014/10582, виданого реєстратором актів цивільного стану Бюро реєстрації актів цивільного стану на підставі записів актів про народження за 2014 рік Частина 1 Серія А №177 (а.с. 11).

Відповідно до Виписки з акту про народження №2017-331, підписаного завідуючим відділом реєстрації актів цивільного стану, який засвідчив, що у книзі реєстрації актів про народження за 2014 рік міститься акт №177, розділ 1, серія А мерії м. Фано, згідно з яким значиться, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_8 , батьком якого є Іопполо ОСОБА_3 , а матір`ю ОСОБА_15 ОСОБА_16 (а.с. 13).

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 березня 2018 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Тернопільської області від 03 липня 2018 року, в задоволенні позову Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа Бережанська районна державна адміністрація Тернопільської області про забезпечення повернення малолітньої дитини ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Італійської Республіки відмовлено (а.с. 66-77).

З Висновку про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , №25 від 22 квітня 2019 року вбачається, що дитина є емоційно лабільна, тривожна, вразлива. Прив`язана до матері, погано переносить її відсутність навіть під час занять (а.с.43-43).

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 пояснили, що дитина не бажає спілкуватися з батьком, при цьому плаче, ховається, боїться його.

Також судом встановлено, що після повернення дитини на Україну позивач спеціально для зустрічей з дитиною в Україну не приїжджав, не звертався до служби у справах дітей із заявою про визначення днів та годин для побачень із дитиною, що свідчить про те, що малолітній фактично не знає батька.

Не заслуговують на увагу доводи заявника про те, що висновок про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку дитини є неналежним доказом, тому що в даному висновку є 6 підписів, а голосувало лише 4 людини оскільки огляд дитини проводило саме чотири спеціаліста, а не шість, які й підписалися.

Також є безпідставними посилання заявника на недосліджені в судовому засіданні докази, а саме диск з відео та аудіо доказами, з огляду на те, що судом були досліджені усі наявні докази, що були подані сторонами у встановлені законом строки.

Відносно доводу заявника, що представнику позивача не було надано права на репліку слід зазначити таке. Відповідно до пункту 7 ст.242 ЦПК України з дозволу суду промовці можуть обмінюватися репліками. Тобто право суду, а не обов`язок надати промовцю можливість обмінятися репліками.

Отже, враховуючи найкращі інтереси дитини, які мають першочергове значення для вирішення даного спору, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в даному позові, оскільки виїзд дитини без супроводу матері за межі України негативно вплине на емоційний стан малолітнього ОСОБА_18 і не буде відповідати його якнайкращим інтересам.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу представника Іопполо ОСОБА_9 адвоката Нюні Олександра Ігоровича слід залишити без задоволення, а рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 19 червня 2019 року залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони в межах них понесених.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Іопполо ОСОБА_9 адвоката Нюні Олександра Ігоровича залишити без задоволення.

Рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 19 червня 2019 року залишити без змін.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони в межах них понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 9 серпня 2019 року.

Головуючий

Судді