Справа № 204/7447/18
Провадження № 2/204/272/19
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2019 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

при секретарі Єфімовій А.О.

за участю прокурора Ягольник Г.В.

за участю представника ДМР Горобець Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі справу за позовом Прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Комунальне підприємство «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Дніпровської міської ради про визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування майна, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року прокуратура Дніпропетровської області звернулася до суду з позовною заявою, яку 12 лютого 2019 року уточнила та остаточно просила визнати недійсним договір купівлі-продажу № 292 від 29.04.2016 року, зареєстрований приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Павловською Г.О., укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з відчуження нерухомого майна, а саме: нежитлового приміщення АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 ; визнати право комунальної власності територіальної громади м. Дніпро в особі Дніпровської міської ради на нерухоме майно - приміщення АДРЕСА_1 , що на даний час складається з: нежитлового приміщення АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101), житлового приміщення № АДРЕСА_1 А (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101), житлового приміщення № АДРЕСА_1 Б (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101), розташованих за адресою: м. Дніпро, вул. Академіка Янгеля АДРЕСА_1 ; витребувати від ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) на користь територіальної громади м. Дніпро в особі Дніпровської міської ради (ідентифікаційний код юридичної особи - 26510214) нежитлове приміщення АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101), житлове приміщення АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101), житлове приміщення № 55Б (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101), розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути з відповідачів судові витрати по справі.

В обґрунтування позову позивач вказав на те, що в ході здійснення представницьких повноважень прокуратурою області встановлено факт безпідставного вибуття з комунальної власність територіальної громади м. Дніпро нежитлового приміщення № АДРЕСА_1 з подальшим його відчуженням на користь приватних осіб. Вказане підтверджується інформацією Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради та комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради. Згідно з листом Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради № 12/4-152 від 26.06.2018 року у Реєстрі об`єктивів права комунальної власності територіальної громади міста Дніпра є запис про нежитлове приміщення АДРЕСА_1 . Балансоутримувачем вказаного приміщення є «КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Дніпровської міської ради. З`ясовано, що рішенням Дніпропетровської обласної ради № 232-10/ХХІV від 23.10.2003 року «Про підвищення ефективності управління майном спільної власності територіальних громад області» в частині передачі обласних комунальних підприємств до власності територіальної громади м. Дніпропетровська, затверджено розпорядження Голови Дніпропетровської обласної ради № 171-р від 10.09.2003 року «Про передачу із спільної власності територіальних громад області до територіальної громади м. Дніпропетровська цілісного майнового комплексу обласного житлово-комунального підприємства «Південне». Рішенням Дніпропетровської міської ради № 11/13 від 19.11.2003 року «Про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста обласних житлово-комунальних підприємств «Південне», «Центральний», «Лівобережжя», до комунальної власності прийнято житлово-комунальне підприємство «Південне» з майном, будівлями та спорудами, що перебували на його балансі, відповідно до акту приймання-передачі від 10.09.2003 року, у тому числі житловий будинок АДРЕСА_1 . Тобто, з 10.09.2003 року територіальна громада міста набула права власності на об`єкти нерухомого майна з часу затвердження актів приймання-передачі. Відповідно до інформації КП «МБТІ» ДОР право власності на житловий будинок літ. А-5, розташований у АДРЕСА_1 , зареєстровано за Дніпропетровською міською радою та записано в реєстрову книгу 070.007.2006 року № 15 ЖЮ, за реєстровим номером 1215-105. Державна реєстрація права комунальної або приватної власності на окремо визначене нежитлове приміщення АДРЕСА_1 будинку літ. А-5, розташованому на АДРЕСА_1 КП «ДМБТІ» ДОР не проводилась, технічний паспорт не виготовлявся. З метою оптимізації приватизації процесів, недопущення вибуття майна з комунальної власності на безоплатній основі та з метою забезпечення ефективності управління комунальним майном Дніпропетровською міською радою прийнято рішення № 52/52 від 02.12.2009 року «Про передачу на баланс КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» об`єктів нерухомого майна. Нежитлове приміщення АДРЕСА_1 , передано на баланс КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» на підставі рішення Дніпропетровської міської ради № 12-62 від 22.10.2010 року «Про внесення доповнень до рішення міської ради № 52/52 «Про передачу на баланс КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» об`єктів нерухомого майна. У подальшому, рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 18.06.2014 року № 284 «Про зміну правового режиму об`єктів нерухомого майна». У подальшому, рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 18.06.2014 року № 284 «Про зміну правового режиму об`єктів нерухомого майна» нежитлове приміщення АДРЕСА_1 , було виключено з нежитлового та включено у житловий фонд міста. Разом із цим, дії пов`язані із фактичною зміною функціонального призначення, реконструкцією об`єкта нерухомості, розроблення проектної та технічної документації розпочато не було та нежитлове приміщення на даний час залишається на балансі комунального підприємства «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Дніпровської міської ради. Встановлено, що 29.04.2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Павловською Г.О. на підставі договору купівлі-продажу № 292 від 29.04.2016 року, у кладеного між ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_3 (покупець), зареєстровано право приватної власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 01. Відповідно до п. 2 договору купівлі-продажу № 292 від 29.04.2016 року нерухоме майно, що було предметом договору належало ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, виданого біржою «Екатеринославська нерухомість» м. дніпропетровська № 1212-Н від 09.03.1999 року, зареєстрованого Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації та записано в реєстрову книгу № 158, реєстраційний номер 74 від 02.04.1999. Однак, технічний паспорт на окремо розташоване нежитлове приміщення АДРЕСА_1 бюро технічної інвентаризації не виготовлявся. Відповідно до наданої КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» інформації, державне реєстрація права власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, виданого біржою «Катеринославська нерухомість» № 1212-Н від 09.03.1999 року в Дніпропетровському МБТІ не проводилась та реєстрова книга № 125 не містить запису № 74 від 02.04.1999 року про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 У подальшому, нежитлове приміщення АДРЕСА_1 ОСОБА_3 було реконструйовано під дві окремі квартири та нежитлове приміщення. Так, 13.09.2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г. на підставі договору купівлі-продажу № 292 від 29.04.2016 року, декларації про початок виконання будівельних робіт № ДП82 від 25.08.2016 року та декларації про готовність до експлуатації № ДП 46 від 01.09.2016 року шляхом поділу нежитлового приміщення АДРЕСА_1 , зареєстровано право власності ОСОБА_3 на: приміщення АДРЕСА_1 , загальною площею 65,4 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101); квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 34,5 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101); квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 35,5 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101). На даний час власником квартир АДРЕСА_1 , є ОСОБА_1 на підставі договорів купівлі-продажу, укладених із ОСОБА_4 , посвідчених приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г. за № 280 від 27.01.2017 року, № 278 від 27.01.2017 року та № 409 від 20.02.2017 року. Вивченням планів нежитлового приміщення АДРЕСА_1, розташованого АДРЕСА_1 , що перебуває на балансі КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомості», у співвідношенні з технічним паспортами квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 , складеними 29.08.2016 року ФОП ОСОБА_5 , встановлено, що загальні технічні характеристики нерухомого майна не змінились. Документальне засвідчення даних про реконструкцію частини нежитлового приміщення під квартири не свідчить про створення нової нерухомої речі, оскільки відповідно до положень ст. 181 ЦК України, зазначений об`єкт є нерухомою річчю, основною ознакою якої є розміщення на певній земельній ділянці без можливості переміщення, тобто розташування за певною адресою. Вказане свідчить про можливість витребування спірного нерухомого майна на користь законного власника з володіння якого воно вибуло поза його волею, оскільки внаслідок реконструкції основні технічні характеристики майна залишились незмінними. При цьому, на час укладення договору купівлі-продажу № 292 від 19.04.2016 року, ОСОБА_2 не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності для розпорядження спірним об`єктом нерухомого майна, право власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 , розташоване на першому поверсі нежитлового АДРЕСА_1 продавцю не належало та зазначене майно є об`єктом права комунальної власності територіальної громади міста. Вказані обставини свідчать про те, що договір купівлі-продажу № 292 від 29.04.2016 року, укладений щодо спірного нерухомого майна суперечить вимогам ч. 1, 2 ст. 203 ЦК України, а тому має бути визнаний недійсним. У зв`язку з вищевикладеним, а також враховуючи, що відповідачем не визнається право власності позивача на вказане нерухоме майно, наявні підстави для визнання права комунальної власності територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради на нерухоме майно - приміщення АДРЕСА_1 , що на даний час складається з нежитлового приміщення АДРЕСА_1, житлового приміщення АДРЕСА_1, житлового приміщення АДРЕСА_1 , розташованих за адресою: АДРЕСА_1 . Ринкова вартість витребуваного майна визначена відповідно до договорів купівлі-продажу нерухомого майна № 278, № 280 від 27.01.2017 року, № 409 від 28.02.2017 року та становить 268 051 грн. Тому, прокуратура вимушена звернутися до суду з даним позовом.

13 грудня 2018 року до суду від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву в якій зазначає, що проти задоволення позовних вимог в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу заперечує, оскільки позивач не є суб`єктом, що наділений правом на оскарження договору купівлі-продажу № 292 від 29.04.2016 року. Дніпровська міська рада не є стороною договору купівлі-продажу № 292 від 29.04.2016 року, а тому її права даним договором не порушуються, у разі визнання його недійсним майнові інтереси громади не будуть відновлені. Зі змісту позову вбачається, що до укладення оскаржуваного договору купівлі-продажу № 292 від 29.04.2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено ще договір купівлі-продажу нерухомого майна, виданий біржою «Екатеринославська нерухомість» м. Дніпропетровська № 121-Н від 09.03.1999 року за яким ОСОБА_2 і набув право власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 . Отже, оскаржуваний правочин точно не є першим та визнання його недійсним не є правильним. Більш того, позивач взагалі не вказує, що саме є першим недійсним правочином за яким майно вибуло з комунальної власності. Позивачем зазначено про відсутність переходу права власності до ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу нерухомого майна, через відсутність реєстрації з посиланням на норми Інструкції про поріжок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних осіб та фізичних осіб. Наявність або відсутність реєстрації права власності ніяким чином не впливає на набуття особою права власності за договором з моменту передачі майна. Більш того, відсутність державної реєстрації права набутого за договором - не свідчить про нікчемність останнього, оскільки це прямо не передбачено законом. Відтак, ОСОБА_2 , на момент укладення договору купівлі-продажу № 292 від 29.04.2016 року будучи власником нежитлового приміщення АДРЕСА_1 , мав необхідний обсяг цивільної дієздатності для передачі права власності на спірне майно. З матеріалів справи вбачається, що згідно декларації про початок виконання будівельних робіт та декларації про готовність до експлуатації об`єкта було здійснено реконструкцію нежитлового приміщення АДРЕСА_1 , у результаті чого утворились: нежитлового приміщення № АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 101, житлового приміщення № АДРЕСА_1 А, реєстраційний номер 101, житлового приміщення № АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 101. Відтак, вказані вище нежитлові приміщення АДРЕСА_1 та квартири - АДРЕСА_1 : АДРЕСА_1 - є новоствореними об`єктами нерухомого майна, що ніколи не перебували у власності територіальної громади м. Дніпро. Першим власником таких об`єктів був ОСОБА_6 про що і було відкрито новий розділ у Державному реєстрі прав та присвоєно новий реєстраційний номер кожному з таких об`єктів. Крім того, зміна площі майна, яке вибуло з володіння територіальної громади м. Дніпро, свідчить про те, що об`єкт віндикації фактично припинив своє існування, що унеможливлює його витребування у відповідача в натурі. Враховуючи вищезазначене, позивачем не доведено існування у територіальної громади м. Дніпро права власності на майно, що позбавляє позивача права на витребування майна з чужого незаконного володіння на підставі норм ст. 387 ЦК України, оскільки таким правом наділений лише власник майна.

У судовому засіданні Прокурор підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити у повному обсязі з підстав зазначених у позові.

Представник ДМР підтримала позовні вимоги, просила задовольнити їх у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив.

Представник третьої особи КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» ДМР у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як вбачається з матеріалів справи, Перший заступник прокурора Дніпропетровської області звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України, на прокуратуру покладено представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру», представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.04.1999 року за № 3-рп/99 визначено, що прокурори та їх заступники мають право звертатися до суду з позовними заявами в інтересах держави.

Конституція України (ст. ст. 142,143) проголошує, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, і закріплює право територіальних громад села,селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування, управляти майном, що є в комунальній власності.

Оскільки, згідно Конституції України право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правом власності інших суб`єктів, кожне порушення закону при відчуженні комунального майна є порушення державних інтересів. Незаконне відчуження комунального майна шляхом протиправних судових рішень та наступного перепродажу його на користь так званого добросовісного набувача є прямим порушенням вимог цивільного законодавства та ставить під загрозу непорушність інституту права власності, що є підставою для негайного реагування.

Про правомірність звернення прокурора до суду в інтересах органів місцевого самоврядування йдеться в постанові Верховного Суду України 03.04.2007 року за №05-5-46/8142.

У судовому засіданні встановлено, що розпорядженням Голови Дніпропетровської обласної ради Булавки ОСОБА_7 . від 10 вересня 2003 року, цілісний майновий комплекс ОЖКП «Південне», що належить до спільної власності територіальних громад області, передано у власність територіальної громади м. Дніпра (а.с. 20).

Рішенням Дніпровської міської ради ХХІV скликання сесії від 19.11.2003 року № 11/13, у комунальну власність територіальної громади міста прийнято обласні житлово-комунальні підприємства «Південне», «Центральний», «Лівобережжя» з майном, будівлями та спорудами, що перебувають на їх балансі, відповідно до актів приймання-передачі від 18.08.2003 року, від 10.09.2003 року та від 12.09.2003 року (а.с. 43-44).

Рішенням Дніпропетровської міської ради V скликання сесії від 02.12.2009 року № 52/52, з балансу комунальних виробничих житлових ремонтно-експлуатаційних підприємств на баланс Комунального підприємства «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Дніпропетровської міської ради передано об`єкти нерухомого майна (а.с. 45).

Рішенням Дніпропетровської міської ради V скликання сесії від 22.10.2010 року, до рішення міської ради від 02.12.2009 року № 52/52 «Про передачу на баланс КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» об`єктів нерухомого майна, внесено доповнення з урахуванням змін та доповнень, внесених рішеннями міської ради від 27.08.2010 року № 38/60 та від 06.10.2010 № 42/61, доповнивши перелік об`єктів нерухомого майна, що передаються на баланс Комунального підприємства «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Дніпропетровської міської ради об`єктами нерухомого майна згідно з додатками (а.с.46). Згідно з доповненнями до переліку об`єктів нерухомого майна, що передаються на баланс Комунального підприємства «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Дніпропетровської міської ради, на баланс Комунального підприємства «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Дніпропетровської міської ради було передано також будинок АДРЕСА_1 (а.с. 47-53).

Відповідно до п. 3 Постанови Кабінету Міністрів № 311 від 05.11.1991 року «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю», розмежування майна між власністю областей, міст Києва та Севастополя і власністю районів, міст обласного підпорядкування, районів міст Києва та Севастополя провадиться облвиконкомами, Київським і Севастопольським міськвиконкомами з участю виконкомів нижчестоящих Рад народних депутатів.

У затвердженому Кабінетом переліку серед інших об`єктів, що передавались до комунальної власності, зазначено також житловий та нежитловий фонд рад народних депутатів, житлово-експлуатаційні, житлово-комунальні, ремонтно-будівельні та інші організації, пов`язані з експлуатацією цього житлового фонду.

Відповідно до ст. 327 ЦК України, у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

У подальшому, рішенням Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 284 від 18.06.2014 року, про зміну правового режиму об`єктів нерухомого майна, нежитлове приміщення АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 було виключено з нежитлового фонду міста та включено до житлового фонду (а.с. 54-58).

Як встановлено у судовому засіданні, 29.04.2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Павловською Г.О. на підставі договору купівлі-продажу № 292 від 29.04.2016 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстровано право приватної власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 01, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно від 09.10.2018 року (а.с.63-64).

Відповідно до наданої КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» інформації № 17595 від 17.09.2018 року, державна реєстрація права власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, виданого біржою «Катеринославська нерухомість» від 09.03.1999 року № 1212-Н в Дніпропетровському МБТІ, 02.04.1999 року реєстрова книга № 158, реєстраційний номер 74, не проводилася (а.с.119).

У подальшому нежитлове приміщення АДРЕСА_1 ОСОБА_3 було реконструйовано під дві окремі квартири та нежитлове приміщення.

13.09.2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г. на підставі договору купівлі-продажу № 292 від 29.04.2016 року, декларації про початок виконання будівельних робіт № ДП82 від 25.08.2016 року, декларації про готовність до експлуатації № ДП 46 від 01.09.2016 року шляхом поділу нежитлового приміщення АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 01) зареєстровано право власності за ОСОБА_3 на: приміщення АДРЕСА_1 , загальною площею 65,4 кв.м., (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101); квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 34,5 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101); квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 33,5 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101).

На даний час власником квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 , на підставі договорів купівлі-продажу, укладених із ОСОБА_4 , посвідчених приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г, за № 280 від 27.01.2017 року, за № 278 від 27.01.2017 року, за № 409 від 20.02.2017 року є ОСОБА_1 , про що свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09.10.2018 року (а.с. 65-73).

Таким чином, ОСОБА_1 , як приватна особа, став власником комунального об`єкта нерухомості.

Відповідно до листа Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 26.06.2018 року № 12/4-152, згідно відомостей, наданих до департаменту по роботі з активами ДМР у Реєстрі об`єктів права комунальної власності територіальної громади м. Дніпра є запис про нежитлові приміщення на першому поверсі житлового будинку літ. А-5, загальною площею 152,3 кв.м., по АДРЕСА_1 , балансоутримувач Комунальне підприємство «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» ДМР. Відповідно електронної бази даних «Оренда об`єктів комунальної власності « станом на 26.06.2018 року за адресою: АДРЕСА_1 департаментом по роботі з активами Дніпровської міської ради договори про оренду комунального нерухомого майна в період з 2015 року по теперішній час не укладалися (а.с.116).

Дніпровська міська рада та її виконавчі органи, як законні власники приміщення, жодних дій направлених на вибуття приміщення із комунальної власності не вчиняла та відповідних рішень не приймала.

З планів нежитлового приміщення АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 , у співвідношенні з технічними паспортами квартир АДРЕСА_1 та приміщення № АДРЕСА_1 , складеними 29.08.2016 року ФОП ОСОБА_5 , встановлено, що загальні технічні характеристики нерухомого майна не змінились. Документальне засвідчення даних про реконструкцію частини нежитлового приміщення під квартири не свідчить про створення нової нерухомої речі, оскільки відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 181 ЦК України, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Тобто, комунальне майно без жодного відома Дніпропетровської міської ради на підставі вищезазначених договорів купівлі-продажу встигло змінити форму власності на приватну. Тобто, комунальне майно опинилось у приватних осіб у поза встановлений законом спосіб.

Підставою позову про визнання власності є обставини, що підтверджують наявність у позивача права власності. Умовами задоволення позову про визнання права власності на майно є наявність у позивача доказів на підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. Такими доказами можуть бути правовстановлюючі документи, а також будь-які інші докази, що підтверджують приналежність позивачеві спірного майна.

За змістом приведених норм законодавства щодо розмежування загальнодержавного майна (Постанова КМУ № 311 від 05.11.1991 року) та прийнятих на їх виконання рішень обласної та міської рад, а також - фактом обліку спірного майна протягом усього часу на балансі комунальних підприємств, позивач підтверджує факт належності приміщення АДРЕСА_1 до комунальної власності територіальної громади міста.

Право комунальної власності у тому числі на житловий фонд є таким, що виникло та існує в силу ЗУ «Про власність», Постановою Кабінету Міністрів № 311 від 05.11.1991 року «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю», ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», Цивільного кодексу України.

Крім того, необхідно зазначити, що підстави набуття права власності та момент набуття права власності визначаються відповідно до законодавства, чинного на момент, з яким позивач пов`язує виникнення у нього права власності.

Момент виникнення права власності починається з державною реєстрацією цього права відповідно до Цивільного Кодексу України, що набув чинності з 2004 року; але діюча у попередній період стаття 128 Цивільного Кодексу України визначала загальне правило, за яким перехід права власності пов`язувався з моментом передачі речі. При цьому обов`язок власника зареєструвати право власності на нерухоме майно у період до 2004 року не впливав на існування статусу власника нерухомого майна та притаманних такому власнику правомочностей у спірних правовідносинах.

Враховуючи, що спірне майно було передано у комунальну власність у 2003 році, діюче на той час законодавство не визнавало обов`язковим проведення державної реєстрації права власності на таке майно.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 31 чинного на той час Закону України «Про власність», до державної власності в Україні належить загальнодержавна (республіканська) власність і власність адміністративно-територіальних одиниць (комунальна власність).

Згідно положення ч. 1 ст. 35 чинного на той час Закону України «Про власність» об`єктами права комунальної власності є майно, що забезпечує діяльність відповідних Рад і утворюваних ним органів; кошти місцевих бюджетів, державний житловий фонд, об`єкти житлово-комунального господарства; майно закладів народної освіти, культури, охорони здоров`я, торгівлі, побутового обслуговування; майно підприємств; місцеві енергетичні системи, транспорт, системи зв`язку та інформації, включаючи націоналізоване майно, передане відповідним підприємствам, установам, організаціям; а також інше майно необхідне для забезпечення економічного і соціального розвитку відповідної території.

Відповідно до п. 5 ст. 60 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Згідно з ч. 8 ст. 60 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

При цьому, згідно з п. 30 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об`єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об`єктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об`єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, про надання у концесію об`єктів права комунальної власності, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади.

Дніпропетровського міською радою та її уповноваженими органами рішення про виключення вказаного приміщення з комунальної власності не приймалось, тому наведені обставини є свідченням того, що спірне приміщення вибуло з комунальної власності поза волею власника та було відчужене всупереч передбаченому законом порядку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що на час укладання договору купівлі-продажу № 292 від 19.04.2016 року ОСОБА_2 не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності для розпорядження спірним об`єктом нерухомого майна, так як право власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 , йому не належало, суд приходить до висновку, що договір купівлі-продажу № 292 від 19.04.2016 року суперечить вимогам ч. 1, 2 ст. 203 ЦК України, а тому його необхідно визнати недійсним.

Оскільки, спірне приміщення вибуло не у встановлений законом спосіб з комунальної власності, то відповідно до моменту його неправомірного відчуження воно належало до державного житлового фонду (комунальна власність).

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

На підставі вищевикладеного, а також враховуючи, що відповідачем - ОСОБА_1 не визнається право власності позивача на нерухоме майно, а саме: нерухоме майно - приміщення АДРЕСА_1 , що на даний час складається з: нежитлового приміщення АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101), житлового приміщення АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101), житлового приміщення № АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101), суд вважає за необхідне, визнати право комунальної власності територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради на нерухоме майно - приміщення АДРЕСА_1 , що на даний час складається з: нежитлового приміщення АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101), житлового приміщення АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101), житлового приміщення № АДРЕСА_1 Б (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101), розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

Що стосується вимоги позивача стосовно витребування у ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Дніпро в особі Дніпровської міської ради нежитлового приміщення АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101), житлове приміщення АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101), житлове приміщення № 55Б (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101), розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , то слід зазначити наступне.

Первинним правовстановлюючим документом, на підставі якого приміщення АДРЕСА_1 протиправно вибуло із власності територіальної громади м. Дніпра є договір купівлі-продажу № 292 від 19.04.2016 року, зареєстрований приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Павловською Г.О., укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який, як встановлено у судовому засіданні є недійсним. Отже, відповідно визнано недійсною й підставу, за якої ОСОБА_3 набув права власності на спірне приміщення.

Таким чином, на момент укладання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 нежитлового приміщення АДРЕСА_1 що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , ОСОБА_1 набув право власності на спірне нерухоме майно не знаючи про дані підстави, та в силу вимог ст. 388 ЦК України.

Так, відповідно до статті 321 ЦК України, право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені.

Відповідно до ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожна особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Статтею 330 ЦК України, передбачено, що якщо майно відчужене особою, яке не має на це права, добросовісний набувач набуває права власності на нього, якщо відповідно до статті 388 Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно з ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Враховуючи наведені обставини справи, а саме: вибуття комунального майна поза волею власника, позивач з вернувся з віндикаційними вимогами про витребування майна від його кінцевого набувача - ОСОБА_1 .

Віндикаційний позов базується на визнанні права власності абсолютним правом, яке не втрачається з незаконним вибуттям речі з володіння власника і переходом до інших осіб.

Таким чином, у разі придбання майна у особи, яка не мала права його відчужувати, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація).

Отже, права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову про визнання недійсною угоди, стороною, в якій така особа не є, тобто, з застосуванням правового механізму, встановленого ст. 216 Цивільного Кодексу України, незалежно від того, чи відповідає спірна угода закону. Адже результатом задоволення такого позову є застосування наслідків недійсності угоди, які стосуються лише сторін угоди і не поширюються на права особи, яка вважає себе власником спірного майна не будучи стороною угоди.

Крім того, як вбачається із п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним» 06.11.2009 року № 9, норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватися як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсним наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчиненні після недійсного правочину.

Виходячи з наведеного, презюмується можливість витребування спірного майна без вимоги визнання недійсним договору, оскільки спірне майно неможливо повернути шляхом застосування реституції.

Крім того, Верховним Судом України у листі-узагальненні «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійними» від 24.11.2008 року, звертається увага на конкуренцію між реституцією та віндикацією при визнанні правочинів недійсними.

Вища судова інстанція зазначає, що на відміну від норм ч. 1 ст. 216 ЦК норми глави ХХVIV ЦК України є спеціальними, адже у них закріплено основні способи захисту права власності, що можуть застосовуватися власником майна, зокрема - віндикація.

Верховний Суд України наголошує, що ст. 330 ЦК чітко розмежовує випадки, в яких належним способом захисту порушеного права є визнання правочину недійсним та застосування наслідків його недійсності, від випадків, коли має заявлятися позов про витребування майна з чужого незаконного володіння. Якщо майно передано власником за правочином, який є нікчемним або оспорюваний, то позов про визнання правочину недійним та (або) про застосування наслідків недійсності правочину має пред`являтися тоді, коли майно залишається у набувача.

Тобто, якщо вчинений один правочин і повернути майно можна шляхом застосування реституції, то ефективним способом захисту є визнання правочину недійсним. Якщо ж набувач, який набув майно за недійсним правочином, надалі відчужив таке майно іншій особі, потрібно звертатися з віндикаційним позовом.

Якщо після укладання недійсного правочину було укладено ще декілька, то вбачається правильним визнавати недійсним не всі правочини, а лише перший і заявляти позов про витребування майна в останнього набувача. Проте в цьому випадку також не має перешкод і для задоволення лише віндикаційного позову, оскільки право на витребування майна з чужого володіння не потребує визнання недійсним правочину, за яким майно вибуло у незаконного власника. Застосування реституції та повернення майна за недійсним правочином, враховуючи положення с. 216 ЦК, є можливим тоді, коли предметом спору є правочин за участю власника і першого покупця (набувача).

За таких обставин, позивач вірно звернувся до суду з відповідними вимогами про витребування спірного комунального майна (що вибуло з володіння його законного власника поза його волею) від ОСОБА_1 на користь його законного власника територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Згідно вимог ч. 1 ст. 1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Таким чином, нежитлове приміщення АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101), житлове приміщення АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101), житлове приміщення № 55Б (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101), розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , вибули з власності територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради у незаконний спосіб та поза волею власника, а тому суд приходить до висновку, що спірне нерухоме майно підлягає витребуванню у ОСОБА_1 на користь законного власника - територіальної громади м. Дніпро в особі Дніпровської міської ради.

За таких обставин, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути судовий збір по справі у розмірі по 2 514 грн. 82 коп. з кожного.

На підставі викладеного, керуючись Конституції України, Законом України «Про прокуратуру», ЗУ «Про місцеве самоврядування», Постановою Кабінету Міністрів № 311 від 05.11.1991 року «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю», ст. ст. 15, 203, 204, 215, 316, 317, 319, 330, 387, 388, 1212, 1213 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 19, 76-78, 81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Прокуратури Дніпропетровської області (адреса місцезнаходження: м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 38) в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради (адреса місцезнаходження: м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 75) до ОСОБА_1 (адреса місцезнаходження: АДРЕСА_13 ), ОСОБА_2 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_14 ), ОСОБА_3 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_15 ), третя особа Комунальне підприємство «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Дніпровської міської ради (адреса місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Мечникова, буд. 6) про визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування майна - задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу № 292 від 29.04.2016 року, зареєстрований приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Павловською Г.О., укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з відчуження нерухомого майна, а саме: нежитлового приміщення АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 .

Визнати право комунальної власності територіальної громади м. Дніпро в особі Дніпровської міської ради на нерухоме майно - приміщення АДРЕСА_1 , що на даний час складається з: нежитлового приміщення АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101), житлового приміщення № АДРЕСА_1 А (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101), житлового приміщення № АДРЕСА_1 Б (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101), розташованих за адресою: м. Дніпро, вул. Академіка Янгеля, 20 у м. Дніпро.

Витребувати від ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) на користь територіальної громади м. Дніпро в особі Дніпровської міської ради (ідентифікаційний код юридичної особи - 26510214) нежитлове приміщення АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101), житлове приміщення АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101), житлове приміщення № АДРЕСА_1 Б (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101), розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Прокуратури Дніпропетровської області судовий збір по справі у розмірі по 2 514 грн. 82 коп. з кожного.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т.О. Дубіжанська