Єдиний унікальний номер 235/699/19 Номер провадження 22-ц/804/2008/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Агєєва О.В., Соломахи Л.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Розпутько Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засідань № 3 цивільну справу № 235/699/19 за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про стягнення страхових виплат на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, з апеляційною скаргою відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27 травня 2019 року (суддя першої інстанції Бородавка К.П.), -

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про стягнення страхових виплат у розмірі 35 789 грн. 06 коп. на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом.

В обґрунтування позову зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Макіївка Донецької області помер його батько ОСОБА_2 .

09 вересня 2016 року позивач отримав у П`ятій донецькій державній нотаріальній конторі в місті Покровську Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька, яка складається, зокрема, зі страхових виплат в сумі 35 789 грн. 06 коп.

З вказаним свідоцтвом позивач звернувся до відповідача в особі Покровського відділення, який листом від 15 серпня 2018 року № 3-11/1700-М відмовив йому у виплаті зазначеної суми, оскільки за повідомленням УСЗН Покровської РДА надана позивачем довідка переселенця № від 08 липня 2016 року скасована рішенням комісії УСЗН, а постановами Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» та від 08 червня 2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» не передбачено здійснення страхових виплат потерпілим (особам, які мають право на виплати), які не перемістилися на територію, де органи державної влади здійснюють свої повноваження.

27 травня 2019 року рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені.

Стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 суми страхових виплат у розмірі 35 789 грн. 06 коп., які належать йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 09 вересня 2016 року.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись із судовим рішенням, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, неповне з`ясування обставин, які суд безпідставно визнав встановленими, відповідач Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, в апеляційній скарзі просить скасувати рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27 травня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позову у повному обсязі.

Фактично в апеляційній скарзі скаржник зазначає, що у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не є внутрішньо переміщеною особою і проживає на тимчасово окупованій території, Покровським відділенням управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області йому було відмовлено у виплаті суми боргів з страхових виплат.

Відповідач посилається на те, що відповідно до п. 3.8 «Порядку надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для внутрішньо переміщених осіб», затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування України від 12 грудня 2018 року № 27 суми страхових виплат, які не виплачені за минулий період, виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. На теперішній час даний порядок Кабінетом Міністрів України не визначено. Тому Фонд не має законних підстав призначити та виплачувати суми страхових виплат, які не виплачені за минулий період позивачу. Пункт 3.9 Порядку передбачає, що суми страхових виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в робочих органах виконавчої дирекції Фонду, в яких зберігалися справи про страхові виплати до початку антитерористичної операції та тимчасової окупації українських територій, в порядку визначеному виконавчою дирекцією Фонду.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області позивачем ОСОБА_1 на час розгляду справи не наданий.

Частиною 3 ст. 360 ЦПК України визначено, що відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В судове засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 та представник відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Судові повістки - повідомлення про розгляд справи 14 серпня 2019 року позивач ОСОБА_1 та відповідач Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області отримали 26 липня 2019 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про отримання поштового відправлення (а.с. 156, 157).

Представником позивача адвокатом Таранюк О.Л. до апеляційного суду надано заяву, в якій від просить розглядати справу у його відсутність та відсутність позивача ОСОБА_1 . Зазначає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін (а.с. 155).

Представником відповідача Пупченко А.В. надано клопотання про слухання справи у відсутності представника управляння виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (а.с. 165).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача та представника відповідача, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, судова колегія дійшла наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду таким вимогам відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції послався на ст. 328, 1216, 1217, 1227, 1268 ЦК України та дійшов висновку, що страхові виплати (грошові кошти), які позивач успадкував після смерті свого батька, є його власністю і це право власності підлягає судовому захисту.

Також, суд першої інстанції зазначив, що відмова повернути кошти, які належать на праві власності позивачу з посиланням на відсутність окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України, є порушенням зі сторони відповідача положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, а також ст. 41 Конституції України. Відсутність окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України щодо виплати грошових коштів - суми страхових виплат позивачу, не може бути підставою для відмови у захисті порушеного права позивача. Отже, у спірних правовідносинах відповідач незаконно перешкоджає реалізації прав позивача як спадкоємця на отримання належного йому спадкового майна, а тому дійшов висновку про обґрунтованість позову.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду.

Судом першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст. 89, 263 ЦПК України були повно і всебічно дослідженні обставини справи та дана належна оцінка доказам, на які сторони посилалися в суді першої інстанції. Суд правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , який був батьком позивача (а.с.10-11).

Згідно з копією Свідоцтва про право на спадщину за законом серії виданого 09 вересня 2016 року державним нотаріусом П`ятої донецької державної нотаріальної контори Свиридовою А.В., спадкоємцем майна ОСОБА_2 1932 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його син ОСОБА_1 (а. 12).

Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається, зокрема, з страхових виплат у сумі 35789,06 грн., яка на підставі довідки виданої 25 липня 2016 року за № 01-04/15-132б Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області.

Згідно відповіді Покровського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області № 03-11/2349 від 14 листопада 2018 року позивачу ОСОБА_1 було відмовлено в отримані спадкової суми недоотриманих страхових виплат за померлого батька ОСОБА_2 , оскільки ОСОБА_2 знаходився на обліку та отримував страхові виплати у Совєтському районі м. Макіївки. У період з 01 червня 2014 року та по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 як внутрішньо переміщена особа до відділень Фонду за продовженням раніше нарахованих щомісячних страхових виплат не звертався. Спадкоємець ОСОБА_1 звернувся до Покровського відділення Фонду 08 листопада 2018 року. У відповідності з Постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року № 335 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365» суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Оскільки на час надання відповіді вказаний порядок відсутній, немає законних підстав здійснити виплату страхових сум, недоотриманих за життя ОСОБА_2 (а.с.18-19).

Судова колегія критично ставиться до вказаної відповіді Покровського відділення Фонду, оскільки, як було зазначено вище, до нотаріальної контори відповідачем Фондом була надана довідка про наявність нарахованої суми недоотриманих страхових виплат у розмірі 35 789,06 грн.

З вищевказаної відповіді Покровського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області № 03-11/2349 від 14 листопада 2018 року вбачається, що відповідач не заперечує наявність недоотриманих страхових виплат, проте зауважує, що, виплата вказаної суми недоотриманих страхових виплат позивачу можлива тільки після прийняття окремого порядку Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, спадкоємцями за законом першої черги є діти спадкодавця та той з подружжя, хто його пережив, батьки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч.10 ст.47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» належні суми страхових виплат, що з вини Фонду не були своєчасно виплачені особам, які мають на них право, у разі смерті цих осіб виплачуються членам їхніх сімей, а в разі їх відсутності - включаються до складу спадщини.

Статтею 1227 ЦК України передбачено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

На підставі викладеного, колегія суддів судової палати, вважає, що недоотримані суми страхових виплат, які належали померлому, входять до складу спадщини і позивач, як спадкоємець померлого, має право на їх отримання в порядку спадкування. Висновок суду першої інстанції в цій частині правильний і відповідає вимогам закону.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсутність окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України щодо виплати грошових коштів суми страхових виплат, нарахованих ОСОБА_2 (спадкодавець) за життя, не є достатньою правовою підставою для відмови у їх виплати, враховуючи зазначені вище норми, які мають вищу юридичну силу, ніж Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затверджений постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 08.06.2016 року № 365, на який посилається відповідач, як на підставу для невиплати належних позивачу, як спадкоємцю, нарахованих, але не отриманих страхових сум.

Судом правильно враховано при розгляді зазначених правовідносин положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.1 Першого протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, а також положення ст. 41 Конституції України.

Посилання відповідача як на підставу відмови у виплаті спадкоємцю ОСОБА_1 страхових виплат належних його померлому батькові на те, що ОСОБА_1 не є внутрішньо переміщеною особою і фактично проживає на тимчасово окупованій території апеляційний суд вважає необґрунтованими.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що порядок отримання сум страхових виплат, які були нараховані спадкодавцю за життя, але не були виплачені і входять до складу спадщини, регулюється нормами спадкового права, а не постановами Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціально переміщеним особам», від 08 червня 2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», Порядком надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для внутрішньо переміщених осіб, затверджених Постановою правління Фонду соціального страхування України від 12 грудня 2018 року № 27 чи Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» № 1207.

Крім того, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для невиплати позивачу страхових виплат, посилаючись на те, що жоден із законів не передбачає такої підстави для припинення соціальних виплат, як відсутність у особи її реєстрації як внутрішньо переміщеної, вірно врахувавши при цьому висновок щодо застосування відповідних норм права, який викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 243/3505/16-ц.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не дають підстав вважати неправильним застосування судом норм матеріального права чи наявними порушення норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення.

Вирішуючи даний спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному об`ємі з`ясував права та обов`язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати позивача по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: Ю.М. Мальований

Судді: О.В. Агєєв

Л.І. Соломаха

Повне судове рішення складено 14 серпня 2019 року.

Головуючий суддя: Ю.М. Мальований