Постанова

Іменем України

31 липня 2019 року

м. Київ

справа № 727/9665/14-ц

провадження № 61-9496св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

відповідачі: Чернівецька міська рада, Виконавчий комітет Чернівецької міської ради, Департамент економіки Чернівецької міської ради, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

третя особа - ОСОБА_7 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 липня 2015 року в складі судді Літвінової О. Г. та рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 16 вересня 2016 року в складі колегії суддів: Половінкіної Н. Ю., Міцнея В. Ф., Одинака О. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до Чернівецької міської ради, Виконавчого комітету Чернівецької міської ради, департаменту економіки Чернівецької міської ради, ОСОБА_8 С ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_7 про визнання рішення, свідоцтва про право власності незаконним та скасування.

Посилаючись на порушення права спільної сумісної власності на підвальні приміщення, відсутність згоди співвласників на відчуження майна, позивачі просили визнати незаконними та скасувати:

- пункт 33 Переліку об`єктів комунальної власності міста Чернівці, які підлягають приватизації в 2006 році, затвердженого рішенням 40 сесії Чернівецької міської ради 4 скликання від 22 грудня 2005 року № 913 щодо викупу приміщення (склад) по АДРЕСА_1 орендарем приватним підприємцем ОСОБА_5 ;

- пункт 60 Переліку об`єктів комунальної власності міста Чернівців, які підлягають приватизації в 2008 році (об`єкти, які пропонуються до приватизації з ініціативи органу приватизації шляхом продажу з аукціону), затвердженого рішенням 23 сесії Чернівецької міської ради від 27 грудня 2007 року № 471;

- підпункт 1.1 пункту 1 рішення Виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 11 квітня 2006 року № 256/6 «Про підтвердження права комунальної власності на об`єкти нерухомості, що належать територіальній громаді м. Чернівців та визнання пункту раніше прийнятого рішення таким, що втратив чинність (делеговані повноваження)», щодо підтвердження права комунальної власності територіальної громади м. Чернівців на нежилі приміщення підвалу в житловому будинку літ. А на АДРЕСА_1 загальною площею 26,40 кв. м, що складається з приміщень XIII, XVIII;

- підпункт 1.2 пункту 1 рішення Виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 12 грудня 2006 року № 588/15 «Про підтвердження права комунальної власності на об`єкти нерухомості, що належать територіальній громаді м. Чернівці та визнання пункту раніше прийнятого рішення таким, що втратив чинність (делеговані повноваження)», щодо підтвердження права комунальної власності територіальної громади м. Чернівці на нежилі приміщення підвалу в житловому будинку літ. А на АДРЕСА_2 загальною площею 84,0 кв. м, що складаються з приміщень І - VII;

- підпункт 1.9 пункту 1 рішення Виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 11 вересня 2007 року № 672/16 «Про оформлення права комунальної власності на об`єкти нерухомості, що належать територіальній громаді м. Чернівці (делеговані повноваження)», щодо оформлення права комунальної власності територіальної громади м. Чернівців на нежилі приміщення підвалу в житловому будинку літ. А на АДРЕСА_3 ) загальною площею 102,0 кв. м, що складаються з приміщень 27-1-27- 10.

Визнати недійсними та скасувати:

- свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане територіальній громаді м. Чернівці Виконавчим комітетом Чернівецької міської ради 13 квітня 2006 року на нежилі приміщення підвалу в житловому будинку літ. А, загальною площею 26,40 кв. м, що складаються з приміщень XIII, XVIII, зареєстроване Чернівецьким комунальним обласним бюро технічної інвентаризації в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 26 квітня 2006 року за реєстраційним №14593826;

- свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане територіальній громаді м. Чернівці Виконавчим комітетом Чернівецької міської ради 13 грудня 2006 року на нежилі приміщення підвалу в житловому будинку літ. А загальною площею 84,0 кв. м, що складаються з приміщень І-УІІ, зареєстроване Чернівецьким комунальним обласним бюро технічної інвентаризації в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 26 грудня 2006 року за реєстраційним №17318517;

- свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане територіальній громаді м. Чернівці Виконавчим комітетом Чернівецької міської ради 17 вересня 2007 року на нежилі приміщення підвалу в житловому будинку літ. А загальною площею 102,0 кв. м, що складаються з приміщень 27-1 - 27-10, зареєстроване Чернівецьким комунальним обласним бюро технічної інвентаризації в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 27 вересня 2007 року за реєстраційним № 20433554;

Визнати недійсними:

- договір купівлі-продажу, укладений між Департаментом економіки Чернівецької міської ради та ОСОБА_5 15 червня 2006 року № 670, зареєстрований у реєстрі за №1846;

- договір купівлі-продажу, укладений між Департаментом економіки Чернівецької міської ради та ОСОБА_5 28 грудня 2006 року № 670/1, зареєстрований у реєстрі за № 4289;

- договір купівлі-продажу, укладений між Департаментом економіки Чернівецької міської ради та ОСОБА_6 28 березня 2008 року № 966, зареєстрований у реєстрі за № 1056.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 липня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, керуючись положеннями частини першої статті 1, частини другої статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», статті 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», визнав, що приміщення підвалу об`єднаного будинку АДРЕСА_3 I-VII, XIII, XVIII, 27-1 - 27-10 є нежитловими.

Водночас суд послався на недоведеність належності приміщень підвалу об`єднаного будинку АДРЕСА_3 I-VII, XIII, XVIII, 27-1 - 27-10 до допоміжних.

На обґрунтування таких висновків суд зазначив про відсутність у приміщеннях підвалу об`єднаного будинку АДРЕСА_3 I-VII, XIII, XVIII, 27-1 - 27-10 інженерних комунікацій та технічних пристроїв, необхідних для забезпечення санітарно-гігієнічних умов та безпечної експлуатації будинку, використовування зазначених приміщень як складських.

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 16 вересня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено з інших підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог з інших підстав, апеляційний суд виходив із того, що вирішення вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання підпункту 1.1 пункту 1 рішення Виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 11 квітня 2006 року № 256/6, підпункту 1.2 пункту 1 рішення Виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 12 грудня 2006 року № 588/15 та підпункту 1.9 пункту 1 рішення Виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 11 вересня 2007 року № 672/16 незаконними та скасування, скасування свідоцтва про право власності не є захистом порушеного права, не відновлює право спільної сумісної власності на приміщення підвалу об`єднаного будинку АДРЕСА_3 I-VII, XIII, XVIII, 27-1 - 27-10, оскільки з витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 24365774, виданого Чернівецьким комунальним бюро технічної інвентаризації 5 листопада 2009 року вбачається, що частка комунальної власності територіальної громади м. Чернівці у праві спільної часткової власності на об`єднаний будинок АДРЕСА_3 не змінилася.

Щодо позовних вимог про визнання недійсними договорів, апеляційний суд зазначив, що на час укладення оспорюваних правочинів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не знали і не могли знати про те, що спірні приміщення підвалу об`єднаного будинку АДРЕСА_3 I-VII, XIII, XVIII, 27-1 - 27-10 належать на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і що останні не надали згоди на вчинення правочинів, що виключає можливість визнання договору купівлі-продажу, укладеного між Департаментом економіки Чернівецької міської ради та ОСОБА_5 15 червня 2006 року № 670, договору купівлі-продажу, укладеного між Департаментом економіки Чернівецької міської ради та ОСОБА_5 від 28 грудня 2006 року № 670/1, договору купівлі-продажу, укладеному між Департаментом економіки Чернівецької міської ради та ОСОБА_6 від 28 березня 2008 року № 966, недійсними.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги та позиції інших учасників

У вересні 2016 року ОСОБА_2 , ОСОБА_4 подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 липня 2015 року та рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 16 вересня 2016 року, в якій просять скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі заявники вказують на те, що суди не надали правової оцінки доказам, які містяться в матеріалах справи, що підтверджують факт проходження в підвальних приміщеннях будинків по АДРЕСА_3 водопровідних та каналізаційних мереж.

Апеляційний суд не надав оцінки висновкам будівельно-технічних експертиз, згідно з якими функціональне призначення спірних підвалів, що належать ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , - це підсобні приміщення житлового будинку для задоволення побутових потреб мешканців, спірні підвальні приміщення є допоміжними приміщеннями в структурі багатоквартирного житлового будинку.

Висновок апеляційного суду, що відповідачі не знали та не могли знати про те, що підвали належать позивачам на праві власності і вони не надали згоди на вчинення оспорюваних правочинів, а тому підстав для визнання їх недійсними немає, є юридично неспроможним, оскільки Чернівецькій міській раді було відомо про те, що в підвалах знаходяться комунікації для обслуговування будинків.

У січні 2017 року ОСОБА_5 , від імені якого діє ОСОБА_10 , подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в яких він просив касаційну скаргу відхилити.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 жовтня 2016 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, витребувано справу та надано строк для подачі заперечень на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон від 03 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 03 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютого 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену цивільну справу передано Верховному Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у зазначеній справі призначено повторний автоматизований розподіл.

06 червня 2019 року справу розподілено судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 26 червня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За змістом частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Позиція та висновки Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судом установлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_5 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Ткачук В. О. 15 лютого 2003 року.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого представництвом Фонду державного майна України в м. Чернівці 15 грудня 1995 року, ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_12 є співвласниками квартири АДРЕСА_6 .

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є співвласниками по ј частини квартири АДРЕСА_7 відповідно до свідоцтва про право на спадщину, виданого Першою Чернівецькою державною нотаріальною конторою 26 квітня 2006 року.

Підпунктом 1.1 пункту 1 рішення Виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 11 квітня 2006 року № 256/6 «Про підтвердження права комунальної власності на об`єкти нерухомості, що належать територіальній громаді м. Чернівців та визнання пункту раніше прийнятого рішення таким, що втратив чинність (делеговані повноваження)» підтверджено право комунальної власності територіальної громади м. Чернівців на нежилі приміщення підвалу в житловому будинку літ. А по АДРЕСА_4 , загальною площею 26,40 кв. м, що складаються з приміщень XIII, XVIII.

Також підпунктом 1.2 пункту 1 рішення Виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 12 грудня 2006 року № 588/15 «Про підтвердження права комунальної власності на об`єкти нерухомості, що належать територіальній громаді м. Чернівців та визнання пункту раніше прийнятого рішення таким, що втратив чинність (делеговані повноваження)» підтверджено право комунальної власності територіальної громади м. Чернівців на нежилі приміщення підвалу в житловому будинку літ. А по АДРЕСА_4 , загальною площею 84,0 кв. м, що складаються з приміщень І - VII.

Крім того, підпунктом 1.9 пункту 1 рішення Виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 11 вересня 2007 року № 672/16 «Про оформлення права комунальної власності на об`єкти нерухомості, що належать територіальній громаді м. Чернівців (делеговані повноваження)» оформлено право комунальної власності територіальної громади м. Чернівців на нежилі приміщення підвалу в житловому будинку літ. А по АДРЕСА_3 ) загальною площею 102,0 кв. м, що складаються з приміщень 27-1 - 27- 10.

Відповідно до виданого 13 квітня 2006 року Виконавчим комітетом Чернівецької міської ради свідоцтва про право власності на нерухоме майно, територіальна громада м. Чернівців є власником нежилих приміщень підвалу в житловому будинку АДРЕСА_4 , загальною площею 26,40 кв. м, що складаються з приміщень XIII, XVIII. Право власності зареєстроване Чернівецьким комунальним обласним бюро технічної інвентаризації в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 26 квітня 2006 року за реєстраційним №14593826.

Згідно з виданим 13 грудня 2006 року Виконавчим комітетом Чернівецької міської ради свідоцтвом про право власності на нерухоме майно територіальна громада м. Чернівців є власником нежилих приміщень підвалу в житловому будинку АДРЕСА_4 , загальною площею 84,00 кв. м, що складаються з приміщень І-VІІ. Право власності зареєстроване Чернівецьким комунальним обласним бюро технічної інвентаризації в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 26 грудня 2006 року за реєстраційним №17318517.

Відповідно до виданого 17 вересня 2007 року Виконавчим комітетом Чернівецької міської ради свідоцтва про право власності на нерухоме майно територіальна громада м. Чернівців є власником нежилих приміщень підвалу в житловому будинку АДРЕСА_3 , загальною площею 102,00 кв. м, що складаються з приміщень 27-1 - 27-10. Право власності зареєстроване Чернівецьким комунальним обласним бюро технічної інвентаризації в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 27 вересня 2007 року за реєстраційним № 20433554.

Рішенням 40 сесії 4 скликання Чернівецької міської ради від 22 грудня 2005 року № 913 затверджений перелік об`єктів комунальної власності міста Чернівці, які підлягають приватизації в 2006 році, відповідно до пункту 33 якого набуто право викупу приміщення (склад) по АДРЕСА_4 орендарем приватним підприємцем ОСОБА_5 .

Рішенням 23 сесії 5 скликання Чернівецької міської ради від 27 грудня 2007року № 471 затверджений перелік об`єктів комунальної власності міста Чернівців, які підлягають приватизації в 2008 році (об`єкти, які пропонуються до приватизації з ініціативи органу приватизації шляхом продажу з аукціону), згідно з пунктом 60 якого нежилі приміщення по АДРЕСА_3 підлягають приватизації шляхом продажу з аукціону.

На виконання вказаних рішень Чернівецької міської ради 15 червня 2006 року між Департаментом економіки Чернівецької міської ради та ОСОБА_5 укладений договір купівлі-продажу нежилих приміщень (складу) підвалу в житловому будинку літ. «А» по АДРЕСА_4 , загальною площею 26,40 кв. м, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Іпатовою М. М. 15 червня 2006 року № 670, зареєстрований в реєстрі за №1846.

Також 28 грудня 2006 року між Департаментом економіки Чернівецької міської ради та ОСОБА_5 укладений договір купівлі-продажу нежилих приміщень підвалу в житловому будинку літ. «А» по АДРЕСА_3 , загальною площею 84,00 кв. м, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Іпатовою М. М. 28 грудня 2006 року № 670/1, зареєстрований в реєстрі № 4289.

28 березня 2008 року між Департаментом економіки Чернівецької міської ради та ОСОБА_6 укладений договір купівлі-продажу нежилих приміщень підвалу, які знаходяться в житловому будинку літ. «А» по АДРЕСА_3 , загальною площею 102,00 кв. м, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Іпатовою М. М. 28 березня 2008 року № 966, зареєстрований в реєстрі № 1056.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до статті 382 ЦК України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Отже, власники квартир у багатоквартирному будинку є співвласниками спільного майна в будинку вже згаданих приміщень загального користування, опорних конструкцій та обладнання і, відповідно, співвласниками самого будинку.

За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном. Водночас, розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.

Згідно із статтею 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Відповідно до частини четвертої статті 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Наведене узгоджуються з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) у якому Верховний Суд відійшов від правових висновків, викладених у постановах від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15, від 27 січня 2016 року у справі №6-1912цс15 та від 30 березня 2016 року у справі № 6-533цс16.

Відступаючи від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у наведених вище справах, Велика Палата Верховного Суду вказала, що він суперечить принципу рівності прав співвласників, власність яких є спільною сумісною, без визначення часток, та вважала, що відсутність нотаріально посвідченої згоди іншого зі співвласників на укладення правочину позбавляє співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень на укладення договору про розпорядження спільним майном. Укладення такого договору свідчить про порушення його форми і відповідно до частини четвертої статті 369, статті 215 ЦК України надає іншому зі співвласників право оскаржити договір з підстав його недійсності. При цьому закон не пов`язує наявність чи відсутність згоди усіх співвласників на укладення договору ні з добросовісністю особи, яка уклала договір щодо спільного майна, ні третьої особи - контрагента за таким договором і не ставить питання оскарження договору в залежність від добросовісності сторін договору.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» суть приватизації державного житлового фонду полягає у відчуженні на користь громадян України, тобто у їх власність, як квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, так і належних до них господарських споруд і допоміжних приміщень (підвалів, сараїв тощо) цього фонду.

На підставі частини другої статті 10 вказаного закону власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї тощо) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні та інше) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків.

Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього.

Відповідно до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, допоміжні приміщення житлового будинку - це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку.

Згідно із Законом України «Про житлово-комунальні послуги» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

Крім того, Верховний Суд звертає увагу на те, що законодавець виокремлює поняття допоміжного приміщення та нежилого приміщення.

Так, у статті 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» зазначено, що допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення). Нежиле приміщення - це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин.

Для правильного вирішення спору суд повинен з`ясувати характеристику спірного приміщення за відповідними документами, чи дійсно приміщення є допоміжним в якому чи в частині якого може знаходитися технічне обладнання будинку (інженерні комунікації та технічні пристрої, які необхідні для забезпечення санітарно-гігієнічних умов і безпечної експлуатації квартир тощо), без доступу до якого експлуатація житлового будинку є неможливою; чи використовувалось воно чи якась із його частин для обслуговування будинку.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією Україниправ і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із частиною першою статті 303 ЦПК України у редакції, на час ухвалення оскаржуваного рішення, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, апеляційний суд не сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин справи, внаслідок чого дійшов передчасних висновків про відмову в задоволенні позовних вимог.

Як вбачається з висновків судових будівельно-технічних експертиз, проведених під час розгляду справи, (том № 2, а. с. 176-183, 247-253), спірні приміщення підвалу є допоміжними приміщеннями в структурі багатоквартирного житлового будинку для задоволення побутових потреб мешканців.

Зазначеним доказам апеляційний суд не надав належної правової оцінки.

Враховуючи, що предметом оскарження у цій справі є рішення органу місцевого самоврядування, відповідно до яких територіальна громада м. Чернівці набула право власності на спірні приміщення підвалу, а також правочини, відповідно до яких вказані приміщення, без згоди співвласників цього майна, перейшли у власність інших осіб, апеляційний суд не з`ясував характеристику спірних приміщень за відповідними документами, не встановив до яких приміщень вони відносяться (допоміжні чи нежитлові), та в залежності від цього не вирішив належним чином заявлені позовні вимоги.

Крім того, апеляційний суд неправильно застосував норми матеріального права при вирішенні спірних правовідносин у частині визнання недійсними договорів купівлі-продажу.

Закон не пов`язує наявність чи відсутність згоди усіх співвласників на укладення договору ні з добросовісністю особи, яка уклала договір щодо спільного майна, ні третьої особи - контрагента за таким договором і не ставить питання оскарження договору в залежність від добросовісності сторін договору, а частина четверта статті 369 ЦК України передбачає, що правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Згідно з пунктом 3 частини третьої та частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд усупереч наведених вище положень норм процесуального права не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи та не встановив достатньо повно фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, враховуючи характер спірних правовідносин, що є підставою для скасування рішення суду апеляційної інстанції та направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

За загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи та надання їм юридичної оцінки. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Для правильного вирішення спору апеляційному суду необхідно встановити юридичну природу спірних приміщень, і лише після встановлення зазначених обставин вирішити питання щодо заявлених позивачами позовних вимог, з урахуванням вищенаведених норм матеріального права щодо особливостей розпорядження об`єктом спільної власності.

Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати обставини, які не були перевірені та встановлені апеляційним судом, враховуючи необхідність встановлення обставин, наведених вище, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвалене у справі рішення суду апеляційної інстанції - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 16 вересня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська