РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2019 року

м. Рівне

Справа № 570/4490/18

Провадження № 22-ц/4815/948/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструка С.В., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Квасилівська селищна рада Рівненського району,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження у м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 03 травня 2019 року, ухвалене в складі судді Гнатущенко Ю.В., повний текст судового рішення складено 03 травня 2019 року у справі № 570/4490/18,

в с т а н о в и в :

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Квасилівської селищної ради Рівненського району, у якому просить визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Квасилівської селищної ради № 80 від 31.07.2018 р. «Про зняття з квартирного обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень ОСОБА_1 ».

Позовна заява мотивована тим, що з 15.04.2003 р. ОСОБА_1 перебував на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов при виконавчому комітеті Квасилівської селищної ради на підставі рішення виконавчого комітету Квасилівської селищної ради № 57. Рішенням виконавчого комітету Квасилівської селищної ради № 80 від 31.07.2018 р. позивача та його сина знято з квартирного обліку. Підставою прийняття вказаного рішення був п.п. 1 п.26 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, дружині ОСОБА_1 ОСОБА_2 згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить на праві приватної власності житловий будинок в АДРЕСА_1 , загальною площею 189,4 кв.м, житловою площею 66.3 к.м з 19.12.2012 р.

Вказує, що постійно проживає разом зі своїм неповнолітнім сином ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_2 . Окрім того, зазначає, що із заявою щодо постановки на квартирний облік як члена сім`ї своєї дружини ОСОБА_2 та неповнолітньої доньки ОСОБА_4 він не звертався.

Вважаючи оскаржуване рішення від 31.07.2018 року протиправним, прийнятим з порушенням вимог законодавства та таким, що грубо порушує його законні права та інтереси, просив суд про задоволення його позовних вимог.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 03 травня 2019 року у позові ОСОБА_1 до Квасилівської селищної ради Рівненського району про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Квасилівської селищної ради № 80 від 31.07.2018 р. «Про зняття з квартирного обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень ОСОБА_1 » відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено, що домоволодіння придбане ОСОБА_2 під час їх спільного шлюбу, є її особистою власністю.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає вказане рішення суду таким, що прийняте з неповним з`ясуванням обставин справи, порушенням норм матеріального та процесуального права. Не погоджується із висновком суду про те, що набуте ОСОБА_2 19.12.2012 року майно є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки цей будинок зареєстрований на праві приватної власності лише за дружиною .

Покликається на те, що відповідачем не надано жодного доказу що у позивача та його сина відбулося поліпшення житлових умов та звертає увагу суду на те, що досі проживає зі своїм сином у гуртожитку по АДРЕСА_3 .

Також зазначає, що Квасилівська селищна рада мала право здійснювати перевірку лише щодо тих громадян, які знаходяться на квартирному обліку. Відтак, перевіряючи майновий стан ОСОБА_2 відповідач перевищив свої повноваження.

З підстав наведених вище, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу Квасилівська селищна рада вказує, що рішення суду прийняте у відповідності до ст. 263 ЦПК України, є законним та обґрунтованим, а доводи викладені у апеляційній скарзі такими, що не заслуговують на увагу.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що з 15.04.2003 р. на підставі рішення виконавчого комітету Квасилівської селищної ради № 57 від 15.04.2003 р. ОСОБА_1 перебував на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов у списку осіб, які стоять на загальній черзі при виконавчому комітеті Квасилівської селищної ради.

Рішенням виконавчого комітету Квасилівської селищної ради Рівненського району Рівненської області про зняття з квартирного обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень від 31.07.2018 за № 80 ОСОБА_1 та його неповнолітнього сина знято з квартирного обліку громадян у зв`язку з поліпшенням житлових умов.

Склад сім`ї позивача на момент зняття його з квартирного обліку налічував 4 особи, однак лише позивач та його син ОСОБА_5 перебували на обліку (а.с. 9).

Підставою зняття позивача та його сина з квартирного обліку є набуття його дружиною ОСОБА_2 домоволодіння площею 189,4 кв.м у власність, внаслідок чого були поліпшені житлові умови сім`ї, оскільки вони були забезпечені житловою площею понад установлений рівень середньої забезпеченості на одну особу, зокрема на кожного із членів сім`ї ОСОБА_1 приходилось 47,35 кв.м більше ніж рівень середньої забезпеченості по регіону (8,0 кв.м).

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості (Частина перша статті 43 ЖК України).

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 34 ЖК України та п.11, 13 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в УРСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради УРСР від 11 грудня 1984 року № 470 (далі - Правила) кожна сім`я може перебувати на квартирному обліку за місцем роботи одного з членів сім`ї (за їх вибором) та за місцем проживання у виконавчому комітеті ради народних депутатів. Потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни, які проживають у гуртожитках.

Як визначено ст. 36 ЖК України, облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, здійснюється, як правило, за місцем проживання у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів.

Відповідно до пункту 26 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року № 470, громадяни перебувають на квартирному обліку до одержання жилого приміщення, за винятком випадку поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення.

Статтею 40 ЖК України, передбачено, що громадяни перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до одержання житлового приміщення, за винятком випадків, передбачених частиною другої цієї статті.

Обставини, за яких особа може бути знята з квартирного обліку передбачені у ст. 40 ЖК УРСР і у пунктах 26, 27 вищевказаних Правил, який є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, зокрема громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадках: поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення;

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У частині першій статті 81 ЦПК України, закріплено загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків наявності підстав звільнення від доказування.

Конкретні доказові презумпції передбачені нормами матеріального права.

За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 24травня 2017 року № 6-843цс17.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 , 20.11.2012 р. між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб а/з №86, який зареєстровано у Відділі ДРАЦС Рівненського РУЮ.

19.12.2012 р. ОСОБА_2 набула у приватну власність домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що стверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 19.12.2012 р.

Разом з тим, матеріалами справи підтверджено, що на момент придбання будинку дружиною позивача ОСОБА_1 його сім`я складалася з чотирьох осіб: позивача, дружини, дочки та сина.

За таких обставин, встановивши, що на момент придбання ОСОБА_2 домоволодіння позивач перебував із останньою у зареєстрованому шлюбі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Квасилівської селищної ради №80 від 31.07.2018 р. «Про зняття з квартирного обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень ОСОБА_1 », оскільки на кожного із членів сім`ї припадало 47,35 кв. м, що більше ніж рівень середньої забезпеченості по регіону (8,0 кв. м).

З таким висновком суду погоджується і апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги проте, що домоволодіння придбане ОСОБА_2 під час їх шлюбу, є її особистою власністю апеляційним судом відхиляється, оскільки будь-які належні та допустимі докази позивач всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, суду не надав і судом таких доказів не здобуто.

Отже, позивачем не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява N 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Таким чином, Квасилівською селищною радою доведено поліпшення житлових умов сім`ї позивача, за рахунок набуття у приватну власність дружиною позивача домоволодіння.

Інші доводи апеляційної скарги позивача були предметом дослідження суду першої інстанції і додаткового правового обґрунтування не потребують.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ч.1 та ч.13 ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені по оплаті судового збору при подачі апеляційної скарги слід віднести за рахунок відповідача.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував дійсні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам і ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 03 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 серпня 2019 року.

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Боймиструк С.В.

Шимків С.С.