РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

справа № 312/140/19

провадження № 2/312/56/2019

30 липня 2019 року с. Велика Білозерка

Великобілозерський районний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді Яцун О.О.,

при секретарі Юхник С.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . В даному житловому будинку також зареєстрований його онук ОСОБА_2 , який фактично з 2006 року без поважних причин за місцем реєстрації у спірному будинку не проживає. Відповідач не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей відповідача в будинку не має. У зв`язку з реєстрацією відповідача у вищевказаному житловому будинку, фактичне місце проживання якого не відоме, позивач позбавлений можливості скористатися субсидією на оплату житлово-комунальних послуг. Отже, позивач вважає, що реєстрація місця проживання відповідача у будинку, який йому належить, створює для нього перешкоди у здійсненні ним його прав власника майна.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинку АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , посилаючись на обставини, які викладені в позовній заяві, просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинку АДРЕСА_1 . Крім того, позивач зауважив, що наявність реєстрації місця проживання відповідача, який є його онуком в його будинку, створює для нього перешкоди у здійсненні права власності, та позбавляє його можливості оформити субсидією на оплату житлово-комунальних послуг. При цьому позивач зазначив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомленим судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку за правилами ст.ст. 128, 130 ЦПК України (а.с. 37), про причини неявки суду не повідомив, у встановлений судом строк відзив з викладеними запереченнями проти позову до суду не надав.

Свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 пояснили суду, що вони є сусідами позивача, та можуть підтвердити, що його онук ОСОБА_2 тривалий час, приблизно з 2006 року не проживає в будинку позивача, участь у витратах по утриманню будинку не приймає, де він знаходиться на даний час їм не відомо.

За правилами ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників процесу, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є власником будинку АДРЕСА_2 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 164116121 від 18.04.2019 року (а.с.9).

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Відповідно до положень статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.

Положення ст. 150 ЖК УРСР та ст. 383 ЦК України закріплюють права власника житлового будинку, зокрема його право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб, право розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд.

Як вбачається із змісту довідки Великобілозерської сільської ради Великобілозерського району Запорізької області № 1604 від 09.04.2019 року та акту обстеження матеріально-майнового стану, який складено 09.04.2019 року комісією за участю депутата Великобілозерської сільської ради, позивач ОСОБА_1 проживає та зареєстрований в будинку АДРЕСА_1 , в даному будинку також зареєстрований онук позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який за вказаною адресою не проживає з 2006 року (а.с.17-18).

Згідно статті 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Нормою частини 1 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Крім того, за правилами частини 3 статті 156 ЖК УРСР, повнолітні члени сім`ї власника будинку зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку і придомової території та проведенню ремонту.

Стаття 391 ЦК України надає власнику майна право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Положення частини 2 статті 405 ЦК України передбачають, що член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, оскільки досліджені судом докази по справі свідчать про те, що відповідач не проживає в будинку АДРЕСА_1 , який належить позивачу, з 2006 року, тобто протягом більше ніж один рік, участь у витратах по утриманню будинку і придомової території не приймає, а також приймаючи до уваги, що в процесі розгляду справи не було встановлено жодних обставин, які б свідчили про поважність причин відсутності відповідача за зареєстрованим місцем проживання в будинку позивача, суд вважає за необхідне визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у вказаному будинку.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, заяви особи або її законного представника, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.

Також на думку суду наявність реєстрації місця проживання відповідача ОСОБА_2 в будинку АДРЕСА_1 створює для позивача перешкоди у здійсненні ним права власності, користування і розпорядження належним йому будинком, тому суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 211, 223, 259, 263-265, 268, 280-284 ЦПК України, ст.ст. 317, 319, 383, 391, 405 ЦК України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Конституцією України, Законом України, ст. 150, 156 ЖК УРСР, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_3 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинку АДРЕСА_1 .

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , права користування житловим приміщенням будинку АДРЕСА_1 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.15 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку для подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.

Суддя О.О. Яцун