ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7568/19 Справа № 210/2269/19 Суддя у 1-й інстанції - Вікторович Н. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання: Євтодій К.С.

сторони:

позивачка: ОСОБА_1

відповідачі - Комунальне підприємство «Кривбасводоканал», Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 та Комунального підприємства «Кривбасводоканал» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 липня 2019 року, яке ухвалено суддею Вікторович Н.Ю. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, відомостей щодо складання повного тексту рішення матеріали справи не містять, -

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Комунального підприємства «Кривбасводоканал», Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві.

Позов мотивовано тим, що 25 липня 2001 року під час виконання трудових обов`язків, внаслідок нещасного випадку загинув батько позивачки - ОСОБА_3 . Внаслідок нещасного випадку смертю батька позивачці завдано моральну шкоду, оскільки після загибелі батька, нормальні життєві зв`язки позивачки були знищені, вона постійно відчуває почуття туги та самотності, і до теперішнього часу не може оговтатись від осягнутого її лиха. Позивачка позбавлена батьківського піклування, турботи та любові рідного батька, на час настання нещасного випадку позивачці було всього чотири роки, тому просила суд стягнути з Комунального підприємства «Кривбасводоканал» на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 417 300 гривень та з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 417 300 гривень.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 липня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Комунального підприємства «Кривбасводоканал» на користь позивачки в рахунок відшкодування моральної шкоди 200 000 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з Комунального підприємства «Кривбасводоканал» на користь держави судовий збір у розмірі 2 000 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивачки просить змінити рішення суду в частині розміру стягнутої судом моральної шкоди, задовольнивши її позовні вимоги у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт вказує на те, що визначений судом розмір моральної шкоди є значно заниженим, таким, що не відповідає роз`ясненням, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що звістка про смерть батька завдала позивачці глибоких моральних та душевних страждань, оскільки за життя батька, позивачка мала з ним міцні соціальні зв`язки, вони відчували взаємне почуття любові один до одного, на момент настання нещасного випадку позивач була малолітньою дитиною та у зв`язку з нещасним випадком, що стався з вини відповідача Комунального підприємства «Кривбасводоканал» залишилась зростати без батька. Позивачка зазнала сильного емоційного та психологічного потрясіння, яке відчуває до теперішнього часу і не може відновити свою душевну рівновагу. Після загибелі батька, життєві зв`язки з останнім були знищені, позивачка постійно відчуває почуття туги та самотності і до теперішнього часу не може оговтатись від осягнутого її лиха, досі перебуває у напруженому психічному стані, адже думки про батька постійно переслідують її. У зв`язку з чим апелянт вважає, що сума стягнутої моральної шкоди з Комунального підприємства «Кривбасводоканал» на користь позивачки не відповідає принципу розумності, виваженості і справедливості.

В апеляційній скарзі відповідач Комунальне підприємство «Кривбасводоканал» ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що судом не взято до уваги, що причиною нещасного випадку, в результаті якого загинув батько позивачки, встановлено його винні дії, оскільки потерпілий порушив трудову та виробничу дисципліну, а також перебував в стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, апелянт зазначає, що матеріали справи не містять жодних медичних документів щодо підтвердження моральних страждань позивачки.

На думку Комунального підприємства «Кривбасводоканал», поза увагою суду залишилось те, що з дати нещасного випадку минуло майже 18 років.

Також вважає, що сума стягнутої моральної шкоди не відповідає принципу розумності, виваженості і справедливості.

У відзиві Комунальне підприємство «Кривбасводоканал» на апеляційну скаргу представника позивачки зазначає про те, що в апеляційній скарзі представника позивача не зазначено про порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права при ухваленні рішення по справі, доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги, оскільки, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду. Тому вважають, що апеляційна скарга представника позивачки не підлягає задоволенню, просять задовольнити подану ними апеляційну скаргу.

Рішення суду першої інстанції не оскаржено в частині відмови в задоволенні позовних вимог позивачки до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, тому, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в цій частині не підглядає перегляду судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , який підтримав доводи своє апеляційної скарги, просив її задовольнити, проти апеляційної скарги Комунального підприємства «Кривбасводоканал» заперечував, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, відзиву Комунального підприємства «Кривбасводоканал» на апеляційну скаргу представника позивача, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивачка є донькою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 30).

За життя ОСОБА_3 працював на посаді слюсаря мережі водовідведення третього розряду на Комунальному підприємстві «Кривбасводоканал».

25 липня 2001 року при виконанні трудових обов`язків з ОСОБА_3 стався нещасний випадок, в результаті якого він помер (а.с. 11).

Пунктом 6 Акту про нещасний випадок від 10 серпня 2001 року, встановлено, що під час виконання робіт по очистці дна колодязя № 8 від мулу, слюсар ОСОБА_5 звільнив отвір труби діаметром 200 мм каналізаційної мережі II, яка з`єднана з колодязем № 10, внасчлідок чого в колодязь став надходити каналізаційний газ, який знаходився в трубі довжиною 120 м, під дією якого ОСОБА_5 стало важко дихати і він попросив допомогу, щоб його підняли на поверхню. Під час виконання рятувальних робіт в колодязі слюсарем ОСОБА_6 по рятуванню слюсаря ОСОБА_7 відбувся раптовий викид каналізаційної суміші газів і стоків у колодязь № 8 з каналізаційної мережі II, яка була підключена в колодязь № 8 каналізаційної мережі I. Колодязь швидко наповнився стічними водами і за декілька секунд слюсарів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 затопило. Першим до колодязя прибіг ОСОБА_3 , який не скорастившись комплектом засобів захисту (протигазом, поясом, мотузкою), які знаходились на поверхні біля колодязя, плигнув у колодязь і відразу потонув. Смерть ОСОБА_3 настала внаслідок механічної асфіксії при утопленні в каналізаційних водах у каналізаційному колодязі № 8 каналізаційної мережі № 1 (а.с. 11-14).

Згідно п. 7 Акту, причиною нещасного випадку є не застосування засобів індивідуального захисту (при їх наявності), порушення трудової та виробничої дисципліни (а.с. 16).

Відповідно до п. 9.1. Аку, ОСОБА_3 перебував в стані алкогольного сп`яніння (а.с. 16).

Пунктом 10 Акту зазначено, що особи які порушили законодавство про охорону праці є ОСОБА_3 , який порушив п.п. 4.5., 1.6. Інструкції з охорони праці для слюсарів (а.с. 16)

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 26 липня 2001 року, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у віці 39 років, причиною смерті є механічна асфіксія при утопленні в каналізаційних водах (а.с. 9).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та покладаючи обов`язок з відшкодування моральної шкоди на Комунальне підприємство «Кривбасводоканал», суд першої інстанції виходив із того, що нещасний випадок, внаслідок якого помер батько позивачки, стався під час його роботи, 25 липня 2001 року, внаслідок якого позивачці спричинена моральна шкода, яка має бути відшкодована на підставі .статті 440-1 ЦК України

Колегія суддів погоджується з висновком суду щодо наявності правових підстав для стягнення моральної шкоди, та із визначеним судом розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскільки, смерть батька позивачки настала під час виконання трудових обов`язків внаслідок нещасного випадку в 2001 році, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо застосування до спірних правовідносин сторін положень статті 440-1 ЦК України в редакції 1963 року.

Згідно зі статтею 440-1 ЦК України моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діянням іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Необхідною умовою виникнення зобов`язання по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди, є заподіяння цієї шкоди. Під шкодою в праві прийнято розуміти всяке применшення блага, що охороняється правом. Благо, що охороняється правом, може бути майновим або особистим немайновим. Внаслідок цього і шкода, що заподіюється благам, що охороняються, може бути майновою і моральною (немайновою). Вказуючи на моральну (немайнову) шкоду, що підлягає відшкодуванню, частина перша статті 440-1 ЦК України не визначає її поняття. Визначення цього поняття міститься в правових нормах спеціальних законів, що регулюють певні види суспільних відносин і передбачають право громадян та організацій на відшкодування моральної (немайнової) шкоди (наприклад, статті 1, 33, 34 Закону «Про зовнішньоекономічну діяльність», стаття 10 Закону «Про режим іноземного інвестування», стаття 24 Закону «Про захист прав споживачів», стаття 44 Закону «Про авторське право і суміжні права», стаття 12 Закону «Про охорону праці» та ін.). Разом з тим, враховуючи особливості правового регулювання суспільних відносин цими законодавчими актами, у відповідних нормах про поняття моральної (немайнової) шкоди, встановлюються і різні її критерії. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Стаття 440-1 ЦК України не містить будь-яких обмежень відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Отже, відповідно до статті 440-1 ЦК України фізична або юридична особа має право вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди у разі порушення її прав неправомірними діями в будь-яких цивільних та інших правовідносинах. У вказаній статті міститься пряма вказівка на те, що моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянинові або організації діяннями іншої особи, і порушила їх законні права, відшкодовується особою, що заподіяла шкоду. Порушення законних прав, указаних в законі осіб, завжди є протиправним. Отже, неправомірна поведінка заподіювача моральної (немайнової) шкоди є необхідною умовою відповідальності, тому суд при розгляді справ цієї категорії зобов`язаний з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних або фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні. У статті 440-1 ЦК України виявляється дія принципу генерального делікту, закріпленого в статті 440 ЦК України, в силу якого заподіяння шкоди признається протиправним, якщо особа не була управоважена на її заподіяння.

Стаття 440-1 ЦК України є загальною нормою, такою, що регулює деліктні правовідносини. Оскільки моральна шкода, завдана позивачці у зв`язку зі смертю її батька в результаті нещасного випадку на виробництві, не відшкодовується ні на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», ні на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ні Правилами відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових обов`язків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472, така моральна шкода за наявності для цього підстав повинна виплачуватись особою, яка її заподіяла, на підставі статті 440-1 ЦК України в редакції 1963 року, чинного на час виникнення спірних правовідносин.

Як роз`яснено в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних,психічних,тощо),яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити і з засад розумності, виваженості та справедливості.

Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень, у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 Цивільного кодексу України, в редакції 1963 року, та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року, викладених у Постанові № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зав`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Як вбачається з матеріалів справи, батько позивачки загинув під час виконання трудових обов`язків.

Внаслідок його смерті позивачці спричинено моральну шкоду, пов`язану із втратою рідної людини, позбавленої моральної підтримки, яка назавжди втратила турботу та підтримку близької людини, що призвело до душевних страждань, порушення нормальних життєвих зав`язків.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачці заподіяно моральну шкоду і вона має право на її відшкодування.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно виходив з того, що втрата батька завдає позивачці фізичного болю та душевних страждань.

Як вбачається з матеріалів справи, факт смерті потерпілого ОСОБА_3 від нещасного випадку встановлений Актом про нещасний випадок на виробництві від 10 серпня 2001 року, що передбачає право членів сім`ї померлого на відшкодування їм моральної шкоди.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги Комунального підприємства «Кривбасводоканал» в частині того, що матеріали справи не містять жодних медичних документів щодо підтвердження моральних страждань позивачки, виходячи з наступного.

Право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці встановлено ч. 4 ст. 43 Конституції України.

Згідно частин 1, 3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Матеріалами справи встановлено, що нещасний випадок стався з ОСОБА_3 при виконанні ним трудових обов`язків відповідно до Акту про нещасний випадок від 10 серпня 2001 року.

У зв`язку зі смертю батька позивачці спричинено моральну шкоду, пов`язану із втратою рідної людини, що тягне за собою порушення нормальних життєвих зв`язків та необхідності докладання додаткових зусиль для організації свого життя.

На думку колегії суддів не заслоговують на увагу доводи апеляційної скарги КП "Кривбасводоканал", що причиною нещасного випадку, в результаті якого загинув батько позивачки, встановлено його винні дії, оскільки потерпілий порушив трудову та виробничу дисципліну, а також перебував в стані алкогольного сп`яніння, оскільки створення безпечних умов праці покладається на підприємство відповідача.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що з дати нещасного випадку минуло майже 18 років, колегія суддів не бере до уваги, оскільки сама по собі смерть рідної людини є для його рідних невиліковною психологічною травмою і не потребує доведення будь-якими доказами.

Колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом першої інстанції з урахуванням роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачці моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди визначено судом першої інстанції виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, судом враховано конкретні обставини по справі, моральні страждання позивачки, яка втратила підтримку близької людини, оскільки після загибелі батька, нормальні життєві зв`язки позивачки були знищені, вона постійно відчуває почуття туги та самотності, і до теперішнього часу не може оговтатись від осягнутого її лиха. Позивачка позбавлена батьківського піклування, турботи та любові рідного батька, наслідки, що наступили, та їх невідворотність.

У зв`язку з чим, доводи апеляційних скарг представника позивачки та відповідача про необґрунтованість розміру моральної шкоди, колегія суддів вважає безпідставними з вищенаведених підстав.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 та Комунального підприємства «Кривбасводоканал» - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 серпня 2019 року.

Головуючий:

Судді: