ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7362/19 Справа № 213/237/19 Суддя у 1-й інстанції - Алексєєв О. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач-Публічне акціонерне товариства "Промислово виробниче підприємство "Кривбасвибухпром",

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гузєва Ігоря Григоровича, відповідача Публічного акціонерного товариства"Промислово виробниче підприємство "Кривбасвибухпром" на рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 27 червня 2019 року, яке ухвалено суддею Алексєєвим О.В. у місті Кривому Розі та повний текст судового рішення складено 02 липня 2019 року,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Промислово виробниче підприємство "Кривбасвибухпром" про відшкодування моральної шкоди, заподіянної ушкодженням здоров`я.

В обґрунтування позову зазначив, що працював на підприємстві відповідача у шкідливих умовах праці 24 роки 08 місяців.

21 липня 2016 року медичним висновком ЛЕК ДУ "Український НДІ промислової медицини" м.Кривого Рогу йому встановлено діагноз: хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (пилотоксичний бронхіт другої стадії, емфізема легень другої стадії), група "В" Легенева недостатність другого ступеню.

06 грудня 2016 року та 05 грудня 2017 року висновками МСЕК йому встановлено 25% втрати професійної діяльності з повторним переоглядом 01 листопада 2019 року.

У зв`язку з отриманим професійним захворюванням він потребує постійного лікування та повинен проходити періодично медичні обстеження, комісії та відновлювальні процедури. Він постійно відчуває біль, внаслідок професійного захворювання. Втратив працедатність в молодому віці. Все це постійно і негативно позначається на його душевному та фізичному стані. Він не може приділяти достатньої уваги своїй родині. Моральну шкоду він оцінив в 104 325,00 грн, яку просив стягнути з відповідача.

Рішенням Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 червня 2019 року позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Промислово виробниче підприємство "Кривбасвибухпром" про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Промислово виробниче підприємство "Кривбасвибухпром" на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження здоров`я у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Промислово виробниче підприємство "Кривбасвибухпром" на користь держави судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

В апеляційній скарзі представник позивача Гузєв І.Г. , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушує питання про зміну судового рішення в частині визначеного судом розміру грошового відшкодування моральної шкоди шляхом його збільшення до заявленої в позові суми.

Апелянт вважає, що стягнутий судом розмір грошових коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди є недостатнім, оскільки судом не враховано встановлення позивачеві 25% втрати професійної працездатності у віці 54 років.

Представник позивача зазначає, що судом не повністю враховано, що внаслідок отриманих професійних захворювань позивач позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, відчуває моральні страждання у зв`язку з неможливістю повноцінно працювати, фінансово допомагати своїй сім`ї, необхідністю проходити постійні курси лікування, огляди МСЕК. У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, все це постійно позначається на його душевному та фізичному станах.

В апеляційній скарзі, Публічне акціонерне товариство "Промислово виробниче підприємство "Кривбасвибухпром", посилаючись на необґрунтованість ухваленого рішення, недоведеність спричинення позивачу моральної шкоди, порушення норм матеріального і процесуального права, ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення, яким у повному обсязі відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог.

Зокрема, апелянт зазначає, що позивач при укладенні трудового договору був проінформований про умови праці та наявність на робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які не усунуто та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права та пільги і компенсації за роботу в таких умовах, однак працював в шкідливих умовах добровільно.

Також, відповідач не погоджується із визначеним судом розміром моральної шкоди, вважає його таким, що не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, посилається на відсутність у справі медичних висновків, які б підтвердили заподіяння моральної шкоди позивачу, тобто недоведеність позивачем належними і допустимими доказами факт спричинення йому моральної шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу представника позивача Гузєва І.Г. , відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, задовольнивши Публічного акціонерного товариства "Промислово виробниче підприємство "Кривбасвибухпром", скасувати оскаржуване судове рішення, відмовивши позивачеві у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру ста мінімальних заробітних плат.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційних скарг, дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 2000 по 2009 рік працював на підприємстві відповідача (а.с. 23-31).

Відповідно до п.16 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 10 жовтня 2016 року (далі по тексту - Акт), працюючи раніше на вибуховій дільниці №1 гірничого цеху №2 ПАТ "ПВП "Кривбасвибухпром" підривником, ОСОБА_1 підпадав під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони.

Із пункту 17 Акту видно, що концентрація пилу з вмістом вільного діоксиду кремнію від 10% до 70% в повітрі робочої зони в 2,4-5,3 разів перевищує ГДК (4,8-10,6 мг/м3 при гранично допустимій 2,0 мг/м3) по СанПіН 4617-88 мовою оригіналу "Предельно допустимые концентрации (ПДК) вредных веществ в воздухе рабочей зоны". Концентрація діоксиду азоту в повітрі робочої зони в 1,5 рази перевищує ГДК (2,9 мг/м3 при гранично допустимій 2,0 мг/м3) по СанПіН 4617-88 "Предельно допустимые концентрации (ПДК) вредных веществ в воздухе рабочей зоны".

Відповідно до п. 14 Акту позивач має хронічне захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (пилотоксичний бронхіт другої стадії, емфізема легень другої стадії), група "В". Легенева недостатність другого ступеню (а. с. 11-14)

Висновком МСЕК від 06 грудня 2016 року позивачу первинно встановлено 25% втрати професійної працездатності з повторним переоглядом (а.с.8).

05 грудня 2017 року висновком МСЕК позивачу встановлено 25% втрати професійної працездатності з повторним переоглядом - 01 листопада 2019 року (а.с.9-10).

Відповідно до наданої позивачем виписки - епікризу та виписки медичної карти позивача він тривалий час знаходився на лікуванні з приводу наслідків професійного захворювання (а.с.15-22).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, керувався статтями 23, 11661167, 1168 ЦК України, 153, 173, 237-1 КЗпП України, й виходив з того, що професійне захворювання позивач отримав при виконанні ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача, у зв`язку із чим обґрунтовано поклав обов`язок відшкодувати позивачу шкоду, заподіяну ушкодженням його здоров`я.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, однак не може погодитись із визначеним судом розміром моральної шкоди у зв`язку із чим, частково погоджується із доводами представника позивача Гузєва І.Г. щодо збільшення розміру моральної шкоди, та повністю не згодна з доводами відповідача щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , з огляду на таке.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України встановлюють, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Нормами статей 15, 16 ЦК України, встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Право на звернення до суду про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи виникає у зв`язку з настанням певних подій: каліцтва, ушкодження здоров`я або смерті фізичної особи.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Частиною третьою ст.13 Закону України «Про охорону праці» на роботодавця покладено безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Відповідно до статей 1167,1168 ЦК України відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження здоров`я або у випадку смерті працівника, здійснюється винною особою, яка її завдала.

За змістом статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Факт спричинення моральної шкоди ОСОБА_1 у зв`язку із отриманим ним професійним захворюванням під час виконання трудових обов`язків на підприємстві відповідача підтверджується наявними у справі доказами, зокрема Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 10 жовтня 2016 року, яким встановлено, що під час роботи на підприємстві відповідача підпадав під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, які значно перевищували ГДК (а.с.11-14).

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника безпечних умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача про те, що в діях роботодавця відсутня протиправна поведінка, оскільки при укладені трудового договору позивач був обзнайомлений із наявністю на його робочому місці шкідливих виробничих факторів, однак добровільно виконував запропоновану йому роботу.

Стаття 4 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що державна політика в галузі охорони праці базується , зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Спростовуються доводи апеляційної скарги відповідача щодо не доведення позивачем позовних вимог, оскільки, факт заподіяння моральної шкоди позивачу у зв`язку з отриманими ним професійним захворюванням встановлений та доведений матеріалами справи.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Проте, колегія суддів не може у повному обсязі погодитися із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено без достатнього урахування роз`яснень, наведених у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Колегія суддів вважає визначений судом розмір компенсації моральної шкоди є дещо заниженим.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

При визначені розміру компенсації позивачу ОСОБА_1 моральної шкоди, спричиненої втратою здоров`я, внаслідок отриманого професійного захворювання, судом не врахована ступінь фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, а також конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили.

Доводи апеляційної скарги, представника позивача про дещо занижений розмір моральної шкоди, колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу.

Колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров`я, який з 2016 року по теперішній час не поліпшується, вину підприємства в заподіянні шкоди, суттєвість вимушених змін у житті, тривалий стаж роботи в шкідливих умовах праці - 24 років 8 місяців, ступінь втрати професійної працездатності - 25%, приходить до висновку, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди у сумі 20 000 грн. є заниженим, таким що не відповідає перенесеним позивачем моральним стражданням через втрату здоров`я.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що достатнім, справедливим, співмірним розміром компенсації моральної шкоди буде 45 000 грн. Визначений розмір не призведе до збагачення позивача та не поставить відповідача у скрутне матеріальне становище.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду на підставі положення п.п.1,3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає зміні та збільшенню розміру стягнутої моральної шкоди з 20 000 грн. до 45 000 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гузєва Ігоря Григоровича, задовольнити частково.

Апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «Промислово виробниче підприємство «Кривбасвибухпром» залишити без задоволення.

Рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 червня 2019 року змінити в частині розміру стягнутої з Публічного акціонерного товариства «Промислово виробниче підприємство «Кривбасвибухпром» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, збільшивши її розмір з 20 000 (двадцяти тисяч) грн. до 45 000 (сорока п`яти тисяч) грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 06 серпня 2019 року.

Головуючий:

Судді: