ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

15 серпня 2019 року

м. Харків

Справа № 635/3215/19

Провадження № 22-ц/818/4133/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.

за участю секретаря Кучер Ю.Ю.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Харківенергозбут»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справуза позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» про захист прав споживачів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 13 червня 2019 року (суддя першої інстанції Савченко Д.М.),-

в с т а н о в и в:

У квітні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов`язати відповідача в порядку відновлення порушеного права споживача оформити платіжний документ за надану йому у березні 2019 року послугу з електропостачання за фактичними показаннями приладу обліку по стану на перше число кожного календарного місяця, а саме: з 01.03.2019 по 01.04. 2019 року.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного ним 24.06.2014 Договору про користування електричною енергією № 24572 та Правил роздрібного ринку електричної енергії, оплата за спожиту електричну енергію здійснюється виключно на підставі фактичних показів приладів обліку з розрахунками станом на 01 число кожного календарного місяця.

Обґрунтовуючи позов зазначає, що розрахунки не відповідають вимогам Договору № 24572 і порушують його права як споживача.

Зазначає у позові, що 19.04.2019 АТ «Харківобленерго» чи ПрАТ «Харківенергозбут» надали йому для оплати розрахунок сплати послуг з електропостачання за березень 2019 року, який оформлено не на підставі фактичних показань приладу обліку станом з 01.03 по 01.04.2019, а на свій розсуд, тому фактичні показники приладу обліку не збігаються з розрахунковими показниками по сплаті, що вказані у розрахунку сплати за надану послугу.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 13 червня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що визначення відповідачем фактичного обсягу спожитої позивачем у березні 2019 року електроенергії розрахунковим шляхом, відповідає приписам чинного законодавства та вимогам договору про постачання електричної енергії, який є публічним договором.

Не погоджуючись з рішенням ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції не надано належної оцінки доводам і доказам щодо дії Договору 24572 від 24.06.2014 в частині порядку проведення оплати за спожиту електроенергію.

Зазначає, що суд залишив поза увагою той факт, що відповідачем було на його адресу направлено відзив на позовну заяву який позивач не отримав, так як повернений був поштовим відділенням відповідачу без вручення, а тому він не мав можливості надати відповідь на відзив.

До апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник відповідача просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення вказуючи про те, що судом першої інстанції повно досліджено всі надані матеріали та ухвалене законне та обґрунтоване рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що між позивачем і АК «Харківобленерго» 24 червня 2014 року укладено Договір про користування електричною енергією № 24572 (а.с.3).

Згідно рахунку за електроенергію за березень, що міститься в матеріалах справи від 06.04.2019 № , сформовано рахунок за електричну енергію за період з 28.02.2019 по 31.03.2019, в якому зазначено, що нараховано по ПО 537 Квт/год електроенергії з них 248 день та 289 ніч, показання ПО фактичні на 22.02.2019 - 015576, на 23.03.2019 - 016073, розрахункові на 01.03.2019 - 015673, на 01.04.2019 - 016210 (а.с.6).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно з положеннями пункту 22 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем вважається фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, у тому числі й у фінансовій галузі.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов"язана вчинити на користь другої сторони певну дію, а друга сторона має право вимагати виконання цього зобов`язання, при цьому, як визначено статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином, відповідно до умов договору й вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Статтею 1 Закону України «Про електроенергетику» визначено, що споживачі енергії - це суб`єкти господарської діяльності та фізичні особи, що використовують енергію для власних потреб на підставі договору про її продаж та купівлю.

Відповідно до п. 84 ст. 1 ЗУ Про ринок електричної енергії" споживачем є фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, або юридична особа, що купує електричну енергію для власного споживання.

Пунктом 62 статті 1 Закону України "Про ринок електричної енергії" визначено, що побутовий споживач - це індивідуальний побутовий споживач (фізична особа, яка використовує електричну енергію для забезпечення власних побутових потреб, що не включають професійну та/або господарську діяльність) або колективний побутовий споживач (юридична особа, створена шляхом об`єднання фізичних осіб - побутових споживачів, яка розраховується за електричну енергію за показами загального розрахункового засобу обліку в обсязі електричної енергії, спожитої для забезпечення власних побутових потреб таких фізичних осіб, що не включають професійну та/або господарську діяльність).

Підпунктами 1,2,3 пункту 5.5.5 Постанови №312 від 14.03.2018 «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії» визначено, що споживач електричної енергії зобов`язаний користуватися електричною енергією виключно на підставі договору (договорів); сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів; 3) за умови неповної оплати за спожиту електричну енергію припинити власне електроспоживання відповідно до умов договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 58 ЗУ «Про ринок електричної енергії» споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів; надавати постачальникам послуг комерційного обліку, з якими він уклав договір, доступ до своїх електроустановок для здійснення монтажу, технічного обслуговування та зняття показників з приладів обліку споживання електричної енергії.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах.

Статтею 26 ЗУ «Про електроенергетику» визначено, що споживач, якому електрична енергія постачається енергопостачальником, що здійснює господарську діяльність з постачання електричної енергії на закріпленій території, зобов`язаний оплачувати її вартість виключно коштами шляхом їх перерахування на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника. У разі проведення споживачем розрахунків в інших формах та/або сплати коштів на інші рахунки такі кошти не враховуються як оплата спожитої електричної енергії.

Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У зв`язку з відокремлення функції з розподілу електричної енергії від функцій постачання електричної енергії, що визначено положеннями Закону України "Про ринок електричної енергії" від 13.04.2017, Постачальник універсальних послуг, яким є ПрАТ "Харківенергозбут" згідно з Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 26.10.2018 № 1268, здійснює постачання електричної енергії з 01.01.2019 у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку, та на умовах договору постачання універсальних послуг.

Відповідно до пункту 13 розділу XVII ЗУ "Про ринок електричної енергії" у разі відокремлення оператор системи розподілу є правонаступником в частині прав та обов`язків, зокрема, пов`язаних із провадженням діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом та із провадженням діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електромережами за договорами на постачання електричної енергії та про користування електричною енергією.

Правонаступником в частині прав та обов`язків за договорами про постачання/користування електричної енергії, що діяли до 01.01.2019 залишається АТ "Харківобленерго", яке продовжує виконання функції з розподілу електричної енергії на території Харківської області.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 63 ЗУ "Про ринок електричної енергії" універсальні послуги надаються постачальником таких послуг виключно побутовим та малим непобутовим споживачам.

Частиною 4 ст. 63 встановлено, що постачальник універсальних послуг здійснює постачання електричної енергії у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку, та на умовах договору постачання універсальних послуг. Договір про постачання універсальних послуг є публічним договором приєднання та розробляється постачальником універсальної послуги на підставі типового договору, форма якого затверджується Регулятором. Постачальник універсальних послуг розміщує договір постачання універсальних послуг на своєму офіційному веб-сайті.

Порядок розрахунків за договором про постачання електричної енергії споживачу постачальником універсальних послуг визначаються відповідно до комерційної пропозиції, яка є невід`ємним додатком №3 до договору. Останнім встановлено, що розрахунковим періодом є календарний місяць; оплата електричної енергії, в тому числі послуги з розподілу електричної енергії, здійснюється споживачем один раз за фактичний обсяг відпущеної електричної енергії, визначеного за показами розрахункових засобів обліку (або розрахунковим шляхом), на підставі виставленого рахунка споживачу постачальником, в якому зазначаються сума до сплати за електричну енергію, в тому числі послуги з розподілу електричної енергії.

Пунктом 4.3 Постанови №312 від 14.03.2018 «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії» визначено, що дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку. На підставі отриманих даних відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції) сторони складають акти прийому-передачі проданих товарів та/або наданих послуг.

У пункті 4.12 тієї ж постанови зазначено про те, що розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну.

Згідно з п. 4.13 Постанови №312 від 14.03.2018, для здійснення розрахунків за фактично спожиту електричну енергію електропостачальник має сформувати та виставити споживачу платіжний документ у паперовій або електронній формі (у випадку згоди споживача на отримання електронного платіжного документа), на підставі даних комерційного обліку, отриманих у порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Згідно із с.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи. Судовим розглядом встановлено, що позивач користується послугами, за які повинен вносити відповідну плату, на спростування доводів щодо обсягу спожитої електричної енергії за фактичними приладами обліку, а не розрахунковим шляхом позивач належних та допустимих доказів які б відповідали приписам чинного законодавства не надав.

Інші доводи також не свідчать про ухвалення судом першої інстанції рішення з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Судом достовірно встановлено обставини справи, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог є законним та обґрунтованим, суд надав належну оцінку наданим суду доказам і дійшов правильного висновку про відмову у задволенні позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 13 червня 2019 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

повний текст постанови

складено 16 серпня 2019 року