КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2019року м. Київ

Справа №761/28634/17

Апеляційне провадження № 22-ц/824/8487/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В. суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної казначейської служби України та апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у м. Києві на рішення Шевченківського районного суду м. Києва ухваленого під головуванням судді Макаренко І.О. 15 квітня 2019 року в м. Києві, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в м. Києві, Державної казначейської служби України про стягнення шкоди,

В С Т А Н О В И В

У серпні 2017 року позивач звернулась до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у м. Києві, Державної казначейської служби України в якому просила стягнути з відповідачів моральну шкоду в розмірі 60000 грн та матеріальну шкоду в розмірі 5000 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 31 січня 2017 року вона звернулася до ГУ НП в м. Києві з повідомленнями про вчинення кримінальних правопорушень працівниками слідчої групи, які потягом трьох років не вчиняють жодних дій спрямованих на розслідування кримінального провадження №0002035 внесеного до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 28 лютого 2014 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України щодо невиконання ОСОБА_2 рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27 листопада 2012 року. Зазначені обставини завдають позивачу моральних страждань.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в м. Києві, Державної казначейської служби України про стягнення шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду у розмірі 18778,50 грн, шляхом безспірного списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду, відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем доведено заподіяння моральних страждань бездіяльністю відповідача, на підставі проведеної в межах розгляду справи експертизи, згідно з якою встановлено наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправною бездіяльністю відповідача та вину відповідача в її заподіянні, при цьому позивачем не надано належних та допустимих доказі на підтвердження факту заподіяння матеріальної шкоди бездіяльністю відповідача у справі, тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Не погодилась із вищезазначеним судовим рішенням Державна казначейська служба України, її представником подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення, як такого, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, за не повного з'ясування обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Вказує на те, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього органу чи його посадових чи службових осіб. При цьому факт неправомірності повинен бути встановлений у передбаченому законом порядку, тобто повинен підтверджуватись відповідним рішенням,ухвалою, постановою, вироком суду. На день подання позовної заяви не існує жодного судового рішення, яким би дії посадових осіб ГУ НП м. Києва були визнані незаконними. Тому посилання суду на норми ст.ст.1173, 1174 ЦК України є необґрунтованим, а рішення про стягнення моральної шкоди є помилковим. Зазначає, що суд першої інстанції визначив розмір моральної шкоди в сумі 18778,50 грн, посилаючись на висновок експерта, в якому був визначений орієнтовний еквівалент грошової компенсації. Отже, суд визначив розмір шкоди, виходячи з припущень, не навівши жодного розрахунку чи мотивів, якими б підтверджувалась законність вказаної суми.

Враховуючи викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Також, не погодилось із рішенням суду першої інстанції Головне управління Національної поліції у м. Києві, представником подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність та необґрунтованість рішення, яке ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує на те, що висновок експерта, та зазначений в ньому можливий розмір моральної шкоди, не може лягати в основу проведення розрахунку при визначенні суми моральної шкоди, та носить лише рекомендаційний характер. Його зміст має бути піддано перевірці, а оцінка здійснюватися у сукупності з усіма обставинами справи. Проте суд першої інстанції не тільки не піддав сумніву вказаний висновок експерта, а навпаки, беззаперечно поклав його в основу при обрахунку суми стягнення. Зазначає, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями заподіювача та шкодою, на яку посилається позивач. Тому, судом першої інстанції помилково встановлено дії (бездіяльність) з боку ГУНП у м. Києві, які давали б правові підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Враховуючи викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В порядку ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Державної казначейської служби України та апеляційна скарга Головного управління Національної поліції у м. Києві задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулася з заявою до Деснянського РУ ГУМВС України в м. Києві про злочин з боку ОСОБА_2 , на підставі якої було розпочато кримінальне провадження №0002035.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 10 червня 2013 року ОСОБА_2 оголошено в розшук (т. 1 а.с. 93).

Відповідно до листа Департаменту протидії злочинності в сфері економіки МВС України №5/2149 від 30 березня 2015 року, за порушення вимог кримінально- процесуального законодавства слідчого Деснянського РУ відсторонено від розслідування кримінального провадження №0002035 та притягнуто до дисциплінарної відповідальності (т. 1 а.с. 102).

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 02 грудня 2016 року скасовано постанову про закриття кримінального провадження №0002035 та зобов`язано Деснянське РУ ГУМВС України в м. Києві поновити досудове розслідування з вимогою провести його у відповідності з вимогами КПК України (т 1 а.с. 31, 32).

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 07 червня 2017 року зобов`язано слідчого Деснянського РУ МВС України в м. Києві розглянути клопотання ОСОБА_1 про проведення слідчих дій в порядку ст. 220 КПК України та виконати всі необхідні слідчі дії (т. 1 а.с. 166).

Відповідно до листа Деснянського РУ МВС України в м. Києві від 13 червня 2017 року, ОСОБА_1 повідомлено про те, що місцезнаходження ОСОБА_2 невідомо, у зв`язку з чим неможливо повідомити останньому про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 14 серпня 2017 року зобов`язано слідчого СВ Деснянського РУ ГУМВС України в м. Києві розглянути клопотання ОСОБА_1 від 01 серпня 2017 року у відповідності до вимог КПК України.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 21 серпня 2017 року відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_1 на постанову слідчого СВ Деснянського УП ГУ НП в м. Києві Ревери М.С. (т. 1 а.с. 40, 176).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07 вересня 2017 року постановлено нову ухвалу, якою призначено новий розгляд за скаргою ОСОБА_1 у суді першої інстанції (т. 1 а.с. 43-45).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25 серпня 2017 року зобов`язано уповноважену особу ГУ НП в м. Києві внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинене кримінальне правопорушення за ознаками ч.2 ст. 382 КК України (т. 1 а.с. 187).

Представником позивача ОСОБА_4 подано до суду першої інстанції клопотання про призначення судово-психологічної експертизи, з метою додаткового обґрунтування доказів позовної заяви та забезпечення доказів, щодо наявності завданої моральної шкоди (т. 1 а.с. 217, 218).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 грудня 2018 року було призначено судово-психологічну експертизу у даній цивільній справі (т. 1 а.с. 222, 223).

За результатами проведення експертного дослідження було складено висновок експерта №2904/18-61 від 06 березня 2019 року, відповідно до якого ситуація пов`язана з діями, бездіяльністю або рішеннями Головного управління Національної поліції в м. Києві в період з 31 січня 2017 року по день звернення ОСОБА_1 до суду, є для останньої психотравмувальним. ОСОБА_1 завдано страждання (моральна шкода), які мають ознаки легкого ступеню психологічного ураження, що відповідає короткочасним зміненим психічним станом не хворобливого рівня. ОСОБА_1 спричинені страждання (моральна шкода) за умов ситуації дій, бездіяльності або рішеннями ГУ НП в м. Києві в період з 31 січня 2017 року по 14 серпня 2017 року. Орієнтовний еквівалент грошової компенсації завданої ОСОБА_1 моральної шкоди, в результаті ситуації, що досліджується, складає 4,5 мінімальних заробітних плат, встановлених на момент розгляду справи судом (т. 2 а.с. 5-10).

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі , якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно із ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтями 23, 1167 ЦК України визначено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду.

Згідно з ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Відповідно до ст. 25 БК України, органом, уповноваженим здійснювати безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду, є Казначейство України. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Відповідно до п.1 Положення про Державну казначейську службу України, яке затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року за №215, визначає Державну казначейську службу України центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Відповідно до підпункту 3 пункту 4 згаданого Положення до завдань Державної казначейської служби України віднесено здійснення безспірного списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845.

Відповідно до п.п. 35, 38 цього Порядку Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду.

Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету.

В порядку ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст. 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

З наведених обставин справи вбачається, що ініційоване позивачем кримінальне провадження тривалий час перебуває на стадії досудового розслідування. Нею неодноразово оскаржувались дії та бездіяльність певних службових осіб, і відповідні судові рішення підтверджують наявність наведених позивачем обставин. Зокрема, бездіяльність ГУ НП у м. Києві встановлена ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25 серпня 2017 року, згідно з якою зобов`язано уповноважену особу ГУ НП в м. Києві внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинене кримінальне правопорушення за ознаками ч. 2 ст. 382 КК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди завданої бездіяльністю посадових осіб ГУ НП у м. Києві.

Доводи представника Державної казначейської служби України про те, що факт неправомірних дій зі сторони відповідача судом першої інстанції не доведено, відхиляються колегією суддів, оскільки бездіяльність уповноважених осіб ГУ НП в м. Києві, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, встановлена ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25 серпня 2017 року.

Також слід погодитись з висновком суду першої інстанції щодо застосування положень ст. 1174 ЦК України, якими визначено загальні підстави відшкодування шкоди заподіяної фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування, оскільки, шкода завдана бездіяльністю правоохоронних органів не підпадає під перелік визначений у ч. 1 ст. 1176 ЦК України, на це не поширюється і дія Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Отже, виходячи з положень ст. 1174 ЦК України, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1173 ЦК України.

Як вбачається зі змісту висновку експерта, складеного за результатами проведення в межах даної цивільної справи судово-психологічної експертизи, позивачу у справі були завдані страждання легкого ступеню психологічного ураження за умов ситуації дій, бездіяльності або рішеннями ГУ НП в м. Києві в період з 31 січня 2017 року по 14 серпня 2017 року.

Таким чином, проведеною експертизою встановлено, що позивачу була заподіяна моральна шкода. До того ж сам по собі факт тривалого провадження свідчить про відсутність ефективного захисту, і зумовлює моральні страждання фізичної особи, яка звернулась з позовом до суду.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що суд визначив розмір моральної шкоди, виходячи з припущень не навівши жодного розрахунку чи мотивів, які б підтверджували законність вказаної суми, колегія суддів до уваги не приймає, виходячи з наступного.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди не визначений на законодавчому рівні, а тому суд визначає його залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості, визначених ст. 2 ЦПК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що оцінуючи моральну шкоду в розмірі 18778, 50 грн, судом першої інстанції були дотримані вказані вище вимоги, враховано характер та обсяг страждань, яких зазнала позивач внаслідок неправомірних дій зі сторони відповідача та інші обставини, які мають значення для визначення розміру моральної шкоди.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені ст. 376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби - залишити без задоволення

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у м. Києві - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук