Ухвала

09 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 280/1514/18

провадження № 61-14861ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Грушицького А. І. розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення та ухвалу Коростишівського районного суду Житомирської області від 10 травня 2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 17 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Коростишівської міської ради Житомирської області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом, у якому просив стягнути із Коростишівської міської ради Житомирської області на його користь збитки, пов`язані з поданням до суду та розглядом заяви про визнання неправомірною бездіяльності Коростишівської міської ради від 28 квітня 2017 в сумі 1 836 грн; витрати, пов`язані з поданням та розглядом даної позовної заяви в сумі 1 000 грн; 80 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Обґрунтовував вимоги тим, що у квітні 2017 року згідно Закону України «Про доступ до публічної інформації» він звернувся до відповідача із запитом про надання копії рішення міської ради щодо визнання ОСОБА_2 почесним жителем міста Коростишів. Запит належним чином не розглянуто, відповідь надана з порушенням передбачених законом строків, чим йому заподіяно матеріальну та моральну шкоду. Вказану бездіяльність постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2018 року визнано протиправною. Також відповідач завдав йому матеріальних збитків в сумі 1 836 грн, пов`язаних з поданням і розглядом заяви від 28 квітня 2017 року, оскарженням дій відповідача в суді та в сумі 1 000 грн пов`язаних із розглядом даної справи.

Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 10 травня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, постановлено подальший розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 10 травня 2019 року, яке залишено без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 17 липня 2019 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1

01 серпня 2019 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення та ухвалу Коростишівського районного суду Житомирської області від 10 травня 2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 17 липня 2019 року в указаній вище справі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі становить 82 836 грн, яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 х 100 = 192 100).

Обгрунтовуючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження заявник покликається на підпункт «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, зокрема вказує, що судами проігнорована усталена судова практика, чим порушено формування єдиної правозастосовчої практики.

Доводи щодо порушення судами попередніх інстанцій, внаслідок ухвалення оскаржуваних рішень, формування єдиної правозастосовної практики не дають підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки заявником не наведено даних щодо фундаментального значення цього питання.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення та ухвалу Коростишівського районного суду Житомирської області від 10 травня 2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 17 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Коростишівської міської ради Житомирської області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя А. І. Грушицький