Справа № 206/7094/18
Провадження № 2/206/312/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2019 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська

у складі:

головуючий суддя Маштак К.С.

за участю:

секретаря судового засідання Стахів О.О.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

законного представника відповідача ОСОБА_3

представника третьої особи Воднєвої Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , малолітнього відповідача ОСОБА_4 , 2009 року народження, законний представник малолітнього відповідача: ОСОБА_3 , треті особи: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Управління - служба у справах дітей Самарської районної у м. Дніпрі ради про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням та зняття їх з реєстрації за місцем проживання, -

І. Стислий виклад позиції позивача та пояснень третьої особи.

Відповідач ОСОБА_2 є сином позивача. Позивач є власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . В 2007 році він отримав домову книгу на дане домоволодіння, в якому числяться зареєстрованими позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 та його донька, онука позивача ОСОБА_4 . Відповідач з донькою лише суто формально числяться зареєстрованими в будинку позивача, але насправді там не проживають з травня 2016 року. В будинку позивача немає речей відповідача і його доньки, вони добровільно перестали там проживати, їх ніхто не виганяв та ніяким чином не позбавляв права на проживання. В добровільному порядку відповідач та мати малолітньої ОСОБА_4 не бажають припинити реєстрацію проживання. На підставі вищевикладеного позивач просив визнати відповідача та його доньку, такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 та зняти їх з реєстрації.

Директор Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради А.С. Пономарьов надав до суду свої пояснення по суті спору, в яких зазначив, що позбавлення права користування житловим приміщенням, в якому проживають малолітні діти, може відбуватись лише при наявності попереднього дозволу органу опіки та піклування.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні не заперечував проти зняття його з реєстрації, зазначив, що проживали за адресою: АДРЕСА_1 до 2016 року, тому там зареєстрували дитину, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав.

Законний представник малолітньогої відповідача ОСОБА_4 подала до суду заяву в якій зазначила, що її доньку ОСОБА_4 вже знято з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , подальший розгляд справи просила проводити без її участі.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

26.12.2018 позивачем подано дану позовну заяву.

27.12.2018 суддею постановлено ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

29.01.2019 позивачем надано до суду позовну заяву (в новій редакції).

01.02.2019 у даній справі відкрито провадження.

Під час розгляду справи судом заслухано думку позивача, відповідача та законного представника малолітнього відповідача ОСОБА_4 , досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

01.03.2019 на електрону адресу суду, надійшла заява Директора Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради А.С. Пономарьова про розгляд справи без участі представника департаменту із запереченням проти позовних вимог.

19.07.2019 до суду надійшла заява відповідача ОСОБА_2 про розгляд справи без його участі та визнання позовних вимог.

31.07.2019 до суду надійшла заява законного представника відповідача малолітньої ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , згідно змісту якої її доньку ОСОБА_4 знято з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , подальший розгляд справи просила проводити без її участі.

Того ж дня, до суду надійшла заява позивача, про розгляд справи без його участі.

Також, 31.07.2019, на електрону адресу суду, надійшла заява від начальника управління служби у справах дітей Самарської районної у місті Дніпрі ради О.М. Мушинської, згідно змісту якої остання просила судове засідання 31.07.2019 проводити у відсутність представника, при прийнятті рішення врахувати інтереси дитини.

31.07.2019 у судовому засіданні складено вступну та резолютивну частини рішення суду.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Відповідно до копії договору дарування, укладеного 29.12.1975 між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , останній став власником 8/10 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7-8).

Згідно копії договору дарування, укладеного 11.07.1978 між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , останній став власником 2/10 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 9-11).

З копії довідки № 10409 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб вбачається, що станом на 20.12.2018 за адресою: АДРЕСА_1 були зареєстровані позивач ОСОБА_2 , син позивача ОСОБА_2 та його донька ОСОБА_4 (а.с. 16).

Відповідно до акту обстеження умов проживання, станом на 08.07.2019 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані відповідач ОСОБА_2 та його донька ОСОБА_4 проте місце їх фактичного проживання невідоме (а.с. 99).

Згідно копії домової книги, власником домоволодіння по АДРЕСА_1 є позивач ОСОБА_1 , за даною адресою зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , його дочку ОСОБА_4 19.07.2019 було знято з реєстрації за вищезазначеною адресою (а.с. 12-14, 110-111).

19.07.2019 малолітню дитину ОСОБА_4 зареєстровано за місцем проживання матері ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією довідки про реєстрацію місця проживання (а.с. 109).

Таким чином, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 з 2016 року за адресою реєстрації місця проживання не проживає, його малолітню доньку ОСОБА_4 знято з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстровано за місцем проживання матері ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 .

ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Дані правовідносини регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України та Житловим кодексом України.

Стаття 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки само по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другійстатті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71. 72, 116. 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення: про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Частиною 1 ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Так, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 дійсно не проживає в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , тобто за місцем реєстрації, без поважних причин понад 1 рік, відсутня домовленість між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , щодо строків відсутності, з заявами про усунення перешкод в користуванні житловою площею ОСОБА_2 не звертався, а також враховуючи той факт, що відповідач ОСОБА_2 сам не заперечував щодо задоволення позову, тому відповідача ОСОБА_2 слід визнати таким, що втратив право користування даним житловим приміщенням, що є підставою для зняття з реєстрації за даною адресою.

Враховуючи, що малолітню доньку відповідача ОСОБА_4 , 2009 року народження, було знято з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстровано за місцем проживання матері ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 , суд приходиться до висновку, що в частині визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Також, не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 в частині щодо зняття з реєстрації відповідача ОСОБА_2 та його малолітньої доньки ОСОБА_4 , 2009 року народження, оскільки воно здійснюється відповідним органом на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Враховуючи вищевикладені норми законодавства, дослідивши матеріали справи, вислухавши позивача, відповідача, законного представника малолітнього відповідача, дослідивши наявні в суду докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 156 ЖК УРСР, ст. ст. 15, 16, 317, 319, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 1-4, 10, 12, 13, 76-89, 95, 141, 258, 259, 264, 265, п. 15, п.п. 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_2 ), малолітнього відповідача ОСОБА_4 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ), треті особи: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (місцезнаходження: м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 75, код ЄРДПОУ 40392181), Управління - служба у справах дітей Самарської районної у м. Дніпрі ради (місцезнаходження: м. Дніпро, вул. 20-річчя Перемоги, 51)про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням та зняття їх з реєстрації за місцем проживання задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції, що відповідає приписам пункту 15, підпункту 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 09.08.2019.

Головуючий суддя: К.С. Маштак