Справа № 159/4207/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Логвинюк І.М.
Провадження № 22-ц/802/63/19 Категорія: 26 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С.І., Шевчук Л. Я.,

з участю:

секретаря судового засідання Вергуна Т. С.,

представника позивача адвоката Ільків С. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» про визнання кредитного договору, додаткової угоди №1 до кредитного договору недійсними, повернення сторін у попередній стан, визнання іпотечного договору, договорів поруки недійсними, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» про визнання договору поруки недійсним за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14 грудня 2017 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач 05.08.2015 звернувся до суду із первісним позовом та просить стягнути у солідарному порядку на його користь з відповідачів: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 183/07-фК від 28.11.2007 (далі - кредитний договір) в розмірі 180 949,70 доларів США, 40 486 грн. 30 коп. пені; стягнути у солідарному порядку на його користь з відповідачів: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 (т.1, а.с. 1-3, 41, 42) заборгованість за кредитним договором № 183/07-фК від 28.11.2007 в розмірі 180 949,70 доларів США, 40 486 грн. 30 коп. пені; стягнути на його користь з усіх трьох вказаних вище відповідачів судові витрати у справі (т.1, а.с. 2, 3). Позивач свої позовні вимоги мотивує тим, що 28.11.2007 між АТ «Індустріально-експортний банк», правонаступником якого він є, та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір. Термін користування кредитом було визначено з 02.11.2008 по 02.04.2025 включно з узгодженим та підписаним сторонами кредитного договору графіком погашення чергових платежів. Зазначає, що за п. 1.1. кредитного договору кредитор надає позичальникові на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредит в сумі 239 000 доларів США зі сплатою 12,8% на умовах, визначених кредитним договором. За п. 1.2 кредитного договору, кредит надається на будівництво будинку. За п. 2.4 кредитного договору, нарахування процентів за користування кредитом згідно з п. 1.1 кредитного договору здійснюється з дня списання коштів з рахунку позичальника, зазначеного у п. п. 3.1.1 кредитного договору, до моменту повного погашення кредиту. Нарахування процентів здійснюється в день погашення заборгованості за кредитом згідно з п. 1.1 кредитного договору на фактичну суму заборгованості за кредитом. При розрахунку процентів день надання кредиту включається до такого розрахунку, а день погашення - ні. За п. 2.1 кредитного договору, надання кредиту здійснюється у готівковій формі шляхом видачі позичальникові готівки в касі банку. Моментом (днем) надання кредиту вважається день перерахування/видачі кредитних коштів з позичкового рахунку відповідно до п. 2.1 кредитного договору. Надання кредитних коштів відбувалось шляхом видачі готівки на підставі заяви на видачу такої відповідача ОСОБА_1 від 28.11.2007 № 05 у відповідності до розпорядження бухгалтерії відділення філії «Волинська дирекція «АТ «Індекс-банк» м. Ковель від 28.11.2007 та валютного меморіального ордера № 183/07-фК на суму 239 000 доларів США. Банк взяті на себе кредитні зобов`язання відповідно до ст. 1054 ЦК України виконав. Відповідач ОСОБА_1 як сторона кредитного договору зобов`язання не виконала. За п. 5.2 кредитного договору, у випадку прострочення позичальником строків сплати відсотків, визначених п. 2.4 кредитного договору; прострочення строків повернення визначених п. п. 1.1, 2.6.3, 3.2.3, 3.2.5, 4.4, 4.5, 5,4 кредитного договору, позичальник сплачує банкові пеню у розмірі подвійної облікової ставки Нацбанку України, що діяла за період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення. За п. 4.5 кредитного договору, у випадку невиконання позичальником зобов`зань, визначених п. 3.3.7 кредитного договору, протягом більше 34 днів, термін надання кредиту вважається таким, що закінчився та, відповідно, позичальник зобов`язується погасити кредит у повній сумі і сплатити відсотки за фактичне використання кредиту та нараховані штрафні санкції. Після повного погашення заборгованості позичальника за кредитним договором, дія останнього припиняється. Зазначає, що з метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, 28.11.2007 між банком та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 183/07-фК (далі - договір поруки від 28.11.2007); 03.04.2009 між банком та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 183/07-фК (далі - договір поруки від 03.04.2009), а 28.11.2007 між банком та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки (далі - іпотечний договір), посвідчений нотаріально, за яким у іпотеку банкові було передано магазин заг. пл. 137 кв. м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 . За п. 1.2 обох вказаних вище договорів поруки, їх сторони встановили, що поручитель відповідає перед банком за зобов`язаннями позичальника за кредитним договором у повному обсязі заборгованості за кредитом та/або відсотками за кредит, а також - в частині штрафів, пені, у строки та на умовах, обумовлених кредитним договором. За п. 2.1 договору поруки, його сторони встановлюють, що поручитель у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язань за цим договором, виплачує у безспірному порядку банкові пеню у розмірі подвійної облікової ставки Нацбанку України, що діяла на дату виникнення зобов`язання поручителя погасити заборгованість позичальника за кожний день прострочки від несвоєчасно погашеної суми заборгованості. При цьому моментом виникнення зобов`язання поручителя погасити заборгованість позичальника вважається день, наступний за днем, коли повинен був бути погашеним кредит (його частина) та/або відсотки за користування кредитом за кредитним договором. 03.04.2015 р. банком на адресу усіх трьох відповідачів у справі було надіслано вимоги про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором, однак, вона виконаною не була. За станом на 03.08.2015 заборгованість складає 180 949,70 доларів США, що складається з:

- 169 140, 20 доларів США - строкова заборгованість;

- 4 920, 83 доларів США - прострочена заборгованість,

- 1 857, 88 доларів США - нараховані відсотки за період з 03.07.2015 по 02.08.15,

- 61, 89 долар США - нараховані відсотки за період з 03.07.2015 по 02.08.2015,

- 4 968, 90 доларів США - прострочені відсотки;

- 40 486 грн. 30 коп. - пеня.

На підставі викладеного, покликаючись на ч. ч. 1, 2 ст. 553, ч. 2 ст. 1 054, ст. ст. 1 050, 525, 527, 610 599, 625 ЦК України, позивач просить позов задовольнити.

29.07.2016 представником позивача за первісним позовом було подано суду клопотання про збільшення позовних вимог, що за своєю суттю є заявою про збільшення позовних вимог, що обґрунтована тим, що у зв`язку з нарахуванням відсотків по кредиту та пені, просить стягнути на користь позивача з усіх трьох відповідачів за первісним позовом у солідарному порядку 200 018,66 доларів США і 1 854 746 грн. 12 коп. пені (за станом на 27.07.2016), що виникла та нарахована за період з 05.08.2015 по 27.07.20 16, а також судові витрати у справі (т. 2, а.с. 199).

09.10.2015 до суду надійшов зустрічний позов відповідача ОСОБА_3 до ПАТ «Креді Агріколь Банк» про визнання недійсним договору поруки від 03.04.2009 (т. 1, а.с. 104, 105). Позов обґрунтований тим, що при ознайомленні з матеріалами первісного позову вона дізналась, що є співвідповідачем у справі як поручитель позичальника за кредитним договором. Зазначає, що вона не визнає первісного позову, так як не є поручителем за кредитним договором. Позивачем за первісним позовом подано копії фальшивих документів, які вона не підписувала; її підписи підроблені у договорі поруки від 03.04.2009, копії картки фізичної особи-платника податків - ОСОБА_6 . Покликаючись на ч. 1 ст. 215, ч. ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України, просить у задоволенні первісного позову в частині вимог, пред`явлених до неї, відмовити та договір поруки від 03.04.2009 визнати недійсним.

12.10.2015 до суду надійшов зустрічний позов відповідача ОСОБА_1 до ПАТ «Креді Агріколь Банк» про визнання кредитного договору, додаткової угоди № 1 від 03.04.2009 до нього, недійсними та повернення сторін у попередній стан; визнання іпотечного договору, договору поруки, що був укладений між банком та відповідачем ОСОБА_2 28.11.2007, договору поруки, що був укладений між банком та відповідачем ОСОБА_3 03.04.2009, недійсними (т.1, а.с. 117-126). Позов обґрунтований, з посиланням на положення Закону України «Про захист прав споживачів», тим, що 08.11.2007 між нею та позивачем було укладено кредитний договір, згідно з яким банк надає позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредит в сумі 239 000,00 доларів США 00 центів готівкою через касу банку, із сплатою 12,8% річних на умовах, визначених цим кредитним договором. Кредит надається позичальнику на будівництво будинку, є договором споживчого кредиту. Покликаючись на рішення КС України від 10.11.2011 № 15-рп/2011, зазначає, що на забезпечення кредитного договору між нею та банком 28.11.2007 було укладено іпотечний договір, за яким банку було надано в іпотеку нерухоме майно, а саме: магазин заг. пл. 137 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , оцінений за станом на 12.11.2007 за ринковою вартістю у 1 562 564 грн., що є еквівалентним на момент оцінки сумі 309 418,61 доларів США. З умовами іпотечного договору вона ознайомилась лише після отримання матеріалів первісного позову, оскільки, у порушення п. 7.5 іпотечного договору їй не було вручено його примірника. У забезпечення кредитного договору 28.07.2006 між банком та відповідачем ОСОБА_2 і нею було укладено договір поруки до кредитного договору. На вимогу банку 28.07.2006 між нею та нав`язаною банком у безальтернативному порядку страховою компанією «Універсальна» (згідно з п. 3.3.4 кредитного договору) було укладено договір страхування, примірник якого їй також не було надано, а відтак, до даного часу умови договору страхування їй не відомі. 03.04.2009 між нею та банком було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, одночасно з якою між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до договору поруки та додатковий договір до іпотечного договору. Крім того, для забезпечення кредитного договору, після укладення додаткової угоди № 1 до нього, банком було виготовлено фальшивий договір поруки до кредитного договору, датований 03.04.2009 із зазначенням в якості поручителя ОСОБА_3 , яка, з її слів, цього договору не підписувала, а підпис її було підроблено невідомими особами. Місце укладення кредитного договору, додаткових угод та похідних договорів - відділення ПАТ «Креді Агріколь Банк» у м. Ковелі Волинської області. Оскільки банк перед укладенням кредитного договору не провів з нею передбаченої законом переддоговірної роботи, то вона, не маючи спеціальних знань у фінансово-економічній та правовій галузях, не знала про можливі порушення своїх прав як споживача на час його укладення. Лише із сукупного аналізу поданої банком до суду первісної позовної заяви з додатками; відповідних консультацій вона дійшла висновку про наявність ряду істотних умов у кредитному договорі та додатковій угоді до нього, що є незаконними, порушують її права як споживача. Невиконання банком ряду обов`язкових вимог закону, введення її в оману, підробка документів, включення ряду незаконних і несправедливих умов, що призвели до негативних наслідків, вважає, є підставою для визнання вищезгаданих правочинів недійсними. Зазначає, що згідно з п. п. 1.1, 2.1 кредитного договору банк зобов`язався видати кредит в сумі 239 000 дол. США готівкою через касу банку. Однак, факт видачі кредиту (готівки у доларах США) через касу документально не підтверджується, а відтак, є недоведеним, оскільки: - заяви на видачу готівки № 5 від 28.11.2007, копія якої банком додано до первісної позовної заяви, вона не підписувала; у графі «отримувач» підпис відсутній взагалі, а про існування такої заяви вона вперше дізналась після отримання позовної заяви банка з додатками; - валютний меморіальний ордер № 183/07-фК від 28.11.2007 вона не підписувала, підписи в ньому відсутні і до ознайомлення з позовом банку вона не знала про його існування. З метою введення споживача в оману у оспорюваному кредитному договорі розміщено графік повернення кредиту, у якому неправильно вказана (істотно занижена для приваблення позичальника) щомісячна сума повернення кредиту - 2 008,40 доларів США, що відповідає річній процентній ставці 0,16611%, а не 12,8% за умовами кредитного договору. Покликаючись на ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору), наводить перелік видів інформації, яку перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі, та зазначає, що у разі ненадання такої інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену ст. ст. 15, 23 цього Закону. Аналогічна вимога щодо надання споживачу інформації перед укладенням договору споживчого кредиту встановлена п. 2.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту (далі - Правила надання інформації), затверджених Постановою Правління Нацбанку України від 10.05.2007 № 168, що зареєстровано у МЮ України 25.05.2007 за № 541/13808. Згідно з 2.4 Правила надання інформації, банки зобов`язані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищенаведеною інформацією. У порушення вищезазначених вимог відповідач за зустрічним до укладення кредитного договору не надав їй ні усної, ні письмової інформації по жодній із позицій і не отримав від неї письмового підтвердження про ознайомлення з нею. З метою введення суду в оману, приховування факту ненадання їй вищевказаної інформації, банк виготовив і використав (додав до своєї позовної заяви) фальшиві додатки №№ 1, 2 до кредитного договору, які вона не підписувала, а її підписи у них підроблені. Про існування фальшивих додатків їй стало відомо при ознайомленні з первісним позовом банку. Зазначає, що ненаданням такої інформації відповідач за зустрічним позовом ввів її в оману щодо реального фінансового навантаження при погашенні кредиту. У разі її надання вона не погодилась би на такі кабальні і несправедливі умови кредитування. Зокрема, на нав`язану їй ануїтетну схему погашення кредиту, при якій абсолютне подорожчання кредиту є набагато більшим, ніж при класичній диференційований схемі погашення, а також через відсутність розподілу ризиків знецінення гривні, що банк тлумачить як покладення їх виключно на неї. Покликаючись на п. 5 ч. 1 ст. 21, ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», зазначає, що у порушення вказаної вище норми права кредитний договір не містить ні детального розпису загальної вартості кредиту, ні умов дострокового повернення кредиту споживачем. Покликаючись на п. 3.4 Правил надання інформації, зазначає, що у порушення вказаної вище норми, банк не зазначив у кредитному договорі предмету, тарифів і обгрунтування вартості кожної супутньої послуги. Додатки №№ 1, 2 до кредитного договору, що містять деякі з цих даних, є фальшивими, нею не підписані, про їх існування вона дізналась лише при ознайомленні з матеріалами первісного позову банка. Відповідно до п. 2.6 кредитного договору, банк, заявивши про право змінювати процентну ставку в односторонньому порядку, не вказав ні конкретних підстав для її зміни, ні правила, за яким змінюється процентна ставка, ні максимального розміру її збільшення, чим порушив вимоги п. 3.4 Правил надання інформації, п. 4 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ч. ч. 4, 6 ст. 1056-1 ЦК України. Покликаючись на п. 3.2 Правил надання інформації, зазначає, що інформації про сукупну вартість кредиту графік погашення кредиту не містить. Не надавши деталізованого графіка погашення кредиту, банк приховав від неї інформацію щодо розподілу сплачених сум на погашення тіла кредиту, процентів та прихованих платежів. При цьому банк отримує можливість, у разі прострочення платежів, штучно збільшувати вартість кредиту шляхом зменшення сум у погашення його тіла. Покликаючись на п. п. «в» п. 2.1 Правил надання інформації, зазначає, що банк, не ознайомивши її з варіантами повернення кредиту і не надавши можливості обрати його на свій розсуд, нав`язав у безальтернативному порядку ануїтетний спосіб погашення кредиту (погашення рівними платежами), при якому сукупна вартість кредиту є завжди значно більшою, аніж при класичному диференційованому способі його погашення. Вважає таку умову договору несправедливою. У оспорюваному кредитному договорі містяться положення, що значно погіршують її становище порівняно з умовами, встановленими чинним законодавством. Покликаючись на ст. 99 Конституції України, ст. 524 ЦК України, Правила використання готівкової іноземної валюти на території України, що затверджені Постановою Правління Нацбанку України 0.05.07 р. № 200, зазначає, що вказані вище правові акти дозволяють у деяких випадках використовувати іноземну валюту як засіб платежу. Однак, згідно положень Декрету КМ України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» використання іноземної готівкової валюти на території України дозволяється лише за умови отримання індивідуальної ліцензії, що надається виключно на підставі окремої постанови Правління Нацбанку України. Оскільки банк, укладаючи з нею кредитний договір про надання у кредит грошових коштів в іноземній валюті, не мав такої ліцензії, то такий правочин (договір) визнається судом недійсним в силу ч. 1 ст. 227 ЦК України. Покликаючись на ч. 1 ст. 230, ч. 1 ст. 227, ч. 1 ст. 229 ЦК України, зазначає, що при укладанні оспорюваного договору банк ввів її в оману, замовчавши факт відсутності у нього індивідуальної ліцензії на надання кредиту в іноземній валюті. Покликаючись на ст. 3 ЦК України, зазначає, що подальше виконання кредитного договору на умовах, що діють на даний час, є порушенням принципу справедливості. Умови кредитного договору є несправедливими, так як всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на її шкоду. Несправедливими є, зокрема, умови кредитного договору в частині надання кредиту в доларах США, що передбачає згідно умов кредитного договору погашення кредиту та сплати процентів за користування кредитом у доларах США, що є способом зловживання правом, коли всі ризики знецінення національної валюти України шляхом порушення вимог закону банк перекладає, як суб`єкт підприємницької (господарської) діяльності, виключно на неї - споживача кредитних послуг, що є грубим порушенням ч. 3 ст. 13 ЦК України. В оспорюваному кредитному договорі відсутня умова щодо розподілу між сторонами ризиків знецінення гривні. Використання банком долара США як предмету кредитування за споживчим кредитом є внесенням у кредитний договір умови, що значно погіршує її становище як споживача порівняно з відповідачем (надавачем фінансових послуг) в разі настання певних подій, і це надає їй право, згідно ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» вимагати визнання в цілому кредитного договору недійсним. Зазначає, що такими подіями стало різке знецінення національної валюти: на момент укладення оспорюваного кредитного договору (28.06.2008) її офіційний курс становив 5,05 грн. за 1 долар США, надалі двічі (у 2009 році та 2014 році) гривня знецінювалась і на даний час її курс коливається навколо 22 грн. за 1 дол. США, що стало причиною істотного зростання боргу не з її вини і, як наслідок, неможливості вчасного погашення кредиту. Надаючи кредит для будівництва будинку, банк достеменно знав, що будинок буде будуватися резидентом на території України і оплата придбаних будматеріалів та виконаних робіт буде здійснюватись у нацвалюті резидентам (продавцям, виконавцям). А тому надавати для цього валютний, а не гривневий кредит підстав не було. Однак, надати гривневий кредит банк відмовився і тим самим нав`язав їй невигідний валютний кредит. При укладенні кредитного договору банк нав`язав страхову компанію «Універсальна», не давши їй можливості вибрати страховика, у порушення ч. 2 ст. 6 Закону України «Про страхування», ч. 3 ст. 55 Закони України «Про банки і банківську діяльність», п. 6 ч. 2 ст. 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», ч. 5 ст. 13 ЦК України. Згідно з п. 3.3.4 кредитного договору, незаконним вигодонабувачем у договорі страхування заставного майна (не життя) являється банк, а вона за ці кошти не зможе відновити пошкоджене майно, отримуючи таке і незмінні обов`язки з повернення кредиту та сплати страхових внесків. Страхування майна здійснюється на строк 122 міс., що на 2 міс. перевищує строк повернення кредиту. У разі вчасного повернення кредиту, дострокового погашення кредиту і настання вслід за цим страхового випадку, банк як вигодонабувач неправомірно безпідставно привласнює суму страхового відшкодування. Зазначає, що такі умови страхування є незаконними, несправедливими та підлягають визнанню недійсними на підставі положень гл. 23, ст. ст. 203, 215, 230 ЦК України, ст. ст. 11, 18, 19, 21 Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно з п. 2.4 кредитного договору, при розрахунку процентів кількість днів у місяці приймається за календарну, у році - 360 днів. Тобто, має місце обман позичальника - приховане збільшення фактичного розміру річної ставки процентів на 1,4 % (1,7 %) внаслідок застосування методу розрахунку «факт/360» (365/360 = 1,014 у звичайні роки та 366/360 = 1,017 у високосні). Зазначає, що така умова є несправедливою і підлягає визнанню недійсною на підставі ст. ст. 203, 215, 230 ЦК України, ст. ст. 11, 18, 19, 21 Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно з п. 3.3.9 кредитного договору, позичальник зобов`язаний протягом його дії без попереднього погодження з кредитором не отримувати кредити в інших банківських установах; не надавати поручительств, що є незаконними обмеженнями її прав. Покликаючись на ч. ч. 1, 3 ст. 6, ч. ч. 1, 2 ст. 627, ст. 6, ч. 1 ст. 12, ч. 2 ст. 14 ЦК України, зазначає, що банк не мав права вимагати від неї заборони на отриманні кредитів у інших установах (нав`язувати виключно свою продукцію) та обмежувати її законне право виступати поручителем, укладати договори поруки на свій розсуд. Тому такі умови кредитного договору підлягають визнанню недійсними. Покликаючись на п. 3.3.10 кредитного договору, зазначає, що зазначені у ньому умови порушують її права, гарантовані Конституцією України та іншими правовими актами.

Покликаючись на ст. 236 ЦК України, Рішення КС України № 15-рп/2011 від 10.11.2011, рішення КС України № 15-рп/2011 від 10.11.2011, просить її зустрічний позов задовольнити та визнати недійсним кредитний договір, додаткову угоду № 1 від 03.04.2009 до нього, застосувавши реституцію; визнати недійсним іпотечний договір від 28.11.2007, укладений між нею та банком; визнати недійсним договір поруки від 28.11.2007 до кредитного договору, укладений між відповідачем ОСОБА_2 та банком; визнати недійсним договір поруки від 03.04.2009 до кредитного договору, сторонами якого зазначені банк та відповідач ОСОБА_7 .

Ухвалою суду від 22.10.2015 первісний та зустрічні позови було об`єднано в одне провадження.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14 грудня 2017 року (ухвала від 03 січня 2018 року про виправлення описки в рішенні) ухвалено первісний позов задовольнити частково. Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором № 183/07-фК від 28.11.2007, що виникла за станом на 27.07.2016, в розмірі 200 018,66 (двісті тисяч вісімнадцять доларів шістдесят шість центів) доларів США, що є еквівалентним сумі 4957514 (чотири мільйони дев`ятсот п`ятдесят сім) грн. 29 коп., складається з:

- 174 061,03 долара США простроченої заборгованості, що є еквівалентним сумі 4 314 147 грн. 71 коп.,

- 1 485,32 доларів США нарахованих відсотків, що є еквівалентним сумі 36 814 грн. 04 коп.,

- 24 472,31 долари США прострочених відсотків, що є еквівалентним сумі 606 552 грн. 54 коп., та

1 854 746,12 (один мільйон вісімсот п`ятдесят чотири тисячі сімсот сорок шість) грн. 12 коп. пені.

В решті первісного позову - відмовити.

Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , судові витрати в сумі по 18197 (вісімнадцять тисяч сто дев`яносто сім) грн. 30 коп. з кожного.

В задоволенні первісного позову до відповідача ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі.

Зустрічний позов відповідача ОСОБА_3 задовольнити повністю.

Визнати недійсним договір поруки, що укладений до кредитного договору № 183/07-фК від 28.11.2007 між Акціонерним товариством «Індустріально - експортний банк» та ОСОБА_3 03.04.2009 недійсним.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» на користь ОСОБА_3 2 553 (дві тисячі п`ятсот п`ятдесят три) грн. 60 коп. судових витрат.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Не погоджуючись з даним рішенням суду в частині задоволення первісного позову та відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 в порядку захисту прав споживача, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що заперечує факт отримання від банку кредитних коштів за умовами кредитного договору і що у випадку, якби кредит був виданий, то наданий банком розрахунок заборгованості не відповідає умовам кредитного договору. Що стосується відмови в задоволенні зустрічного позову, то ОСОБА_1 вказує, що банком не було надано в письмовій формі інформації передбаченої ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», умови повернення кредиту суперечать одна одній, в договорі відсутні певні істотні умови договору.

Таким чином, покликаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, відповідач ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції в частині задоволення первісного позову та відмови в задоволенні зустрічного позову скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення, яким в задоволенні первісного позову відмовити повністю, а зустрічний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Відповідно до принципу диспозитивності суд апеляційної інстанції не робить висновків щодо неоскарженої частини рішення ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині постанови.

Представник позивача ОСОБА_10. апеляційну скаргу не визнала та просила залишити її без задоволення.

Інші учасники, їх представники в судове засідання в суд апеляційної інстанції не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, не повідомивши суд про причини неявки в судове засідання. Від представника ОСОБА_1 адвоката Панченко Н.О. 25.07.2019р. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи 1 серпня 2019р. на іншу дату у зв`язку з тим, що 2 серпня 2019 року адвокат Панченко Н.О. має складати анонімне тестування в Вищій кваліфікаційній комісії суддів України в рамках процедури добору суддів. Дане клопотання було відхилено колегією суддів як безпідставне, враховуючи, що адвокат мала можливість прибути в судове засідання 1 серпня 2019 року та враховуючи, що дана справа тривалий час не розглядалася з поважних причин, провадження зупинялося у зв`язку з призначенням експертизи, розгляд справи відкладався через неявку відповідачів в судове засідання, а тому відкладення розгляду справи у зв`язку з неявкою адвоката, причини неявки якого не визнані поважними, потягнуло б за собою невиправдане затягування справи.

Суд апеляційної інстанції в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в оскаржуваній частині в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши представника позивача, приходить до висновку, що апеляційну скаргу відповідача необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції в частині задоволення первісного позову змінити, виходячи з наступного.

Задовольняючи первісний позов частково та відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що між банком, правонаступником якого є позивач за первісним позовом, та відповідачем ОСОБА_1 28.11.2007 було укладено оспорюваний кредитний договір відповідно до вимог чинного на той час законодавства та без порушення прав позивача як споживача за споживчим кредитним договором. У подальшому, на розвиток своїх правовідносин, сторони оспорюваного кредитного договору, а також відповідач ОСОБА_2 уклали як оспорюваний іпотечний договір, так і оспорювану додаткову угоду до нього. А тому відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають як солідарні боржники відповідати за невиконання позичальником ОСОБА_1 умов кредитного договору. Відповідач ОСОБА_3 не є стороною оспорюваного нею договору поруки і не має як солідарний боржник відповідати за невиконання позичальником ОСОБА_1 умов кредитного договору. Відповідач ОСОБА_1 03.04.2009 уклала з банком додаткову угоду до кредитного договору і продовжувала виконання узгоджений сторонами кредитного зобов`язання умов. ОСОБА_1 не довела суду, що вона не укладала оспорюваних нею договорів (угод, правочинів); що на момент укладення оспорюваних нею кредитного договору, ін. угод з боку банку як сторони правочину мало місце навмисне введення її в оману (умисно) щодо обставин, які впливають на вчинення нею оспорюваних правочинів. Хоча вимоги позивача за первісним позовом в частині стягнення суми боргу за кредитним договором, як встановлено експертним шляхом, не є повністю підставними, так як банк допускав затримки у зарахуванні сум оплати на погашення кредиту, що призвело до збільшення нарахування, а у кредитному договорі та додатковій годі до нього закладено умову, за якою реальна процентна ставка є 13,79, тобто, більша, ніж зазначено в договорі (п. 2.4) - 12,8 - суд не вбачає підстав для застосування положень про позову даність, що дає суду підстави для стягнення на користь банку всієї суми боргу. Підстав для визнання недійсними оспорюваних ОСОБА_1 договору та угод з мотивів, наведених нею, немає. Відповідач ОСОБА_1 порушила умови кредитного договору, додаткової угоди до нього, укладених між нею та банком, сума заборгованості нарахована банком, знайшла своє ствердження і відповідність умовам кредитного договору, додаткової угоди до нього. Оскільки лише відповідач ОСОБА_2 є поручителем за кредитним договором, сума боргу у повному обсязі підлягає стягненню з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь банку у солідарному порядку; у задоволенні позову відповідача ОСОБА_1 необхідно відмовити у повному обсязі.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з копією кредитного договору, наданого суду позивачем за первісним позовом, 28.11.2007 між АТ «Індекс Банк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір (т. 1, а.с. 5-8).

Позивач за первісними позовом стверджує про факт укладання такого кредитного договору між банком та відповідачем ОСОБА_1 , остання частково фактично не заперечує факту укладення нею з банком такого кредитного договору, покликаючись, однак, у своєму зустрічному позові на недоведеності позивачем за первісним позовом факту укладання нею кредитного договору. (т. 1, а. с. 117-126).

За умовами вказаного вище кредитного договору банк як кредитор надав відповідачеві ОСОБА_1 як позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредит в сумі 239 000 доларів США зі сплатою 12,8% річних на умовах, визначених кредитним договором. Термін користування кредитом: з 28.11.2007 по 31.10.2017. У кредитному договорі визначено графік повернення кредиту позичальником - відповідачем ОСОБА_1 (п. 1.1 кредитного договору). У кредитному договорі зазначено, що надано його на будівництво будинку (п. 1.2 кредитного договору). Позичальник у забезпечення виконання своїх зобов`язань за кредитним договором в день його укладення укладає договір поруки з відповідачем ОСОБА_2 та договір іпотеки приміщення магазину (п. 1.3 кредитного договору). У розділі 2 кредитного договору зазначено, що надання кредиту здійснюється у готівковій формі шляхом видачі позивальникові готівки в касі банку (п. 2.1). Моментом (днем) надання кредиту вважається день перерахування/видачі кредитних коштів з позичкового рахунка відповідно до п. 2.1 кредитного договору (п. 2.2). Моментом (днем) повернення кредиту вважається день зарахування на відповідні рахунки кредитора всієї суми кредиту (п. 2.3). Щомісяця у період до 25 числа кожного наступного за розрахунковим місяця позичальник сплачує нараховані відсотки відповідно до розрахунків банку на рахунок № НОМЕР_1 , а у випадку, якщо зазначений день є неробочим, то - у попередній робочий день. Відсотки за користування кредитом нараховуються з дня списання коштів з позичкового рахунка позичальника до моменту погашення кредиту, щомісяця в період з 26 числа попереднього місяця по 25 число включно поточного місяця, за фактичну кількість днів користування кредитом. Приймається, що у місяці кількість днів - календарна, а у році - 360. У випадку прострочення погашення кредиту відсотки нараховуються на суму заборгованості за кредитом і за період прострочення кредиту до моменту погашення кредиту (п. 2.4). П. 25 визначено порядок погашення заборгованості у разі наявності простроченої заборгованості за кредитом. У п. 2.6 зазначено про право кредитора ініціювати зміну розміру відсотків (плати за кредит) за кредитним договором з застосуванням процедури, виписаної у п. п. 2.6.1-2.6.3. У розд. 3 кредитного договору визначено обов`язок кредитора відкрити позичальникові позичковий рахунок № НОМЕР_2 і надати кредит у порядку, визначеному кредитним договором, за умови виконання позичальником своїх зобов`язань за ним (п. 3.1, п. п. 3.1.1). Кредитор має, серед іншого, право при несплаті чергового платежу кредиту згідно з п. 1.1 кредитного договору та/або відсотків за користування кредитом згідно з п. п. 2.4, 2.5 протягом 34 днів і більше, ставити питання про дострокове погашення кредиту в повній сумі, відсотків за користування кредитом та штрафів (пені) (п. 3.2.5). Кредитор має право суму непогашеної заборгованості перенести на рахунки простроченої заборгованості і надіслати вимогу позичальнику та поручителю про погашення суми боргу та/або звернути стягнення на предмет застави та/ або звернутися до суду (п. 3.2.6). Позичальник, серед іншого, зобов`язується сплачувати відсотки за користування кредитом у порядку, визначеному п. 2.4 кредитного договору; повернути кредит у повному обсязі з нарахованими відсотками за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями згідно з умовами кредитного договору. У розд. 4 вказано про відповідальність сторін за порушення умов кредитного договору, зокрема, у випадку прострочення позичальником строків сплати відсотків, визначених п. 2.4; прострочення строків повернення кредиту, визначених п. 1.1, п. п. 2.6.3, 3.2.3, 3.2.5, п. п. 4.4, 5.4. позичальник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Нацбанку України від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення у національній валюті України за офіційним курсом Нацбанку України по дату сплати (п. 4.2, а не п. 5.2, як про це зазначав позивач за первісним позовом у своїй позовній заяві). П. 4.3 узгоджено випадки та розміри сплати позичальником банкові штрафів. П. 4.5 визначено обов`язок позичальника у повному обсязі погасити кредит та сплатити відсотки за фактичний час використання кредиту і нараховані штрафні санкції у випадку невиконання зобов`язань за п. 3.3.7 протягом більше 45 днів.

Відповідно до копії додаткової угоди № 1 до кредитного договору від 03.04.2009 з додатками (т. 1, а. с. 10-15), сторони кредитного договору узгодили нову редакцію тих пунктів кредитного договору, що стосувались строку користування кредитом та періодів, графіка повернення кредиту, порядку нарахування і сплати процентів за користування кредитом

Із копії вищезазначених документів слідує, що відповідач ОСОБА_1 зобов`язувалась вчасно повернути суму кредиту, вчасно та у повному обсязі сплачувати відсотки по кредитному договору згідно з графіком, а також, за наявності певних умов, передбачених кредитним договором, сплатити інші платежі - штраф, пеню.

Як слідує з копії іпотечного договору від 28.11.2007, укладеного між банком як іпотекодержателем та відповідачем ОСОБА_1 як іпотекодавцем, завіреного нотаріально, у забезпечення виконання своїх зобов`язань за кредитним договором, ОСОБА_1 передала в іпотеку належне їй нерухоме майно - магазин площею 137,0 кв.м. , що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (т. 1, а. с. 22-25).

Як слідує з копії додаткового договору № 1 до іпотечного договору від 28.11.2007, укладеного між банком як іпотекодержателем та відповідачем ОСОБА_1 як іпотекодавцем, також завіреного нотаріально, сторони останнього узгодили внесення змін до іпотечного договору в частині продовження терміну повернення кредиту (т. 1, а.с. 26).

Згідно з розрахунком заборгованості по кредиту станом на 27.07.2016 (т. 2, а.с. 201), наданим позивачем, загальна заборгованість відповідача ОСОБА_1 перед позивачем склала 200 018,66 доларів США, що є еквівалентним сумі 4 957 514 грн. 29 коп., та 1 854 746 грн. 12 коп. пені, що не погашена.

Позивач за первісним позовом стверджує про виконання банком свого зобов`язання по наданню суми кредиту відповідачеві ОСОБА_1 як позичальникові відповідно до умов кредитного договору за заявою останньої на видачу готівки від 28.11.2007 № 05 відповідно до розпорядження бухгалтерії відділення банку та валютно-меморіального ордеру на суму 239 000 доларів США (т. 1, а.с. 2-3, 16-18); про подальше невиконання відповідачем ОСОБА_1 як умов кредитного договору, так і додаткової угоди до нього. Відповідач ОСОБА_1 не заперечує факту отримання нею у банку такого кредиту, однак, вона та її представники наголошують на тому, що позивач за первісним позовом не довів такого факту, оскільки заяви на видачу готівки № 5 від 28.11.2007, валютного меморіального ордеру від 28.11.2007 вона не підписувала; наголошуючи одночасно на тому, що такий договір порушує права ОСОБА_1 з огляду на несправедливість його умов; таки укладений відповідачем ОСОБА_1 , однак, під впливом обману з боку банку (т. 1, а.с. 117-126).

Як слідує з висновку експерта № 2259 від 29.06.17 р. проведеної судово-економічної експертизи (т. 3, а.с. 174-228), наявними у справі матеріалами документально не підтверджується отримання відповідачем ОСОБА_1 як позичальником готівкою та перерахування грошових коштів на позичковий рахунок у доларах США та/або в гривні за кредитним договором у зв`язку з тим, що заява на видачу готівки № 05 від 28.11.2007 (т.1, а.с.17) не містить обов`язкового реквізиту - підпису отримувача кредитних коштів; також відсутні підписи посадових осіб банку, яким надано право підпису касових документів відповідно до постанови Правління Нацбанку України № 337 від 14.08.2003; валютні меморіальні ордери № 183/07-фК від 28.11.2007 та № 05 від 28.11.2007 не містять обов`язкових реквізитів, що передбачені вимогами нормативно-правових актів Нацбанку України, у т. ч. - постановою Правління Нацбанку України № 566 від 30.12.1998; В межах наявних матеріалів відсутні документальні підтвердження операцій щодо конвертації валюти при видачі кредитних коштів за кредитним договором (п. 1).

Однак, як слідує з даних: розрахунку заборгованості перед банком за кредитним договором за станом на 03.08.2015 (т.1, а.с.4), розрахунку заборгованості перед банком за кредитним договором за станом на 27.07.2016 (т. 2, а.с.201), у банку є в наявності рахунки обліку заборгованості за кредитним договором, за якими наявні суми боргу у доларах США у еквіваленті до гривні за станом на, відповідно, 03.08.2015 та 27.07.2016, що, у свою чергу, стверджуються даними:

- оборотних відомостей за період з 28.11.2007 по 27.07.2016 (т. 2, а. с. 232-252, т. 3, а.с. 1-56);

- відомостей про порядок нарахування та погашення нарахованих відсотків по кредиту; про рух коштів по погашенню поточної та простроченої заборгованості по кредиту; у розрахунку за станом на, відповідно, 03.08.2015 та 27.07.2016 (т. 4, а.с. 12, 13).

Дані вказаних вище відомостей співпадають та співвідносяться з даними копій: розпорядження бухгалтерії банку від 28.11.2007, розпорядження бухгалтерії банку від 28.11.2007, заяви на видачу готівки № 05 від 28.11.2007, валютного меморіального ордера № 183/07-кф від 28.11.2007 (т. 1, а. с. 16-18).

Крім того, відповідно до висновку експерта № 2259 від 29.06.2017 проведеної судово-економічної експертизи (т. 3, а. с. 174-228), в межах наявних матеріалів загальна сума зарахованих банком коштів на погашення заборгованості позичальника за кредитним договором (у т. ч. - додаткової угоди № 1 від 03.04.2009) складає 253 940,15 доларів США (у т.ч. за: простроченою основною заборгованістю (простроченим тілом кредиту; нарахованими відсотками; простроченими відсотками), також позичальником сплачено банку 8 481 грн. 06 коп. пені (п. 2). А сума заборгованості, що зазначена у розрахунку заборгованості за станом на 03.08.2015 (у т. ч. за додатковою угодою № 1) не підтверджується лише з огляду на те, що відсутнє документальне підтвердження надання кредиту готівкою через касу банку в сумі 239 000 доларів США (заява на видачу готівки № 05 від 28.11.2007 (т. 1, а.с. 17) не містить підписів як отримувача кредитних коштів, так і посадових осіб банку, яким надано право підпису касових документів відповідно до постанови Правління Нацбанку України № 337 від 14.08.2003; банком було невчасно зараховано та було штучно затримано оплати (у т. ч. частини оплат) у погашення кредиту (такі затримки не узгоджуються з договірними і нормативними вимогами); банком платежі зараховувались не на зменшення основної заборгованості по кредиту (тіло), а на погашення відсотків, нарахованих за періоди більші, ніж передбачено умовами п. 2.4 кредитного договору (з 26 числа попереднього місяця по 25 число включно поточного місяця; нарахування пені за прострочення основного боргу (тіла) за період з 20.01.2015 по 03.08.2015 та прострочення сплати відсотків за період з 16.01.2015 по 03.08.2015, документально не підтверджене бухобліком щодо нарахування пені за кредитним договором (п. 3).

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що висновком експертизи № 2259 від 29.06.2017 підтверджуються доводи позивача за первісним позовом про те, що відповідач ОСОБА_1 тривалий час виконувала умови кредитного договору та додаткової годи № 1 до нього: спростовують доводи відповідача ОСОБА_1 та її представників в частині того, що кредитний договір нею не укладався, а тому суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги в цій частині.

Крім того, у подальшому відповідач ОСОБА_1 уклала з банком нотаріально посвідчений іпотечний договір та додатковий договір до нього, що пов`язаний саме з кредитним договором, передавши банку в іпотеку своє нерухоме майно саме задля забезпечення кредитного договору.

Згідно з копією договору поруки до кредитного договору від 28.11.2007, укладеного між банком та відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 як поручитель зобов`язався відповідати у повному обсязі за виконання зобов`язань відповідача ОСОБА_1 як позичальника перед банком, що виникли з кредитного договору (т. 1, а.с. 19).

Згідно з копією додаткової угоди № 1 до договору поруки до кредитного договору від 28.11.2007, укладеної 03.04.2009 між банком та відповідачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , її сторони узгодили нову редакцію п. 1.2 договору поруки від 28.11.2007, що стосувався умов відповідальності поручителя ОСОБА_2 (т. 1, а.с. 20).

Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції не врахував, що сума заборгованості у розмірі, стягнутому судом, у повній мірі не підтверджується розрахунками, наданими позивачем та матеріалами справи.

У зв`язку з цим ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 27.03.2018 у даній справі було призначено додаткову економічну експертизу.

Відповідно до висновку судового експерта Тарасюка С. Ю. Київської незалежної судово-експертної установи № 2775 від 26.03.2019р.(т.6 а.с.16-58) в результаті дослідження розрахунків заборгованості станом на 27.07.2016р. по відсотках та по кредиту відповідно до наявних розрахункових документів, вимог чинного законодавства та умов кредитного договору №183/07-фк від 28.11.007р. ( в т.ч. змін, внесених додатковою угодою №1 від 03.04.2009р.) встановлено суперечливі та неузгоджені дані стосовно відображення заборгованості. Крім того, в межах наявних матеріалів відсутній повний обсяг документів бухгалтерського обліку ПАТ «Креді Агріколь Банк» та інших документів, які відображають повний обсяг здійснених операцій та нарахувань заборгованості за даним кредитним договором. Відповідно до наявних матеріалів та умов кредитного договору №183,07-фк від 28.11.2007р. встановлено, що заборгованість по кредиту та відсотках станом на 27.07.2016р.(т. 4, а.с. 12-13) відповідає в частині 197687,20 дол. США, з яких заборгованість за кредитом становить 173556,65 дол. США, заборгованість по відсотках - 24130,59 дол. США.

У зв`язку з відсутністю в межах заявлених матеріалів повного обсягу бухгалтерських документів банку та розрахункових даних щодо обліку заборгованості по пені, починаючи з 19.10.2009р., дослідження пені за кредитним договором не проводилося.

У дослідній частині висновку експертизи докладно описано наявні матеріали та документи, які були предметом дослідження, та наведено відповідні розрахунки. Будь-яких підстав вважати висновки експертизи незрозумілими чи необ`єктивними колегія суддів не вбачає, а тому клопотання відповідача ОСОБА_1 про виклик експерта в судове засідання було відхилено.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, відповідно до ст. ст. 549 - 552 ЦК України, що нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1 048 ЦК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність заборгованості відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перед банком за кредитним договором. При цьому розмір заборгованості, що підлягає стягненню, не в повній мірі відповідає розрахунку, наведеному позивачем, а тому в цій частині рішення суду слід змінити, задовольнивши позовні вимоги за первісним позовом частково та стягнувши з відповідачів заборгованість у розмірі, визначеному висновком експертизи №2775 від 26.03.2019р.

Що стосується вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_1 про визнання недійсними кредитного договору, договору іпотеки, додаткової угоди, то в цій частині суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції.

Так, відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 покликається на ту обставину, що банком не було виконано положень ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Однак доказів цього ні позивачем за зустрічним позовом, відповідачем за первісним позовом ОСОБА_1 , ні її представниками суду не надано. Разом з тим, згідно з копією Листа ознайомлення з умовами отримання кредиту на споживчі цілі, відповідач ОСОБА_1 була ознайомлена з умовами отримання кредиту під розпис. Кредитний договір, що містить необхідні відомості про умови кредитування, сукупну вартість кредиту, порядок погашення кредиту, підписано відповідачем ОСОБА_1 після аналізу інформації про умови кредитування та вартість кредиту 28.11.07 р.; Додаток № 1 до кредитного договору від 28.11.07 р., що містить відомості про орієнтовну сукупну вартість кредиту, також підписано відповідачем ОСОБА_1 .. Інші угоди за участю ОСОБА_1 було укладено нею з банком у відповідності, для забезпечення виконання та у зміну умов кредитного договору. Доказів того, що вона не підписувала вказаних вище угод (договорів), тобто, правочинів не укладала, ні ОСОБА_1 , ні її представники суду не надали. При цьому, суд приймає до уваги, що за висновком почеркознавчої експертизи не виявилось за можливе встановити, чи виконано підписи у листі ознайомлення з умовами отримання кредиту на споживчі цілі додатку № 2 до кредитного договору від 28.11.17 р., у додатку № 1 до кредитного договору відповідачем ОСОБА_1 у зв`язку з непредставленням вказаних документів у розпорядження експерта, однак, на користь доводів позивача за первісним позовом враховує те, що відповідач ОСОБА_1 з 28.11.07 р. виконувала умови кредитного договору, додатків до нього, додаткової угоди № 1 від 03.04.09 р.; у розвиток кредитних договірних правовідносин з банком укладала нотаріально посвідчений іпотечний договір та додатковий договір № 1 до нього по спливу значного проміжку часу (03.04.09 р.) у добровільному порядку.

Таким чином суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» банком було дотримано, оспорюваний договір споживчого кредиту укладено в письмовій формі та підписано сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним та відповідало їхній внутрішній волі; ОСОБА_1 на момент укладення оспорюваного кредитного договору не заявляла додаткових вимог щодо формулювання умов спірного договору та додаткової угоди до нього, а тому відсутні підстави для визнання кредитного договору недійсним. Відповідно відсутні підстави і для визнання недійсними і похідних від кредитного договору правочинів.

Доводи апеляційної скарги були предметом дослідження судом першої інстанції, оскільки повторюють обставини та обгрунтування, на які покликається ОСОБА_1 у своїх позовних вимогах, а тому не дають підстав для зміни чи скасування рішення у цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

На підставі викладеного, у зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи у частині задоволення первісного позову суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції року в даній справі в частині задоволення первісного позову змінити.

Підстав для задоволення вимог апеляційної скарги в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 371, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14 грудня 2017 року в даній справі в частині задоволення первісного позову змінити.

Первісний позов задовольнити частково.

Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором № 183/07-фК від 28.11.2007, що виникла за станом на 27.07.2016, в розмірі 197 687,24 (сто дев`яносто сім тисяч шістсот вісімдесят сім доларів США 24 центи), що складається з:

- 173 556,65 доларів США - заборгованості за кредитом;

- 24 130,59 доларів США - заборгованості за відсотками по кредиту.

В решті первісного позову відмовити.

Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , та ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , судові витрати в сумі по 18197,30 (вісімнадцять тисяч сто дев`яносто сім гривень 30 копійок) з кожного.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 09 серпня 2019 року.

Головуючий

Судді