КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №752/4254/17 головуючий у суді І інстанції: Чередніченко Н.П.
провадження №22-ц/824/9386/2019 головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П..
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 серпня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Сержанюка А.С., Сліпченка О.І.,

секретар судового засідання: Спеней О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "CGM Czecha.s." на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 24 квітня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства "CGM Czecha.s." до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мінюкова - Кручина Тетяна Павлівна про визнання договору купівлі - продажу недійсним та повернення майна,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2017 року позивач Акціонерне товариство «CGM Czech a.s» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 24.07.2014 року, укладеного між АТ «CGM Czech a.s» в особі представника ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мінюковою-Кручиною Т.П., зареєстрований в реєстрі за № 571, скасування рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на зазначену квартиру та повернення її у власність АТ «CGMCzech a.s».

В обґрунтування позову зазначено, що в 2009 році Чеське підприємство AT «Ставбі», яке в подальшому було перейменоване на AT «CGM Czech a.s.», інвестувало у будівництво квартири АДРЕСА_1, площею 80,4 кв .м, - за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку після побудови було зареєстроване за позивачем 20.03.2013 року.

У зв`язку з розпочатою у 2014 році процедурою банкрутства, для розпорядження майном товариства рішенням Крайового суду м. Градец Кралове був призначений арбітражний керуючий ОСОБА_9, який, при встановлені наявності у власності позивача квартири, отримав інформаційні довідки про реєстрацію права власності на квартиру і виявив, що зазначена квартира вибула із права власності товариства і наразі належить відповідачу. Від нотаріуса Київського нотаріального округу ОСОБА_11. було отримано копії всіх документів, які були надані представником товариства (за довіреністю) під час укладення договору купівлі-продажу, відповідно до яких було встановлено, що від імені товариства діяв пан ОСОБА_2 на підставі довіреності від 01.07.2014 року, «посвідченої написом легалізації пор. № 14200-050-0517 та №14200-050-0515 згідно з книгою посвідчень поштового відділення: Прага-411 від 01.07.2014 року». Позивач вказує, що не уповноважував жодну особу для продажу квартири, директори, які зазначені у довіреності, як підписанти - заступник голови правління АТ «CGM Chech a.s.» ОСОБА_5 та голова правління АТ «CGM Chech a.s.» ОСОБА_8, заявляють про те, що вони ніколи не підписували довіреності, датованої 01 липня 2014 року, на ім`я пана ОСОБА_2 з повноваженнями на укладення договорів купівлі-продажу квартири та категорично заявляють, що довіреність від 01 липня 2014 року підроблена.

Також позивач зазначає, що про підробку свідчить те, що підпис уповноваженої особи пошти - ОСОБА_4 також не справжній і штамп пошти не відповідає дійсному, що підтверджується офіційною відповіддю Пошта Праги на запит, що також є доказом того, що довіреність була підроблена. Отже, квартира вибула із права власності позивача поза його волею, внаслідок підробки довіреності представника позивача.

Оскільки ОСОБА_2 при укладенні оспорюваного правочину діяв на підставі підробленої довіреності і не мав необхідних повноважень та дієздатності, то договір купівлі-продажу квартири має бути визнаний недійсним на підставі ст.203 ЦК України, як такий, що був спрямований на незаконне заволодіння майном юридичної особи всупереч її волі, внаслідок злочинних дій представника.

Крім того, право здійснювати правочини представником визначається відповідно до законодавства держави реєстрації юридичної особи згідно ст. 25 Закону України «Про міжнародне приватне право». Тому, не зважаючи на те, що до спірного правочину законодавство України, питання про повноваження підписанта від імені позивача вирішується згідно законодавства Чеської Республіки. У наданому суду витязі з комерційного реєстру позивача чітко зазначено про те, що право розпоряджатися майном має арбітражний керуючий, зважаючи на дату початку процедури банкрутства щодо майна позивача.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 24 квітня 2019 року у задоволенні позову Акціонерного товариства "CGM Czech a.s." відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням Акціонерне товариство "CGM Czech a.s." 24 травня 2019 року подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким його позов задоволити у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення і неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права. Вважає, що суд першої інстанціїї не врахував рішення Районного суду м.Кутна Гора Чеської республіки від 20 квітня 2018 року, яке набрало законної сили 11 вересня 2018 року і яким встановлений факт фіктивності довіреності від 01 липня 2014 року, на підставі якої ОСОБА_2 здійснив відчуження спірної квартири. Суд в порушення норм процесуального права не навів у рішенні мотивів відхилення наступних доказів, поданих позивачем: відповіді Чеської пошти щодо відсутності факту посвідчення підписів на довіреності від 01 липня 2014 року; письмової заяви директорів товариства Ондржей Піцека та ОСОБА_5 , які заперечують факт її видачі; висновку технічного та почеркознавчого дослідження щодо виконання підписів на довіреності не рукописним способом, а за допомогою технічних засобів (монтажу).

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу в якому просив, апеляційну скаргу Акціонерного товариства залишити без задоволення, посилаючись на те, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно відмовив у задоволенні позову, а доводи апеляційної скарги є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позовні вимоги в частині визнання договору купівлі-продажу недійсним є недоведеними. Крім того, суд вважав, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині скасування державної реєстрації відповідача на квартиру, а також повернення вказаної квартири у власність позивача, оскільки, дані вимоги є похідними від вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири.

Однак, такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 20 березня 2013 року реєстраційною службою Головного управління юстиції у м.Києві, АТ «CGM Czech a.s.» було власником квартири АДРЕСА_1 .

Також судом встановлено, що 24 липня 2014 року між АТ«CGM Czech a.s.» в особі представника за довіреністю ОСОБА_2 і відповідачем ОСОБА_1 укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого товариство відчужило у власність ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 80,4 кв.м., житловою площею 37,6 кв.м. Продаж квартири вчинено за 187860,00 грн., що становить 16080,00 доларів США згідно встановленого НБУ курсу долара США, до гривні на день продажу майна.

При посвідченні спірного договору приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_11. було надано документи для перевірки повноважень представника товариства на відчуження квартири та правовстановлюючі документи на майно, а саме: оригінали свідоцтва на право власності серії НОМЕР_1 , витяг про державну реєстрацію права власності індексний номер № 1431757 від 20 березня 2013 року, технічний паспорт на квартиру, виготовлений Київським міським бюро технічної інвентаризації станом на 26 травня 2011 року, довідки форми № 3 з ОСББ «Комфортний дім», нотаріально засвідчену копію довіреності з перекладом та оригінал довіреності від 01 липня 2014 року з посвідчувальним написом легалізації згідно з книгою посвідчень поштового відділення Прага-411, яким засвідчено підписи заступника голови правління АТ «CGM Czech a.s.» ОСОБА_5 та голови правління АТ «CGM Czech a.s.» ОСОБА_8, чиї повноваження засвідчувалися витягом з торгового реєстру, що ведеться міським судом Праги, розділ В, вкладка 11890, видану АТ «CGM Czech a.s.» на ім`я ОСОБА_2 . Крім того, представником АТ «CGM Czech a.s.» надано документ, що засвідчував балансову вартість квартири від 15 жовтня 2014 року за підписом заступника голови правління АТ «CGM Czech a.s.» ОСОБА_5 та голови правління ОСОБА_8, переклад з якого зроблений перекладачем ОСОБА_6 та справжність підпису якої засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Оніщук О.М.

Приватному нотаріусу ОСОБА_11. була надана згода АТ «CGM Czech a.s.» в особі ОСОБА_5 та ОСОБА_8 про надання згоди ОСОБА_2 на продаж квартир за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: квартир за №№ 99, 100, 101, 102, 105, 107, 108, 111, 112, 113. Підпис на зазначеному документі був засвідчений офіційним органом Чехії, а саме державною поштою 18 лютого 2014 року, переклад з якої засвідчений нотаріально.

Підтвердженням належної оплати за договором купівлі-продажу є копія квитанції від 25.07.2014 року, відповідно до якої відповідачем перераховано позивачу кошти в сумі 187860,50 грн..

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки недоведеністю позовних вимог акціонерного товариства. При цьому суд виходив з того, що оспорюваний договір купівлі-продажу квартири вчинено від імені товариства його представником ОСОБА_2 у межах повноважень, на підставі належної довіреності і за відсутності належних, допустимих та достатніх доказів її недійсності.

Крім того, суд керувався тим, що оспорюваний правочин не порушує публічний порядок і підстави для його визнання недійсним на підставі ст.228 ЦК України відсутні.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, оскільки вони не грунтуються на матеріалах справи та вимогах закону, суд першої інстанції не повно досліди всі докази наявні у матералах справи та не дав їм оцінку, у зв`язку з цим прийшов до не вірних висновкі та не вірного вирішення спору.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції помилково не взяв до уваги у якості доказу та не дав оцінки наданому позивачем рішенню Районного суду м. Кутна Гора Чеської Республіки від 20 квітня 2018 року, яке набрало законної сили 11 вересня 2018 року, що підтверджується відповідною відміткою на рішенні, яким був встановлений факт відсутністі повноважень у ОСОБА_2 на укладення такого договору та факт фіктивності довіреності від 01 липня 2014 року, на підставі якої був укладений оспорюваний договір купівлі-продажу квартири.

Встановлено що позивачем надано суду переклад цього рішення на українську мову, виконаний перекладачем ОСОБА_10 , який зазначив, що відповідає за вірність перекладу. Справжність підпису перекладача ОСОБА_10 засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Биковим В.О., який прошив, пронумерував і скріпив печаткою 16 аркушів, що включають рішення суду чеською і переклад українською мовами. Наведені дії вчинені нотаріусом у повній відповідності до Глави 8 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом МЮ України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, що спростовує висновки про неналежність доказу.

Згідно ст. 471 ЦПК України рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, визнається в Україні, якщо його визнання передбачено міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Відповідно до п.10 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» визнання рішення іноземного суду - поширення законної сили рішення іноземного суду на територію України в порядку, встановленому Законом.

Частиною5 статті 55 Договору між Україною та Чеською Республікою про правову допомогу в цивільних справах від 28 травня 2001 року передбачено, що на території Договірних Сторін визнаються також без спеціального провадження рішення органів юстиції у цивільних справах, які не потребують за своїм характером виконання, якщо інше не передбаченого цим договором.

З урахуванням наведених норм права, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги рішення Районного суду м. Кутна Гора Чеської Республіки від 20 квітня 2018 року, яке набрало законної сили 11 вересня 2018 року, та в порушення ст. 89, п. 2 ч. 4 ст. 265 ЦПК Українине навів жодних мотивів його відхилення.

Також судом першої інстанції безпідставно не взято до увагинаданий позивачем лист Чеської пошти про відсутність факту посвідчення підписів у поштовому відділенні Прага 411 на довіреності від 01.07.2014 року, оскількипозивачем надано суду переклад цього документа українську мову, виконаний перекладачем ОСОБА_10 . Справжність підпису перекладача Чернишова Д. П. засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Биковим В.О. 16 лютого 2017 року (т. 1 а.с. 56-59).

Так, згідно інформації, зазначеної в листі Чеської пошти у відповідь на запит ОСОБА_12 вказано, що «за наслідками перевірки справжності наданих вами підписів від 01.07.2014 року не було виялено зазначених підписів у поштовому відділенні Прага 411, оскільки в посвідчувальні книзі № 50 не існують порядкові номери 515 або 517. Ця посвідчувальна книга закінчується номером 351. При перевірці надісланих вами копій посвідчувальних написів було встановлено, що підпис не є власноручним підписом працівника ОСОБА_4 . Також номер підтверджуючого штампа не відповідає дійсному номеру».

Крім того, суд першої інстанції в порушення ст. 89, п. 2 ч. 4 ст. 265 ЦПК України не навів жодних мотивів відхилення висновку технічного та почеркознавчого дослідження від 30 жовтня 2017 року №1-20/10, згідно якого підписи ОСОБА_5 та ОСОБА_8 на довіреності від 01.07.2014 року та від 19.02.2014 року були виконані не рукописним способом, а отримані з одного й того ж підпису за допомогою технічних засобів (монтажу) (т.2 а.с. 192-204).

Суд апеляційної інстанції вважає, що даний висновок технічного та почеркознавчого дослідження в силу положень ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 76, ст. 95 ЦПК України є письмовим доказом, оскільки містить дані про обставини що мають значення для правильного вирішення спору та підтверджує факт підробки довіреності.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У відповідності ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За правилами ст. 79ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Частинами першою та другою статті 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

З урахуванням зазначених норм процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що позивач надав суду належні, допустимі, достовірні та достатні докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмета доказування, а саме відсутності волі продавця на вчинення правочину щодо ввідчуження нерухомого майна.

Вирішуючи спір в межах заявлених вимог, суд апеляційної інстанції, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст. 34 Закону України «Про міжнародне приватне право» порядок видачі, строк дії, припинення та правові наслідки припинення довіреності визначаються правом держави, у якій видана довіреність.

Згідно ст.237 ЦК представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав.

За змістом ст.ст.244-245 ЦК України представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

Відповідно до ст.246 ЦК України довірність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установвчими документами, та скріплюється печаткою цієї особи.

За положеннями ч. 1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч.1). Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3). Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що належна АТ «CGM a.s.» квартира АДРЕСА_1 була продана ОСОБА_1 за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 24 липня 2014 року, укладеним від імені акціонерного товариства представником ОСОБА_2, який діяв на підставі довіреності від 01 липня 2014 року.

Також, судом незаперечно встановлено, що рішенням Районного суду м.Кутна Гора Чеської Республіки від 20 квітня 2018 року, яке набрало законної сили 11 вересня 2018 року, встановлений факт фіктивності довіреності від 01 липня 2014 року, на підставі якої представник ОСОБА_2 провів відчуження спірної квартири.

За таких обставин апеляційний суд прийшов до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 24 липня 2014 року, укладений між Акціонерним товариством «CGM Czech a.s.» в особі представника ОСОБА_2, та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_11, зареєстровано в реєстрі №571, скасувати рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 .

Разом з цим позовна вимога про повернення у власність позивачу спірної квартири не підлягає задоволенню, оскільки зазначений спосіб захисту права обраний позивачем не передбачений ст. 16 ЦК України.

Суд апеляційної інстанції відхиляє викладені у відзиві на апеляційну скаргу доводи предствника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_15 про те, що рішення Районного суду м.Кутна Гора Чеської Республіки від 20 квітня 2018 року, яким встановлений факт фіктивності довіреності від 01 липня 2014 року, не пройшло передбаченої законом процедури легалізації, а тому не підлягає застосуванню, як необгрунтовані з наступних підстав.

Питання, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом врегульовані Законом України «Про міжнародне приватне право».

Відповідно до п.10 ч.1 ст.1 Закону України «Про міжнародне приватне право» визнання рішення іноземного суду це поширення законної сили рішення іноземного суду на територію України в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст.ст.81, 82 вказаного Закону в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин. Визнання та виконання таких рішень здійснюється у порядку, встановленому законом України (глави 1 та 2 розділу ІХ ЦПК України).

Водночас ст.3 цього Закону вказує, що якщо міжнародним договором України передбачено інші правила, ніж встановлені цим Законом, застосовуються правила цього міжнародного договору.

28 травня 2001 року між Україною та Чеською Республікою укладено Договір про правову допомогу у цивільних справах, який ратифіковано Законом України від 10 лютого 2002 року і який набув чинності 18 листопада 2002 року.

Відповідно до п.5 ст.55 Договору між Україною та Чеською Республікою про правову допомогу в цивільних справах на території Договірних Сторін визнаються також без спеціального провадження рішення органів юстиції у цивільних справах, які не потребують за своїм характером виконання, якщо інше не передбачено цим Договором.

Оскільки судом встановленно, що рішення Районного суду м.Кутна Гора Чеської Республіки від 20 квітня 2018 року, яке набрало законної сили, не потребує за своїм характером виконання в Україні, бо встановлює лише юридичний факт фіктивності довіреності від 01 липня 2014 року, то дане рішення визнається судом без спеціального провадження щодо його визнання в Україні.

Посилання представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_15 у відзиві на неможливість прийняття до уваги рішення Районного суду м.Кутна Гора Чеської Республіки від 20 квітня 2018 року, яким встановлений факт фіктивності довіреності від 01 липня 2014 року, необгрунтовані, оскільки вказане рішення набрало законної сили і згідно Договору визнаються в Україні без спеціального провадження.

Викладені у відзиві на апеляційну скаргу доводи представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_15 про те, що рішенням Районного суду м.Кутна Гора Чеської Республіки від 20 квітня 2018 року встановлена фіктивність довіреності від 01 липня 2014 року, а не її недійсність, що у свою чергу суперечить законодавству України і не дає підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу, безпідставні з наступних міркувань.

Відповідно до ст.48 Договору між Україною та Чеською Республікою про правову допомогу в цивільних справах правовідносини, що виникають в результаті укладення договорів, регулюються законодавством, яке обирається за згодою їхніх учасників (п.1). Якщо учасники не змогли домовитися, ці відносини регулюються законодавством тієї Договірної Сторони, на території якої було укладено договір (п.2). При вирішенні спору стосовно нерухомого майна, що виникає з договірних відносин, орган юстиції застосовує законодавство тієї Договірної Сторони, на території якої це майно знаходиться (п.3).

По-перше, оскільки довіреність від 01 липня 2014 року видана юриидчною особою, зареєстрованою на території Чеської Республіки, на ім`я фізичної особи, який є громадянином Чехії, то згідно п.п.1-2 ст.48 Договору Районний суд м.Кутна Гора мав компетенцію щодо розгляду питання факту її видачі. Наявність компетенції щодо розгляду цього питання Районний суд м.Кутна Гора навів у рішенні.

По-друге, представник відповідача намагається помилково ототожнити понятя фіктивності правочину у вигляді довіреності, вжите у рішенні Районного суду м.Кутна Гора, із поняттям фіктивності правочину, вжитим у ст.234 ЦК України, які за своїм змістом є різними.

Як вбачається із рішення Районного суду м.Кутна Гора від 20 квітня 2018 року суд встановив, що довіреність від 01 липня 2014 року на ім`я ОСОБА_2 , підписана від імені АТ «CGM Czech a.s.» головою правління паном ОСОБА_8 та заступником голови правління паном ОСОБА_5 , є фіктивним правочином (розділ ІІ рішення). При цьому в обгрунтування такого рішення, суд посилається на те, що вказана довіреність є підробленою і взагалі не видавалася і не підписувалася ОСОБА_8 і ОСОБА_17 , як і їх підписи не посвідчувалися відповідним працівником поштового відділення Прага 411 пані ОСОБА_18 . При цьому суд зазначає, що не вирішує питання недійсності довіреності, оскільки вона б мала якимось чином виникнути, і лише після цього можна було оцінювати її дійсність чи недійсність. Також суд зробив висновок у рішенні, що відповідач ОСОБА_2 не був уповноважений продавати квартири у м.Києві (п.5 обгрунтування).

Суд апеляційної інстанції не погоджується із доводами позивача про те, що оспорюваний договір купівлі-продажу може бути визнаний недійсним на підставі ст.228 ЦК України як такий, що порушує публічний порядок.

Дані доводи не мають правого значення для вирішення спору, оскільки відповідно до ст.175 ЦПК України під підставами позову слід розуміти обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а не саме по собі посилання позивача на певну норму закону, яку суд може змінити, якщо її дія не поширюється на дані правовідносини.

Як вище вказувалося, позивач просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, укладений від імені товариства представником на підставі підробленої довіреності, тобто за відсутності необхідного обсягу цивільної дієздатності у особи, яка підписувала даний договір, та за відсутності вільного волевиявлення. Вказані обставини знайшли своє підтвердження і суд застосував до них відповідні норми ЦК, які регулюють спірні правовідносини, і які наведені у мотивувальній частині постанови.

При цьому суд апеляційної інстанції керувався ст.48 Договору між Україною та Чеською Республікою про правову допомогу в цивільних справах правовідносини, згідно п.3 якої при вирішенні спору стосовно нерухомого майна, що виникає з договірних відносин, орган юстиції застосовує законодавство тієї Договірної Сторони, на території якої це майно знаходиться.

Безпідставні і доводи відзиву про те, що рішенням Районного суду м.Кутна Гора Чеської Республіки від 20 квітня 2018 року не визнано довіреність недійсною, а відтак відсутні підстави для визнання оспорюваного позивачем договору купівлі-продажу недійсним. Як вище вказувалося Районний суд м.Кутна Гора Чеської Республіки прийшов до виснову, що довіреність не видавалася і є фіктивною (підробленою), що судом і враховано, на ці ж обставини щодо підроблення довіреності посилався і позивач у позові.

Тобто, в даному випадку встановлено, що довіреність не видавалася, є підробленою і ОСОБА_2 взагалі не уповноважувався позивачем на вчинення дій від його імені.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Відповідно до ч.4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального, і порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог Акціонерного товариства "CGM Czecha.s." у відповідності до ст. 376 ЦПК України.

Судові витрати у розмірі 17444,78 грн., що складає 6017,91 грн. сплачених при подачі позовної заяви (т.1 а.с.6) + 800,00 грн. сплачених при подачі заяви про забезпечення позову (т.3 а.с.64) + 1600,00 грн. сплачених при подачі апеляційної скарги на ухвалу про відмову у забезпеченні позову + 9026,87 грн. сплачених при подачі апеляційної скарги на рішення (т.4 а.с.67), підлягають стягнення з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ст. 133, 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382, ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "CGM Czecha.s." задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 24 квітня 2019 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу від 24 липня 2014 року, укладений між Акціонерним товариством «CGM Czech a.s.» в особі представника ОСОБА_2, та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_11, зареєстровано в реєстрі №571.

Скасувати рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «CGM Czech a.s.» судовий збір у розмірі 17444,78 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови буде складено «07» серпня 2019 року.

Головуючий суддяЛ.П. Сушко
СуддіА.С. Сержанюк
О.І. Сліпченко