ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Постанова

Іменем України

20 серпня 2019 року м. Херсон

справа № 654/2387/19

провадження № 22-ц/819/1360/19

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого - Радченка С.В.,

суддів: Кутурланової О.В., Орловської Н.В.,

секретар: Шибінська А.Л.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Голопристанського районного суду Херсонської області, у складі судді Сіянко В.М. від 11 липня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову на стороні позивача ОСОБА_2 про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання права власності.

Ухвалою Голопристанського районного суду Херсонської області від 11 липня 2019 рокуматеріали вищевказаної позовної заяви направлено за підсудністю до Печерського районного суду м.Києва з тих підстав, що місцезнаходженням відповідача є м. Київ.

Ухвала суду мотивована тим, що на спірні правовідносини Закон України «Про захист прав споживачів» не поширюється, а тому у позивача відсутні підстави для пред`явлення позову за його вибором.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та справу направити на продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що позивачем обраний спосіб захисту порушеного права, який не підпадає під дію ЗУ «Про захист прав споживачів».

Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на апеляційну скаргу

Заперечень на апеляційну скаргу від учасників справи не надходило.

Фактичні обставини справи встановлені судом.

22.06.2012 року між ТОВ «Автоприват» та ОСОБА_1 було укладено договір лізингу, за умовами якого останньому було передано в лізинг автомобіль марки Форд Фокус, 2008 р.в. Позивачем умови даної угоди були виконані в повному обсязі. Однак, лізингодавець, після отримання повної оплати предмету лізингу, не вчинив необхідних дій для перереєстрації транспортного засобу за позивачем, тим самим позбавив його можливості розпоряджатися своїм майном. Вказані обставини й призвели до порушення прав ОСОБА_1 та стали приводом для звернення до суду.

Позиція апеляційного суду.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Проаналізувавши положення Закону України «Про захист прав споживачів», суд першої інстанції прийшов до висновку, що на спірні правовідносини, що виникли між сторонами дія вказаного закону не поширюється, оскільки положення вказаного закону не передбачають захист прав споживача шляхом визнання за ним права власності.

Однак суд апеляційної інстанції з таким висновком суду погодитися не може з наступних підстав.

Положеннями ст. 27 ЦПК України визначено загальні положення підсудності справ за місцем проживання або місцезнаходження відповідача.

За приписами ч. 2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до ч. 5 ст. 28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

У випадку, коли пред`явлення позову не пов`язано із захистом прав споживачів, встановлена для цих позовів альтернативна підсудність не поширюється.

Відповідно до Преамбули до Закону України № 1023-XII від 12.05.1991 «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Способи захисту цивільних прав та інтересів вказані у статті 16 ЦК України. Визнання права є одним із визначених статтею 16 ЦПК України способів захисту прав.

Частиною другою статті 5 ЦПК України передбачено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до п.п. З, 17, 19, 22 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» діяльність з надання послуг фінансового лізингу в частині надання цих послуг фізичним особам, які є споживачами, підпадає під дію закону «Про захист прав споживачів».

Лізингоодержувачу (сублізингоодержувачу) забезпечується захист його прав на предмет лізингу нарівні із захистом, встановленим законодавством щодо захисту прав власника (стаття 9 Закону України «Про фінансовий лізинг»).

Таким чином, для лізингоодержувача (споживача послуг) законодавством встановлений механізм захисту - звернення до суду та надано право визначати спосіб захисту, у тому числі, шляхом визнання права.

Обгрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшовши до висновку про суперечність між піставою позову та його предметом, на етапі вирішення питання про відкриття провадження у справі вийшов за межі своїх повноважень.

Згідно зі статтею 187 ЦПК України, за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу.

Тобто, при відкритті провадження суд має встановлювати лише відповідність чи невідповідність позовної заяви вимогам закону (належність оформлення) не розглядаючи її по суті.

Так, зазначаючи про суперечність між піставою позову та його предметом, суд фактично вирішив питання, яке не належить до тих, що вирішуються на етапі відкриття, чим порушив норми процесуального права.

За таких обставин оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Голопристанського районного суду Херсонської області від 11 липня 2019 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 21 серпня 2019 року.

Головуючий С.В. Радченко

Судді О.В. Кутурланова

Н.В. Орловська