П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2019 року

м. Бахмут

Справа № 234/18482/18

Провадження № 22-ц/804/1995/19

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Біляєвої О. М.,

суддів Корчистої О. І., Папоян В. В.

за участю секретаря судового засідання Ситніка Д. Л.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - Стуліков Артур Вікторович ,

відповідач - Прокуратура Донецької області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції, проведення якої забезпечив Краматорський міський суд Донецької області, в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Стуліков Артур Вікторович , на ухвалу Краматорського міського суду Донецької області у складі судді Костюкова Д. Г. від 07 червня 2019 року, постановлену в м. Краматорську,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 пред`явив позов (з урахуванням уточнення) до Прокуратури Донецької області про визнання бездіяльності неправомірною.

Позов мотивований тим, що з грудня 2014 року в провадженні слідчого відділу Краматорського міського відділу ГУМВС України в Донецькій області знаходиться кримінальне провадження № 0002670.

21 червня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до керівника Краматорської місцевої прокуратури Василенка О. В. про вжиття заходів щодо дотримання розумних строків проведення досудового розслідування кримінального провадження № 0002670.

Керівник Краматорської місцевої прокуратури скаргу заявника не розглянув і обґрунтовану відповідь на неї не дав, чим порушив присягу прокурора.

23 червня 2017 року (№ 75-3204-15/5464вих.17) заступником керівника Мєшковим А. В. скаргу було скеровано начальнику слідчого відділу Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області, який немає повноважень щодо розгляду такої скарги.

Посилаючись на те, що співробітники прокуратури не реагували на його заяву, ОСОБА_1 просив визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягала в невиконанні службових обов`язків керівником Краматорської місцевої прокуратури Хорсом К. Б. та його заступником Мєшковим А. В., прокурором Василенком О. В.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 07 червня 2019 року провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Ухвала мотивована тим, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки скарги на дії (бездіяльність) прокуратури під час досудового розслідування, вчинені нею як стороною кримінального провадження, вирішуються в порядку кримінального судочинства.

У червні 2019 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Стуліков А. В., подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу з підстав порушення судом норм процесуального права і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник зазначив, що суд дійшов хибного висновку про відсутність права позивача на пред`явлення позову до Прокуратури Донецької області, фактично позбавивши його процесуальної правоздатності; та під час розгляду справи порушив принцип змагальності. Посилання суду на правову позицію, викладену Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 05 червня 2018 року у справі № 826/13340/15 та у справі № 757/59807/17-ц, є помилковим, оскільки обставина, що Прокуратура Донецької області не є органом владних повноважень, учасниками справи не оспорюється.

Прокуратура Донецької області у відзиві на апеляційну скаргу просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень; оцінивши надані учасниками справи докази з додержанням норм процесуального права, дійшов правильного висновку про закриття провадження у справі.

Представник Прокуратури Донецької області Лушер Н. М., яка брала участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, просила залишити апеляційну скаргу без задоволення з наведених у відзиві мотивів, ухвалу суду - без змін.

Інші учасники справи про дату, час і місце розгляду справи повідомлені, що підтверджується телефонограмами №№ 411, 412 від 30.07.2019, розпискою Стулікова А. В. від 01.08.2019 про ознайомлення з матеріалами справи (ас. 192, 193, 204); проте в судове засідання не з`явились. Неявка учасників справи відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, наведені у відзиві обґрунтування заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на матеріали справи, ОСОБА_1 21 червня 2017 року звернувся із заявою до керівника Краматорської місцевої прокуратури Василенка О. В. про вжиття заходів щодо дотримання розумних строків проведення досудового розслідування кримінального провадження № 0002670.

Звернення до суду з цим позовом обумовлене неналежним, на думку позивача, реагуванням особами Краматорської місцевої прокуратури на цю заяву, зокрема ненаданням відповіді на неї.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції керувався тим, що спір у цій справі не є цивільно-правовим, вимоги ОСОБА_1 про оскарження бездіяльності посадових осіб Прокуратури Донецької області під час організації перевірки заяви про вжиття заходів щодо дотримання розумних строків проведення досудового розслідування кримінального провадження повинні бути розглянуті лише в межах кримінального, а не цивільного судочинства.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з частино першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За приписами ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожен має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Абзацом першим частини першої статті 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Разом з тим, відповідно до частини першою статті 1 КПК порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (пункт 9 частини першої статті 3 КПК).

Згідно із п. 15 ч. 1 ст. 3 КПК України прокурор - це особа, яка обіймає посаду, передбачену статтею 17 Закону України «Про прокуратуру», та діє у межах її повноважень.

За приписами ч. 1 ст. 36 КПК України прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього кодексу, є самостійним у його процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові та інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення прокурора.

Частиною першою статті 2 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що на прокуратуру покладається, зокрема, функція нагляду за додержанням законів органами, що провадять оперативно-розшукову діяльність, дізнання та досудове слідство.

Коло повноважень прокурора у процесі здійснення нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням передбачені частиною другою статті 36 КПК України.

Відповідно до пунктів 3, 4, 9, 21 частини другої статті 36 Кримінального процесуального кодексу України прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений:

доручати органу досудового розслідування проведення досудового розслідування;

доручати слідчому, органу досудового розслідування проведення у встановлений прокурором строк слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, інших процесуальних дій або давати вказівки щодо їх проведення чи брати участь у них, а в необхідних випадках - особисто проводити слідчі (розшукові) та процесуальні дії в порядку, визначеному цим Кодексом;

приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження та продовження строків досудового розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом;

здійснювати інші повноваження, передбачені цим Кодексом.

Гарантії незалежності прокурора визначені статтею 16 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (далі - Закон).

Так, незалежність прокурора забезпечується, крім іншого, порядком здійснення повноважень, визначеним процесуальним та іншими законами; забороною незаконного впливу, тиску чи втручання у здійснення повноважень прокурора (п. 2, п. 3 ч. 1 ст. 16 Закону).

Здійснюючи функції прокуратури, прокурор є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску, втручання і керується у своїй діяльності лише Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 16 Закону).

Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України «Про прокуратуру» під час здійснення повноважень, пов`язаних з реалізацією функцій прокуратури, прокурори є незалежними, самостійно приймають рішення про порядок здійснення таких повноважень, керуючись при цьому положеннями закону, а також зобов`язані виконувати лише такі вказівки прокурора вищого рівня, що були надані з дотриманням вимог цієї статті.

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 45 Закону України «Про прокуратуру» рішення, дії чи бездіяльність прокурора в межах кримінального процесу можуть бути оскаржені виключно в порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України. Якщо за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність прокурора в межах кримінального процесу встановлено факти порушення прокурором прав осіб або вимог закону, таке рішення може бути підставою для дисциплінарного провадження.

Тобто, під час досудового розслідування прокурор виконує процесуальні функції, які не можна охарактеризувати як приватно - правові, і для оскарження його рішень, дій чи бездіяльності визначений спеціальний порядок.

Ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що у межах спірних правовідносин позивач і відповідач діють як учасники кримінального провадження, права і обов`язки яких визначені кримінальним процесуальним законом, тому спір у цій справі не може бути предметом розгляду в порядку цивільного судочинства.

Суд апеляційної інстанції приймає аргументи відзиву щодо правильності висновків суду.

Наведені в апеляційній скарзі мотиви і доводи, у тому числі щодо безпідставного посилання суду на постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 826/13340/15 та у справі № 757/59807/17-ц, не спростовують цих висновків. Викладена у постановах правова позиція зводиться до того, що компетентним національним судом, до юрисдикції якого належить розгляд заявлених вимог стосовно правомірності дій працівників прокуратури при розгляді заяви позивача щодо досудового розслідування в кримінальних провадженнях, у яких позивач є стороною, є суд, який спеціалізується на розгляді кримінальних справ.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини в п. 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Гарантоване статтею 55 Конституції України та конкретизоване у Законах України право на судовий захист слід застосовувати, враховуючи принцип дружнього ставлення до міжнародного права (див. абзац 3 пункту 2.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 1 червня 2016 року № 2-рп/2016, абзац 4 пункту 2.2 мотивувальної частини рішення цього суду від 8 вересня 2016 року № 6-рп/2016), у світлі пункту 1 статті 6 Конвенції та його інтерпретації Європейським судом з прав людини.

Елементом права на справедливий судовий розгляд є право на доступ до суду.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Стуліков Артур Вікторович, залишити без задоволення, ухвалу Краматорського міського суду від 07 червня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач О. М. Біляєва

Судді О. І. Корчиста

В. В. Папоян

Дата складення повного судового рішення - 06 серпня 2019 року

Суддя-доповідач О. М. Біляєва