Справа № 750/6749/19
Провадження № 2/750/1695/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2019 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі судді Коверзнева В. О.,

з участю: секретаря судового засідання - Хамайко С. В., позивача - ОСОБА_1 , представника позивача - адвоката Ананка І. І.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні (в порядку спрощеного позовного провадження) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в:

14.06.2019 позивач звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики від 16.02.2017 в сумі 98000 грн, пені в сумі 58571 грн 77 коп., інфляційних в сумі 18914 грн і 3% річних в сумі 5292 грн, а також стягнення з відповідача заборгованості за договором позики від 14.04.2017 в сумі 40500 грн, пені в сумі 21932 грн 14 коп., інфляційних в сумі 6520 грн 50 коп. і 3% річних в сумі 1927 грн 36 коп.

Позов мотивовано невиконанням відповідачем умов договорів позики від 16.02.2017 та від 14.04.2017, в частині дотримання строку повернення сум позики.

У судовому засіданні позивач пред`явлений позов підтримала та наполягала на задоволенні; відповідач не з`явилась, хоча про час і місце розгляду справи сповіщалась належним чином.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

16.02.2017 сторони уклали договір позики відповідно до якого позивач надала відповідачу позику в сумі 98000 грн строком до 15.08.2017, який посвідчено приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Баглаєм А. І. (а.с. 11, далі - Договір 1).

Пунктом 4 Договору 1 передбачено можливість нарахування пені за порушення терміну повернення позики на строк більше 10 днів, проте конкретний розмір пені не визначено.

14.04.2017 сторони уклали договір позики відповідно до якого позивач надала відповідачу позику в сумі 40500 грн строком до 01.11.2017, який посвідчено приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Баглаєм А. І. (а.с. 12, далі - Договір 2).

Пунктом 4 Договору 2 передбачено можливість нарахування пені за порушення терміну повернення позики на строк більше 10 днів, але конкретний розмір пені також не визначено.

Згідно зі статтею 526 ЦК України (далі - Кодекс) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За приписом частини другої статті 625 Кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що відповідач умови Договору 1 і Договору 2 не виконала і, в установлений цими договорами строк, позики не повернула, зазначене є підставою для стягнення з відповідача сум позик, а також інфляційних і 3% річних, розрахунки яких додано до матеріалів справи (а.с. 12-18) та не спростовані відповідачем.

Частиною першою статті 546 Кодексу встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою; правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ч. 1 ст. 547 Кодексу); різновидом неустойки є пеня, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (чч. 1, 2 ст. 549 Кодексу).

Суд констатує, що сторонами не досягнуто ані в Договорі 1, ані в Договорі 2 домовленості з приводу розміру пені, при цьому позовна заява не містить посилань на нормативний акт, який визначає її розмір. У розрахунках позивач посилається як на підставу нарахування пені на Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», проте вказаний Закон не поширюється на спірні правовідносини, оскільки призначений для регулювання виключно відносин, що виникають між підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності.

За таких обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача пені за Договором 1 в сумі 58571 грн 77 коп. і за Договором 2 в сумі 21932 грн 14 коп. не підлягає задоволенню.

Таким чином, пред`явлений позов належить до частково задоволення.

Виходячи з того, що вимоги позивача задоволено судом на 68% /171153.86 : 251657.77 х 100/, з урахуванням приписів пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених вимог - у сумі 1711 грн 27 коп. /2516.58 х 0.68/.

Керуючись статтями 81, 133, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованість за договором позики від 16.02.2017 в сумі 98000 грн, інфляційні в сумі 18914 грн і 3% річних в сумі 5292 грн, а також заборгованість за договором позики від 14.04.2017 в сумі 40500 грн, інфляційні в сумі 6520 грн 50 коп., 3% річних в сумі 1927 грн 36 коп. та 1711 грн 27 коп. у відшкодування сплаченої суми судового збору, а всього 172865 грн 13 коп.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 днів від дня його проголошення, через Деснянський районний суд м. Чернігова.

Суддя В. О. Коверзнев