Справа № 357/7940/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2019 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Бондаренко О. В., при секретарі Бондаренко Н. В., розглянувши скаргу ОСОБА_1 на протиправні дії та бездіяльність державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Герасименко Юлії Олегівни, стягувач: ОСОБА_2 -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із даною скаргою 15.07.2019 року, мотивуючи тим, що на виконанні у Білоцерківському міському відділі ДВС ГТУЮ в Київській області знаходиться виконавчий лист № 2/357/24/17, виданий 25.04.2019 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, на підставі постанови Верховного Суду від 27.02.2019 року, якою скасовано рішення апеляційного суду Київської області від 21.03.2017 року, а рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.01.2017 року залишено в силі. 20.05.2019 року державним виконавцем Білоцерківського міського відділу ДВС ГТУЮ в Київській області Герасименко Ю.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 59141776), на підставі заяви стягувана ОСОБА_2 , про примусове виконання, боржнику запропоновано виконати рішення суду протягом 10 робочих днів, хоча стягувач ОСОБА_2 добре знала, що судове рішення про його виселення було вже добровільно виконано, ще на початку вересня 2018 року, що підтверджується тим, що 02.09.2018 року, він разом зі своїм родичем ОСОБА_3 , 1964 року народження, після того, як завантажив в машину свої останні речі, передав особисто ключі власниці будинку, саме їй, що може під присягою підтвердити в суді сам ОСОБА_4 . Проте, 08.07.2019 року державним виконавцем Білоцерківського міського відділу ДВС ГТУЮ в Київській області Герасименко Ю.О. винесено постанову про стягнення з нього виконавчого збору у розмірі двох мінімальних заробітних плат, що склало 8346,00 грн., за, нібито, виконання останньою примусових дій по виконавчому провадженню, насправді, які вона взагалі не виконувала і не могла виконати з огляду на їх добровільне виконання самим боржником. Крім того, 12.07.2019 року державним виконавцем прийнято постанову про залучення працівників Білоцерківського відділу поліції ГУНП у Київській області, для забезпечення охорони громадського порядку та фізичного захисту державних виконавця та залучених осіб, при проведенні виконавчих дій, які, нібито, будуть проводитись 16.07.2019 року о 11.00 годині за адресою: АДРЕСА_1 область, м. Біла Церква, вул. С.Бандери, 71.Вважає дії вищевказаного державного виконавця протиправними, вищезгадані постанови винесені всупереч ЗУ «Про виконавче провадження», та рішенням, діями, а також, бездіяльністю державного виконавця порушені його права. Так, приймаючи заяву від стягувача про примусове виконання рішення, державний виконавець Герасименко Ю.О. не встановила об`єктивної причини, з якої ОСОБА_2 безпідставно подала виконавчий лист для примусового виконання, достовірно знаючи, що він добровільно виконав рішення суду та не мешкає в її будинку з осені 2018 року, у зв`язку з нестерпними умовами, які створила саме вона під час оскарження рішення в касаційному порядку, ще в 2017 році. Тобто, вже з осені 2018 року, він, як боржник, не перешкоджав та не перешкоджає зараз у використанні житлом, яке належить по праву власності пані ОСОБА_2 та добровільно зібрав всі речі та покинув житло. Факт добровільного виконання ним судового рішення підтверджується ксерокопією документа «ДОСУДОВА ДОПОВІДЬ ПРО ОБВИНУВАЧЕНОГО У КРИМІНАЛЬНОМУ ПРОВАДЖЕННІ», яка була складена 22.05.2019 року провідним інспектором Білоцерківського міськрайонного відділу філії ДУ «Центр пробації в м. Києві та Київській області Кацалапом О.В. на вимогу суду від 15.05.2019 року в рамках провадження (справа № 357/10433/16-к). Зокрема, дільничним офіцером поліції було встановлено, що в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , він не проживає з осені 2018 року. Факт добровільного виконання судового рішення можуть, також, підтвердити колишня сусідка по будинку ОСОБА_5 , яка проживає напроти будинку за адресою: АДРЕСА_1 і якій, також, відомо, що на ґрунті неприязнених відносин, він давно не живе за адресою, вказаною в постанові. Таким чином, він добровільно виконав рішення суду ще до того, як Верховним Судом від 27.02.2019 року було прийнято постанову. Однак, 08.07.2019 року, з незрозуміло з яких підстав, державний виконавець Герасименко Ю.О. з`явилася за місцем його роботи - в державний заклад закритого типу, де колеги по роботі їй, також, повідомили, що він не проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Водночас, не перевіривши інформацію, отриману в результаті процесуальної дії, а саме: особистого прибуття до місця роботи боржника, в цей же день, 08.07.2019 року, державний виконавець винесла безпідставну постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі двох мінімальних заробітних плат, що склало 8346,00 грн. (UAH), а через кілька днів, 12.07.2019 року винесла безпідставну постанову про залучення працівників Білоцерківського відділу поліції ГУНП у Київській області, для забезпечення охорони громадського порядку та фізичного захисту державного виконавця та залучених осіб, при проведенні виконавчих дій, які будуть проводитись 16.07.2019 року о 11.00 годині за адресою: АДРЕСА_1 область, м. АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 .Тобто, будучи обізнаною, що боржником добровільно у встановлений в постанові про відкриття виконавчого провадження строк виконано рішення суду, ще до того, як воно було прийнято, державний виконавець замість того, щоб згідно з п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», закінчити виконавче провадження з підстав фактичного виконання рішення, виносить ряд безпідставних рішень, несумісних з засадами виконавчого провадження, зокрема ст. 18 цього Закону. Крім того, постанова про стягнення виконавчого збору винесена чиновником до здійснення останньою заходів примусового виконання рішення, а саме винесення постанови про залучення працівників Білоцерківського відділу поліції ГУНП у Київській області, для забезпечення охорони громадського порядку та фізичного захисту державних виконавців та залучених осіб, при проведенні виконавчих дій, що є порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження». Тому, можна дійти до висновку про безпідставне стягнення державним виконавцем виконавчого збору у розмірі двох мінімальних заробітних плат, що склало 8346,00 грн. У зв`язку з вищевикладеним, просив суд визнати протиправними дії державного виконавця Білоцерківського міського відділу ДВС ГТУЮ у Київській області Герасименко Юлії Олегівни щодо вчинення виконавчих дій з виконання рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області (виконавчий лист № 2/357/24/17 виданий 25.04.2019 р.), які були вчинені нею в період з 20.05.2019 року по 12.07.2019 року в рамках виконавчого провадження № 59141776, скасувати постанову про стягнення виконавчого збору, яка винесена державним виконавцем Білоцерківського міського відділу ДВС ГТУЮ в Київській області Герасименко Ю.О. від 08.07.2019 року в рамках виконавчого провадження № 59141776 та визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Білоцерківського міського відділу ДВС ГТУЮ у Київській області Герасименко Юлії Олегівни, яка полягає у не винесені постанови про закриття виконавчого провадження від 20.05.2019 року № 59141776 у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

17.07.2019 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області прийнято скаргу до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду по суті.

24.07.2019 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області заяву ОСОБА_1 про уточнення та доповнення до скарги повернуто заявнику, у зв`язку з невиконанням вимог ч.5 ст. 49 ЦПК України.

Скаржник ОСОБА_1 в судовому засіданні скаргу підтримав, просив її задовольнити та пояснив, що 23.05.2019 року отримав постанову про відкриття виконавчого провадження, 24.06.2019 року направив повідомлення ДВС про те, що він виселився із будинку та згідно ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець мала перевірити виконання, однак, 08.07.2019 року державним виконавцем винесено незаконну постанову про стягнення виконавчого збору, знаючи, що він виконав рішення суду ще восени, без виходу на місце без будь-яких запитів. Крім того, в матеріалах виконавчого провадження відсутні відомості про направлення постанови про стягнення виконавчого збору. Також, державний виконавець винесла не обґрунтовану постанову про залучення правоохоронних органів, оскільки відсутні відомості та підстави залучення зазначених органів для вчинення виконавчих дій. Державний виконавець мала вчиняти дії лише згідно Закону, мала перевірити виконання боржником рішення, а вона порушила ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження». Також, в рішенні не вказано, що він має знятися з реєстрації, в гуртожитку він фактично не проживає, а всі постанови, а саме постанова про відкриття ВП, були отримані ним за адресою: АДРЕСА_3 .

Державний виконавець Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Герасименко Юлія Олегівна в судовому засіданні заперечила проти скарги, просила відмовити у її задоволенні, надала до суду письмові заперечення, в яких зазначила, що 20.05.2019 року, за заявою стягувача ОСОБА_2 , на примусове виконання до Білоцерківського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції Київської області, було подано виконавчий лист у справі №357/7940/16-ц, 2/357/24/17 від 26.01.2017 року про усунення перешкод в користуванні власністю. 20.05.2019 року на підставі статей 3,4,24,25,26,27 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до реквізитів сторін виконавчого документа, винесено постанову про відкриття ВП №59141776, копію якої направлено боржнику для виконання, в якій було зазначено про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів, та стягувачу до відома. Боржник у своїй скарзі просить визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця, яка полягає у не винесені постанови про закриття виконавчого провадження від 20.05.2019 року № 59141776, в зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Однак, з такою позицією скаржника погодитись не можна з наступних підстав. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців. Відповідно до п.1 ч. 1. ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, при цьому виконавчий документ повинен відповідати вимогам до виконавчого документа, зазначеним у статті 4 цього Закону. При перевірці відповідності виконавчого документа вимогам статті 4, Закону державний виконавець враховує таке: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили; 7) строк пред`явлення рішення до виконання. Згідно ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчі дії проводяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Враховуючи викладене, у державного виконавця на момент прийняття рішення щодо примусового виконання виконавчого листа №357/7940/16-ц, 2/357/24/17 виданого 26.01.2017 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, про усунення перешкод в користуванні власністю відсутні підстави повернути вказаний документ стягувачу без прийняття до виконання. Керуючись чинним законодавством і Законом України «Про виконавче провадження» нею були здійснені наступні дії: винесена постанова про відкриття виконавчого провадження від 20.05.2019 року із зазначенням про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів, яка була направлена рекомендованим листом; постанова про стягнення виконавчого збору у розмірі 8346,00 грн. від 08.07.2019 року; постанова про зміну(доповнення) реєстраційних даних від 08.07.2019 року; постанова про залучення працівників органів внутрішніх справ від 12.07.2019 року; постанова про опис та арешт майна боржника від 16.07.2019 року; акт державного виконавця про примусове виконання рішення суду від 16.07.2019 року; постанова про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 16.07.2019 року; постанова про закінчення виконавчого провадження від 16.07.2019 року. Щодо доводів позивача стосовно постанови про стягнення виконавчого збору, то згідно ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи;Згідно ст. 66 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання боржником рішення про його виселення. У разі невиконання боржником рішення про його виселення самостійно державний виконавець виконує його примусово. Державному виконавцю стало відомо від стягувача, що боржник не виконав рішення суду в частині усунення перешкод в користуванні власності (не надав ключі від будинку АДРЕСА_3 ). Згідно ч. 3. ст. 66 ЗУ «Про виконавче провадження» примусове виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від боржника, його майна, домашніх тварин та у забороні боржнику користуватися цим приміщенням. Згідно ч.4 ст. 66 ЗУ «Про виконавче провадження» примусове виселення здійснюється у присутності понятих за участю працівників поліції, тому державним виконавцем була винесена постанова про залучення працівників органів внутрішніх справ від 12.07.2019 року, в якій зазначено день і час примусового виселення. Відповідно до ч. 8. ст. 66 ЗУ «Про виконавче провадження» Про виконання рішення про виселення боржника державний виконавець складає акт, що підписується особами, які брали участь у виконанні рішення про примусове виселення, а також відповідно до ч. 5 ст. 66 ЗУ «Про виконавче провадження», якщо виконання рішення здійснюється за відсутності боржника, державний виконавець зобов`язаний провести опис майна. Описане майно передається для відповідального зберігання стягувачу або іншій особі, визначеній державним виконавцем, про що була винесена постанова про опис та арешт майна боржника від 16.07.2019 року. Також, 16.07.2019 року була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження згідно акта державного виконавця від 16.07.2019 року, постанова про виконавчий збір у розмірі 8346,00 грн. та постанова про стягнення витрат виконавчого провадження у розмірі 169,00 грн. винесені в окреме провадження.

Стягувач ОСОБА_2 та її представник, адвокат Тилик Тарас Михайлович, в судовому засіданні заперечили проти скарги, просили відмовити у її задоволенні та зазначили, що скаржник не виселився з будинку, так як ключі не віддав та не знявся з реєстрації за вказаною адресою, до цих пір з`являється до будинку та створює нестерпні умови проживання. Крім того, вказані ним обставини не відповідають дійсності.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали скарги, матеріали виконавчого провадження №59141776, вважає, що скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За ст.448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду.

Судом встановлено, що на виконанні у Білоцерківському міському відділі ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області перебував виконавчий лист №2/357/24/17, виданий 25.04.2019 року Білоцерківським міськрайонним судом, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення ОСОБА_1 з будинку АДРЕСА_3 , та 16.07.2019 року державним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження.

20.05.2019 року державним виконавцем Білоцерківського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області Герасименко Ю.О. було відкрито виконавче провадження №59141776, 08.07.2019 року винесено постанову про стягнення виконавчого збору, 12.07.2019 року винесено постанову про залучення працівників органів внутрішніх справ, в якій зазначається, що для забезпечення громадського порядку при проведенні виконавчих дій 16.07.2019 року о 11:00 год. за адресою: АДРЕСА_1 область, м. Біла Церква, вул. Степана Бандери, 71, залучено працівників Білоцерківського відділу поліції ГУ НП в Київській області для забезпечення охорони громадського порядку та фізичного захисту державних виконавців та залучених осіб при проведенні виконавчих дій.

Згідно ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п.9 ч.3 ст.129 Конституції України, до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Зазначене конституційне положення відображено і у ст.18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

При цьому, за змістом ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України»,ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 4 ст. 10 ЦПК України, при розгляді справ суд застосовує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свободі протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право кожного на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, невід`ємною частиною якого є принцип правової визначеності (певності), що включає в себе дотримання остаточності судового рішення.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, право на суд стало б ілюзорним у разі, коли б правова система держави допускала, аби остаточне, обов`язкове судове рішення залишалося невиконаним(рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00, п. 43; рішення від 27 липня 2004 року у справі «Ромашов проти України», заява № 67534/01, п. 42; рішення від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», заява № 40450/04, п. 51).

У рішенні Європейського Суду з прав людини від29.06.2004року у справі «Півень проти України» (заява № 56849/00,п.35) вказано, що право на судовий розгляд, гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, також, захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишаться невиконаними, завдаючи шкоди одній стороні.

Зі змісту рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України»), якими було встановлено порушення п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, випливає однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою ст. 129-1 Конституції України.

Як зауважує Європейський суд з прав людини в пункті 23 рішення по справі «Матківська проти України» від 12.03.2009 року (заява № 38683/04), реалізоване право знаходить свою ефективну реалізацію саме у момент виконання.

Отже, виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а основним призначенням стадії виконавчого провадження є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Відповідно до норм ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, порядок захисту прав стягувача, боржника та інших осіб у виконавчому провадженні передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Відповідно до п.1 ч. 1. ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, при цьому виконавчий документ повинен відповідати вимогам до виконавчого документа, зазначеним у статті 4 цього Закону.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, виконавче провадження №59141776 щодо примусового виконання виконавчого листа №357/7940/16-ц, 2/357/24/17, виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, було відкрито державним виконавцем 20.05.2019 року на підставі заяви стягувача ОСОБА_2 , про примусове виконання рішення суду від 26.01.2017 року про усунення перешкод у користуванні власністю. В постанові державним виконавцем зазначено, що боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів, та направлено зазначену постанову боржнику, яку він отримав, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується боржником (а.с. 45-51). Однак, доказів виконання рішення суду про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення, протягом 10 робочих днів, боржником не було не надано. Крім того, сам боржник зазначив, що постанову про відкриття виконавчого провадження він отримав 23.05.2019 року, а письмове повідомлення про виконання рішення суду направив у виконавчу службу лише 24.06.2019 року, тобто у строк понад десять днів.

Крім того, відповідно до ч. 4, 5 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний, зокрема, утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення;

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Так, у зв`язку з невиконанням рішення суду протягом 10 робочих днів, 08.07.2019 року державним виконавцем Білоцерківського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області Герасименко Ю.О. винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 8346,00 грн., що відповідає вимогам ст. 8 Закону України «Про державний бюджет», яка передбачає встановлення у 2019 році мінімальну заробітну плату місячному розмірі з 1 січня - 4173 гривні.

Згідно ч. 1, 2 ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання боржником рішення про його виселення. У разі невиконання боржником рішення про його виселення самостійно державний виконавець виконує його примусово. Державний виконавець призначає день і час примусового виселення, про що письмово інформує боржника. Боржник вважається повідомленим про його примусове виселення, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися виселення, чи іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем. Відсутність боржника, належним чином повідомленого про день і час примусового виселення, під час виконання рішення про виселення боржника не є перешкодою для його виселення.

Згідно ч. 3, 4, 5 ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від боржника, його майна, домашніх тварин та у забороні боржнику користуватися цим приміщенням. Примусовому виселенню підлягають виключно особи, зазначені у виконавчому документі. Примусове виселення здійснюється у присутності понятих за участю працівників поліції. Якщо виконання рішення здійснюється за відсутності боржника, державний виконавець зобов`язаний провести опис майна. Описане майно передається для відповідального зберігання стягувачу або іншій особі, визначеній державним виконавцем.

Також, ч. 5 ст. 18 зазначеного закону передбачено залучення для проведення виконавчих дій працівників поліції, яке здійснюється за вмотивованою постановою виконавця, яка надсилається керівнику територіального органу поліції за місцем проведення відповідної виконавчої дії. У залученні поліції для проведення виконавчих дій може бути відмовлено лише з підстав залучення особового складу даного територіального органу поліції до припинення групового порушення громадської безпеки і порядку чи масових заворушень, а також для подолання наслідків масштабних аварій чи інших масштабних надзвичайних ситуацій.

Так, держаним виконавцем на виконання вимог ст. 18, ч. 4 ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження», постановою державного виконавця від 12.07.2019 року було залучено працівників Білоцерківського відділу поліції ГУ НП в Київській області до проведення виконавчих дій, які будуть проводитися 16.07.2019 року о 11:00 год. за адресою: АДРЕСА_1 область, м. Біла Церква, вул. АДРЕСА_2 Бандери, 71, з метою забезпечення охорони громадського порядку та фізичного захисту державних виконавців та залучених осіб.

З метою виконання рішення суду про усунення перешкод у користуванні власністю та виконання вимог ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем було призначено день і час примусового виселення, а саме проведення виконавчої дії 16.07.2019 року о 11:00 год., постанова державного виконавця від 12.07.2019 року про залучення органів внутрішніх справ була направлена на адресу боржника за адресою, за якою має здійснюватися виселення, тобто боржник вважається належним чином повідомленим, а відсутність боржника, належним чином повідомленого про день і час примусового виселення, під час виконання рішення про виселення не є перешкодою для його виселення.

Також, державним виконавцем Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Герасименко Ю.О. на виконання вимог ч. 5 ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження» складено постанову про опис та арешт майна боржника від 16.07.2019 року (а.с. 55), а саме описано майно ОСОБА_1 , яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 :письмовий стіл з особистими речами, диски аудіо записів в кількості 281 шт., книжна поличка із дисками і книгами, та призначено відповідальним зберігачем зазначеного майна ОСОБА_2 , що підтверджує відсутність боржника при виконанні рішення суду.

Згідно ч. 8 ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження» про виконання рішення про виселення боржника державний виконавець складає акт, що підписується особами, які брали участь у виконанні рішення про примусове виселення.

16.07.2019 року державним виконавцем складено акт державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Герасименко Ю.О., в порядку ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження», про виконання рішення суду боржником ОСОБА_1 , яким зафіксовано факт примусового виконання рішення суду, при якому відбувалася фото, відео зйомка, та майно боржника передано на зберігання стягувачу ОСОБА_2 .

З матеріалів справи вбачається, що боржник ОСОБА_1 , згідно довідки Білоцерківського психоневрологічного інтернату №428 від 17.07.2019 року (а.с.61), з 03.09.2018 року проживає в гуртожитку Білоцерківського психоневрологічного інтернату за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 , кімнату надано, на підставі заяви ОСОБА_1 від 30.08.2018 року, в зв`язку з нестерпними умовами проживання за місцем його реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 .

Однак, дана довідка не узгоджується з поясненнями скаржника (боржника) ОСОБА_1 , які надані в судовому засіданні, оскільки він зазначив, що в гуртожитку він фактично не проживає та в рішенням суду не передбачено зняття його з реєстрації місця проживання.

Однак, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено зняття з реєстрації місця проживання особи, яке здійснюється на підставі, судового рішення, яке набрало законної сили, про виселення. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання з урахуванням вимог, визначених частиною одинадцятою статті 6 цього Закону.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення скарги відсутні, оскільки державний виконавець Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Герасименко Юлія Олегівна діяла в межах повноважень та у відповідності до ст.18, 26, 66 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, виконавче провадження№59141776щодо примусового виконання виконавчого листа №2/357/24/17 від 25.04.2019 року про виселення ОСОБА_1 з будинку АДРЕСА_3 , було закінчено на підставі п. 9 ч. 1ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» та державним виконавцем винесено зазначену постанову 16.07.2019 року.

Слід зазначити, що відповідно до ч. 1, 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно ч. 1 ст. 452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, однак, в матеріалах справи відсутні будь-які докази понесених скаржником судових витрат.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, про відмову в задоволенні скарги в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 353, 447-453 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні скарги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ) на протиправні дії та бездіяльність державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Герасименко Юлії Олегівни (місцезнаходження: 09100, Київська область, м. Біла Церква, б-р Олександрійський, 94), стягувач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ), відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 06.08.2019 року.

СуддяО. В. Бондаренко