ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/1202/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Костенка А.В., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Чебан О.М.,

з участю апелянта та представників сторін,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Електронні системи» до Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Хмельницької філії, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які діють в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 , третя особа - Служба у справах дітей Хмельницької міської ради, про визнання ордеру недійсним та виселення, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Продана Б.Г. від 23 квітня 2019 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

встановив:

В жовтні 2014 року ТОВ «Електронні системи», звертаючись в суд з цим позовом до відповідачів, вказувало, що 25.12.2002 року на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету Центру технічної експлуатації місцевого телефонного зв`язку «Укртелеком» (на цей час ПАТ «Укртелеком») від 25 листопада 2002 року ОСОБА_1 було видано ордер № 2 від 25 грудня 2002 року на право заняття сім`єю з трьох осіб житлової площі по АДРЕСА_1 , розміром 48 м.кв. На підставі цього ордеру ОСОБА_1 разом із дружиною ОСОБА_2 та сином ОСОБА_3 вселився у дану квартиру, де проживає і по теперішній час. Разом з тим, відповідно до договору №66 від 04.05.1998 року квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ТОВ «Електронні системи». Окрім цього, рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 травня 2014 року у справі №2218/2410/2012 відмовлено у позові ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина до ВАТ «Укртелеком» в особі Хмельницької філії, ТОВ «Електронні системи», третя особа без самостійних вимог - служба у справах дітей Хмельницької міської ради, про визнання незаконним договору від 04 травня 1998 року, скасування державної реєстрації права власності на квартиру та визнання права власності на житло. Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 07 серпня 2014 року вказане рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на квартиру скасовано, в решті судове рішення залишено без змін. Таким чином, відповідачем ПАТ «Укртелеком» незаконно видано ОСОБА_1 ордер на квартиру, оскільки вказане приміщення як на момент прийняття спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету, так і на момент безпосередньої видачі оспорюваного ордеру не було вільним, а належало та належить і на даний час на праві приватної власності ТОВ «Електронні системи».

Позивач надсилав лист ОСОБА_1 та його дружині з вимогою звільнити займану квартиру. Однак відповідачі відмовляються добровільно звільняти займане приміщення, чим порушують права та законні інтереси позивача, який позбавлений можливості вільно володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Враховуючи викладене, позивач просив визнати недійсним ордер на житлову площу №2 від 25.12.2002 року, виданий на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету Центру технічної експлуатації місцевого телефонного зв`язку «Укртелеком» (ПАТ «Укртелеком) від 25 листопада 2002 року ОСОБА_1 на право заняття з дружиною - ОСОБА_2 та сином - ОСОБА_3 , житлової площі по АДРЕСА_1 , розміром 48,0 м.кв. та виселити з квартири вказаних осіб без надання іншого житлового приміщення.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 квітня 2019 року позов задоволено. Визнано недійсним ордер №2 від 25 грудня 2002 року, виданого на підставі спільного рішення адміністрації профспілкового комітету Центру технічної експлуатації місцевого телефонного зв`язку ПАТ «Укртелеком» від 25 листопада 2002 року ОСОБА_1 на право заняття з дружиною ОСОБА_2 та сином ОСОБА_3 житлової площі по АДРЕСА_1 розміром 48 кв.м. в м. Хмельницькому . Виселено з квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без надання іншого житлового приміщення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду як незаконне, прийняте з порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове про відмову у позові. Зазначав, що суд першої інстанції безпідставно не застосував позовну давність. На думку апелянта, цей позов не відноситься до негаторних, тому висновок про неможливість застосування строку позовної давності не ґрунтується на вимогах як Житлового кодексу України, так і Цивільного кодексу України. Позивачем не надано суду доказів поважності причин пропуску строку позовної давності, він не просив такий строк поновити, тому позивачу слід було відмовити в задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності. Судом в порушення ст. 12 ЦПК України, було порушено засади змагальності сторін та безпідставно відмовлено йому у реалізації своїх прав, зокрема щодо надання доказів. Позивачем не надано доказів того, що він вжив заходів в 2002 році щодо визнання рішення адміністрації і профкому незаконним, ордера недійсним, тому вважає, що на момент видачі ордеру спірна квартира була вільною. Суду не надано будь-яких доказів неправомірності дій посадових осіб Хмельницької філії ПАТ «Укртелеком» при видачі ордеру, доказів порушення прав позивача.

У відзиві ПАТ «Укртелеком» підтримав апеляційну скаргу, вказав, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотань відповідачів про застосування позовної давності. Позивачем пропущено трирічний строк позовної давності для звернення до суду, починаючи з моменту видачі ордеру, а тому наслідки спливу цього строку необхідно застосовувати до всіх позовних вимог у даній справі.

Апелянт та його представник апеляційну скаргу підтримали з викладених у ній мотивів.

Представник позивача заперечив проти апеляційної скарги як безпідставної.

Інші учасники справи, повідомлені про розгляд справи, у судове засідання не з`явилися.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим рішення підлягає частковому скасуванню, зважаючи на таке.

Так, судом встановлено, що відповідно до договору №66 від 04.05.1998 року, укладеного між ТОВ «Електронні системи» та Хмельницькою міською телефонною мережею ОДПЕЗ «Хмельницьктелеком», квартира АДРЕСА_1 передана у власність ТОВ «Електронні системи».

Право власності ТОВ «Електронні системи» на цю квартиру зареєстровано в Хмельницькому БТІ 04.02.1999 року, запис в реєстраційній книзі №569.

На підставі спільного рішення адміністрації, профспілкового комітету Центру технічної експлуатації місцевого телефонного зв`язку ПАТ «Укртелеком» від 25.11.2002 року видано ордер на житлову площу № 2 від 25.12.2002 року ОСОБА_1 на право заняття з дружиною ОСОБА_2 та сином ОСОБА_3 житлової площі по АДРЕСА_1 розміром 48 кв.м. в м. Хмельницькому .

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 13.05.2014 року у справі №2218/2410/2012 відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина до ВАТ «Укртелеком» в особі Хмельницької філії, ТОВ «Електронні системи», третя особа служба у справах дітей Хмельницької міської ради про визнання незаконним договору від 04.05.1998 року, скасування державної реєстрації права власності на квартиру та визнання права власності на житло. Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 07.08.2014 року вказане рішення Хмельницького міськрайонного суду від 13.05.2014 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання права власності на квартиру скасовано, в решті залишено без змін.

ОСОБА_1 разом з членами своєї сім`ї на підставі ордера № 2 від 25.12.2002 року вселився у спірну квартиру та досі у ній проживає.

Договір найму житла між ТОВ «Електронні системи» та ОСОБА_1 не укладався.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи і не оспорюються сторонами.

Обґрунтованим є висновок суду про те, що ордер на вселення відповідачам було видано незаконно, оскільки квартира належала не ПАТ «Укртелеком», а позивачу ТОВ «Електронні системи», тому слід усунути перешкоди власнику у володінні, користуванні та розпорядженні квартирою шляхом виселення з неї відповідачів.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність неправомірності дій посадових осіб Хмельницької філії ПАТ «Укртелеком» при видачі ордера є безпідставними.

Так, згідно з ч.1 ст. 59 Житлового кодексу УРСР ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень.

При вирішенні питання про надання жилого приміщення (спірної квартири) службовими особами ПАТ «Укртелеком» допущено неправомірні дії, оскільки видано ордер на жиле приміщення, яке не перебувало у власності цієї юридичної особи, в свою чергу видача оспорюваного ордера порушує право товариства «Електронні системи» як власника на зазначене в ордері жиле приміщення.

Спільне рішення адміністрації та профспілкового комітету Центру технічної експлуатації місцевого телефонного зв`язку ПАТ «Укртелеком» від 25.11.2002 року реалізоване шляхом видачі ордера ОСОБА_1 , тому факт його неоспорення в судовому порядку не має істотного значення.

Обговорюючи доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування норм, що регулюють питання позовної давності, апеляційний суд приймає до уваги таке.

Згідно з ч.2 ст. 59 ЖК УРСР вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Вказана норма є спеціальною і регулює питання початку перебігу строку позовної давності (з дня видачі ордера) та визначає строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про визнання ордера недійсним.

Згідно із ч. 4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Видача ордера є актом одноразової дії і не є триваючим порушенням, відтак позов в частині вимоги про визнання недійсним ордера не є негаторним.

Наведене спростовує висновок суду першої інстанції про те, що заявлений позов є негаторним і щодо вимоги про визнання недійсним ордера, тому позовна давність не сплила.

Отже, позивачем пропущено передбачений ч.2 ст. 59 ЖК УРСР строк пред`явлення вимоги про визнання ордера недійсним, тому в позові в частині зазначеної вимоги слід відмовити у зв`язку зі спливом цього строку.

В частині позовних вимог про виселення апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для виселення ОСОБА_1 та членів його сім`ї із спірної квартири.

Так, статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За змістом частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини перша та друга статті 319 ЦК України).

Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (частина перша статті 383 ЦК України).

На підставі статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Встановлено, що договір найму між ТОВ «Електронні системи» та ОСОБА_1 щодо спірної квартири не укладався, ОСОБА_1 та члени його сім`ї без жодних правових підстав користуються та володіють квартирою АДРЕСА_1 , що належить на праві власності позивачу.

Ця обставина створює перешкоди позивачу у здійсненні усіх правомочностей власника щодо цієї квартири.

Суд першої інстанції правильно застосував норми, що регулюють питання застосування позовної давності і обґрунтовано виходив з того, що позов в частині усунення перешкод у володінні майном шляхом виселення є негаторним - допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернення до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, зокрема, і шляхом виселення, тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж усього часу тривання відповідного правопорушення.

З урахуванням наведених норм, абсолютності права власності, судом першої інстанції правильно ухвалено рішення про задоволення його позовних вимог в цій частині.

Отже, зважаючи на викладене, рішення суду в частині визнання ордеру недійсним слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у позові. В решті рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ч.ч.1, 13 ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з позивача на користь ОСОБА_1 Ѕ частина понесених ним судових витрат за подачу апеляційної скарги ( 351,90 грн.).

Керуючись ст.ст.374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 квітня 2019 року в частині визнання ордеру недійсним скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Відмовити в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Електронні системи» до Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Хмельницької філії, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які діють в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 , третя особа - Служба у справах дітей Хмельницької міської ради, про визнання ордеру недійсним.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Електронні системи» на користь ОСОБА_1 351,90 грн. понесених судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 30 липня 2019 року.

Судді Л.М. Грох

А.М.Костенко

Т.В.Спірідонова