Постанова

Іменем України

08 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 478/570/17

провадження № 61-33333св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - фізична особа-підприємець ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Казанківського районного суду Миколаївської області, у складі судді Томашевського О. О. від 03 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області у складі колегії суддів: Кушнірової Т. Б., Базовкіної Т. М., Яворської Ж. М. від 03 жовтня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

В квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Казанківського районного суду Миколаївської області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2 ) про стягнення орендної плати та розірвання договору оренди землі.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що відповідно державного акту про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 23 квітня

2002 року він є власником земельної ділянки площею 40, 93 га, кадастровий номер НОМЕР_2 , з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

18 липня 2013 року він уклав договір оренди вказаної земельної ділянки з ФОП ОСОБА_2 (далі - договір від 18 липня 2013 року) та передав її в користування останньому строком на 20 років.

Пунктами 9, 11 вказаного договору передбачено виплату орендної плати в сумі 3 % нормативно грошової оцінки земельної ділянки із строком внесення до 25 грудня щорічно.

Стверджував, що відповідач не виконує умови договору в частині сплати орендної плати за період з 2013 року по 2016 рік. У зв`язку з цим, 10 березня 2017 року він направив відповідачу письмову вимогу про сплату заборгованості за цей період, яка залишена без задоволення.

Посилаючись на істотне порушення умов договору, з урахуваннями заяви про уточнення позовних вимог від 27 червня 2017 року, позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по орендній платі в сумі 117 960, 05 грн за період з 2013 року по 2016 рік включно та понесені ним судові витрати, а також розірвати договір оренди землі від 18 липня 2013 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області

від 03 серпня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Розірвано договір оренди від 18 липня 2013 року земельної ділянки площею 40,93 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2 , укладений між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 .

Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по орендній платі в сумі 117 960,05 грн за період з 2013 року по 2016 рік.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Висновки суду першої інстанції мотивовані тим, що протягом

2013-2016 років відповідач не виплачував позивачу орендну плату за користування земельною ділянкою згідно договору від 18 липня 2013 року. Зазначені обставини є підставою для стягнення невиплачених сум орендної плати, вказують на істотне порушення умов договору оренди землі і є підставою для його розірвання.

Надані позивачем розписки від 16 грудня 2012 року, 25 грудня 2012 року,

27 грудня 2012 року та 18 квітня 2013 року про отримання ОСОБА_1 від ОСОБА_2 в борг грошових коштів в сумі 8 000 доларів США, 10 000 грн, 30 000 доларів США, та 40 000 грн відповідно, за своєю суттю є розписками про отримання в борг грошових коштів, які видані боржником ОСОБА_1 кредитору ОСОБА_2 за договором позики, та не є доказами виплати відповідачем орендної плати згідно договору від 18 липня 2013 року.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 03 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, а рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 03 серпня 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про порушення відповідачем істотних умов договору оренди земельної ділянки, а тому на підставі статей 24, 32 Закону України «Про оренду землі», статей 526, 651 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правильно розірвав дану угоду та стягнув заборгованість з орендної плати.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано матеріали цивільної справи № 478/570/17-ц із суду першої інстанції.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»

(далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

10 червня 2019 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 478/570/17 передано судді-доповідачеві.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що суди, діючи упереджено не дали правової оцінки наявним у справі письмовим доказам у їх сукупності та взаємозв`язку, не звернули увагу на викладені відповідачем обставини пов`язаності розписок, наданих ОСОБА_1 . ОСОБА_2 , з належно зареєстрованими 27 грудня 2012 року договорами оренди землі

від 25 грудня 2012 року, які вимушено були переукладені 18 липня 2013 року за іншими правилами, віддаючи перевагу усним показанням позивача та його представників, які є заінтересованими особами у справі, об`єктивність яких викликає сумніви.

Позивачем не надано допустимих та беззаперечних доказів, які б підтвердили систематичну несплату відповідачем орендної плати.

Вважав, що висновки судів попередніх інстанцій ґрунтуються на припущеннях, що в силу частини четвертої статті статті 60 ЦПК України (в редакції, що діяла на час ухвалення оскаржуваних судових рішень) є недопустимим.

Учасниками справи відзив (заперечення) на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач є власником земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_2 , загальною площею 48,50 га, що розташована на території Великоолександрівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області

18 липня 2013 року між сторонами було укладено договір оренди землі, згідно умов якого орендодавець (позивач) надав орендарю (відповідачу) в строкове платне користування вищевказану земельну ділянку

(пункти 1, 2 договору від 18 липня 2013 року).

Пунктами 8 - 11 договору від 18 липня 2013 року сторони визначили, що земельна ділянка передається відповідачу в користування строком

на 20 років, із внесенням орендної плати в грошовій формі готівкою в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки до

25 грудня щорічно. Обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням індексації.

Згідно з пунктом 38 договору від 18 липня 2013 сторони також дійшли згоди про те, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу одної із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендної земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Судами встановлено, що протягом 2013 - 2016 років відповідач не виплачував позивачу орендну плату згідно договору від 18 липня 2013 року.

Із довідки Відділу у Казанківському районі ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області, викладеної в листах від 19 травня 2017 року

№ 113/113-17, судами встановлено середній розмір земельної частки (паю) по Великоолександрівській сільській раді, який складає 7,87 умовних кадастрових гектарів, вартістю станом на: 2013 рік - 144 101 ,57 грн;

2014 рік - 179 982, 86 грн; 2015 рік - 215 979, 43 грн та на

2016 рік - 215 979, 43 грн.

Сума заборгованості з орендної плати згідно умов договору від 18 липня 2013 року, із розрахунку 3% від грошової оцінки землі, у 2013 році складає

22 483, 14 грн, у 2014 році - 28 081, 45 грн, у 2015 році - 33 697, 73 грн та у 2016 році - 33 697, 73 грн, а всього - 117 960, 05 грн.

З наданих відповідачем розписок від 16 грудня 2012 року, 25 грудня

2012 року, 27 грудня 2012 року та 18 квітня 2013 року судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 в борг грошові кошти в сумі 8 000 доларів США, 10 000 грн, 30 000 доларів США,

та 40 000 грн відповідно.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтею 213 ЦПК України (в редакції, що діяла на час ухвалення оскаржуваних судових рішень) передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно положень статті 57 ЦПК України (в редакції кодексу, що діяла на час ухвалення оскаржуваних рішень) доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до частини третьої статті 10, статті 60 ЦПК України (в редакції кодексу, що діяла на час ухвалення оскаржуваних рішень) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Подібні за змістом положення містять статті 76, 81 чинного ЦПК України.

Оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Згідно із пунктом «д» частини першої статті 141 Земельного кодексу України підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Встановивши, що ФОП ОСОБА_2 систематично протягом 2013-2016 років

не сплачував орендну плату ОСОБА_1 за договором оренди землі

від 18 липня 2013 року, тобто ним допущено істотне порушення вказаного договору, має заборгованість зі сплати оренди за 2013-2016 роки в сумі 117 960, 05 грн, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ці обставини є підставою для розірвання договору та стягнення з орендаря заборгованості зі сплати орендної плати.

Відповідно до положень частини третьої статті 10 та частин першої та четвертої статті 60 ЦПК України (в редакції, що діяла на час ухвалення оскаржуваних судових рішень) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належні докази виплати ФОП ОСОБА_2 ОСОБА_1 орендної плати в розмірі та порядку, визначеними умовами договору від 18 липня 2013 року, суду не надані.

Доводи касаційної скарги про те, що між сторонами існувала домовленість про дострокову сплату орендної плати та така оплата була здійснена

ФОП ОСОБА_2 , що підтверджується відповідними розписками

від 16 грудня 2012 року, 25 грудня 2012 року, 27 грудня 2012 року та

18 квітня 2013 року, підлягають відхиленню.

Суд першої інстанції вірно вказав, що зазначені розписки не містять даних щодо призначення отриманих позивачем за вказаними розписками коштів.

Крім того вказані розписки складені до 18 липня 2013 року, тобто до підписання сторонами спірного договору оренди землі.

Судами попередніх інстанцій правильно враховано, що договір оренди земельної ділянки 18 липня 2013 року не містить посилань на надані відповідачем розписки, як підтвердження виконання ФОП ОСОБА_2 зобов`язань зі сплати орендної плати.

Виконання ОСОБА_1 зобов`язань за договорами позики не є предметом розгляду у справі № 487/570/17.

Посилання відповідача на те, що 25 грудня 2012 року між сторонами були укладені інші договори оренди належних позивачу земельних ділянок, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, оскільки ОСОБА_1 заявлені, а судами розглянуті вимоги щодо розірвання договору оренди земельної ділянки від 18 липня 2013 року та стягнення заборгованості з орендної плати саме за цим договором, а не за договорами від 25 грудня 2012 року, на які посилався відповідач.

Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем норм матеріального та процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Отже, вирішуючи спір, суди з дотримання вимог статей 212-215, 315 ЦПК України (в редакції, що діяла на час ухвалення оскаржуваних судових рішень) повно, всебічно та об`єктивно з`ясували обставини справи, вірно встановили правовідносини, що склалися, й правильно задовольнили позов ОСОБА_1 про розірвання договору оренди землі від 18 липня 2013 року та стягнення заборгованості з орендної плати, оскільки суди встановили істотне порушення спірного договору ФОП ОСОБА_2 , а саме систематичну несплату орендної плати за 2013 - 2016 роки.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Щодо розподілу судових витрат

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 410, 415, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 03 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 03 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Шипович О. М. Осіян Н. Ю. Сакара