Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

30 липня 2019 року м.Мукачево

Справа № 303/4230/18

2/303/46/19

МУКАЧІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ

в особі: головуючої - судді Курах Л.В.

за участю секретаря судових засідань Багин Р.С.

позивача ОСОБА_4

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Гриниха Т.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Мукачево цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу Стойка Надії Михайлівни, ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа на стороні позивача ОСОБА_5 про визнання недійсним рішення державного реєстратора, -

в с т а н о в и в :

У липні 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», ОСОБА_5 про визнання недійсним рішення державного реєстратора щодо внесення запису - рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень за одноосібним власником ПАТ КБ «Приватбанк ». Свої вимоги обґрунтовувала тим, що право власності відповідач оформив не на підставі договору купівлі -продажу, а на підставі договору іпотеки одноосібно на себе, що є порушенням застосування рішення суду, яким зазначено щодо дозволу на укладення договору купівлі-продажу з іншою особою. Жодного письмового повідомлення вона як власник іпотечного майна не отримувала, та реєстрація права власності відбулась приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу, однак місцезнаходження майна є м.Мукачево.

У поданому відзиві на позовну заяву, представник ПриватБанк Гриниха Т.Ю. просила відмовити у задоволенні позовних вимог. При цьому посилалась, що 16.03.2006 року ЗАТ КБ «Приват банк» надав ОСОБА_5 кредит у розмірі 12 тис.дол.США з кінцевим терміном повернення 15.03.2010 року. В забезпечення виконання вимог між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 17.03.2006 року укладено договір іпотеки, згідно якого остання надала в іпотеку майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 . Договором іпотеки передбачено що звернення стягнення може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Відносини пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності їх обтяжень та правочинів щодо нерухомості регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 01 липня 2004 року », банком та нотаріусом дотримано вимоги даного закону внаслідок чого було здійснено державну реєстрацію нерухомого майна.

В судовому засіданні представник позивача та позивач позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві.

Представник відповідача ПАТ КБ Приватбанк в судовому засіданні позовні вимоги заперечувала, в задоволенні просила відмовити з підстав зазначених у відзиві.

Відповідач Стойка Н.М. в судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про причини неявки не повідомила.

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про причини неявки не повідомив.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані по справі доказові матеріали , суд приходить до наступного висновку.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог суд виходить з того, що згідно із частиною першою ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у ст. 16 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

За змістом п. 3 частини другої ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту порушеного права є припинення дії, яка порушує право.

Не оспорюється учасниками справи той факт, що матеріально - правовим об`єктом з привиду якого виникло конфліктне правовідношення між сторонами справи є нерухоме майно, а саме Квартира.

Так, 16.03.2006 року між ОСОБА_5 (надалі позичальник) та ЗАТ КБ «Приват банк» (далі - Банк) було укладено кредитний договір за умовами якого банк надав Позичальнику кредит у розмірі 12 тис.дол.США з кінцевим терміном повернення 15.03.2010 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 17.03.2006 року між ОСОБА_4 та ЗАТ КБ «Приватбанк» був укладений іпотечний договір, предметом якого стала квартира АДРЕСА_1 (а.с.6-7).

На підставі рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 30.06.2010 року в рахунок погашення кредитної заборгованості в сумі 43904 грн.16 коп. звернуто стягнення на належну ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 шляхом її продажу закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приват Банк» з укладенням між ОСОБА_4 договору купівлі-продажу з іншою особою поручителем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності.

22.10.2016 року приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Закарпатської області винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 32016189, про реєстрацію за ПАТ Приватбанк права приватної власності на квартиру за адресою: в АДРЕСА_2 (а.с.4).

Згідно інформаційної довідки від 24.10.2017 року приватним нотаріусом Стойка Н.М. прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 згідно договору іпотеки, серія та номер 753, виданого 17.03.2006 року .

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_4 посилалася на те, що дії приватного нотаріуса Стойка Н.М. щодо реєстрації права власності на вказану квартиру за ПАТ Приватбанк є протиправними, оскільки під час прийняття рішення про реєстрацію права власності на спірну квартиру нотаріусом, який на той час виконував функції державного реєстратора, порушено вимоги Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закону України «Про іпотеку», а також Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою КМУ від 25 грудня 2015 року № 1127.

У відповідності до частини третьої ст. 12 та частини першої ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, частинами першою, другою та четвертою ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Із зазначеними положеннями Основного Закону у повній мірі кореспондуються приписи частини першої ст. 316 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з положеннями ст. 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

У відповідності до частини першої ст. 575 Цивільного кодексу України окремим видом застави є іпотека (застава нерухомого майна).

Правовими приписами ст.ст. 589, 590 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення на предмет застави, яке здійснюється за рішенням суду.

За нормативним правилом, передбаченим ст. 33 Закону України «Про іпотеку» (частини перша та третя), у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом здійснення позасудового врегулювання є передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

Оскільки іпотечний договір між сторонами було укладено 17 березня 2006 року, застосуванню до спірних правовідносин підлягає Закон України «Про іпотеку» в редакції від 24 січня 2006 року.

Відповідно до статті 36 цього Закону сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати в тому числі: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.

При цьому згідно із частинами першою та другою статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Сторони договору досягли згоди про можливість позасудового врегулювання питання про задоволення вимог іпотекодержателя, що випливає з пунктів 21 та 26 договору іпотеки.

Разом із тим, відповідно до пункту 26 звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом переходу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язання про що письмово повідомляється іпотекодавця відповідно до ст..36 Закону України «Про іпотеку.

Тобто, укладаючи у 2006 році іпотечний договір, позивач не узгоджував з іпотекодержателем умови про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття ним права власності у порядку реєстрації такого права державним реєстратором - нотаріусом, а, значить, таку згоду він не надав, а надав згоду на задоволення забезпеченої іпотекою вимоги у порядку, визначеному статтею 37 Закону, тобто в порядку укладення окремого договору про задоволення таких вимог, який і міг бути єдиною підставою для реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем.

В судовому засіданні встановлено, що під час відчуження спірної квартири договору про її добровільну передачу у власність ПАТ КБ «Приватбанк» укладено не було, а ОСОБА_4 як іпотекодавець не надавала своєї згоди на передачу предмета іпотеки у власність іпотекодержателю.

За таких обставин, ураховуючи відсутність укладеного між сторонами договору про задоволення вимог іпотекодержателя, тобто у спосіб, визначений іпотечним договором, ненадання такого договору нотаріусу та залишення нею без перевірки наявності чи відсутності факту виконання відповідних умов правочину, з яким закон пов`язує можливість переходу права власності, дії приватного нотаріуса щодо реєстрації за ПАТ КБ Приватбанк права власності на спірну квартиру, не можна вважати законними.

Правова позиція щодо аналогічних правовідносин зазначена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 року по справі №199/1276/17.

Окрім того, статтею 35 Закону України «Про іпотеку», в редакції, чинній на момент укладення іпотечного договору, передбачала, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов» язання у не менш, ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Згідно з ч. 5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов`язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку. встановленому цим Законом. Державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва, проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

Відповідно до пункту 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868 (далі по тексту - Порядок № 868), чинним на момент виникнення спірних правовідносин, для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає:

1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов`язання, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги;

2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

3)заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Відповідно до положень статті 46-1 Закону України "Про нотаріат" нотаріус як спеціальний суб`єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно та який має печатку такого реєстратора, здійснює повноваження відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Частина 1 ст. 9 Закону №1952-IV передбачає, що державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб`єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Згідно ч. 9 ст. 15 Закону № 1952-IV, державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням такої дії.

Частина 1 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон №1952-IV) встановлює, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Оскаржуваним рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 22.10.2016 року, державним реєстратором прав на нерухоме майно, приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Стойка Н.М. , проведено державну реєстрацію права власності на квартиру в АДРЕСА_2 . Як на підставу для реєстрації державний реєстратор посилається на договір Іпотеки від 17.03.2016 року , повідомлення від 18.10.2016 року та повідомлення 01.02.2016 року, поданими Приватбанком . (а.с.4)

До матеріалів даної справи долучено копії документів, на підставі яких було здійснено реєстрацію за ПАТ КБ «Приватбанк» права власності на квартиру в АДРЕСА_2 , однак в матеріалах справи відсутні докази отримання боржником ОСОБА_5 о вимоги про усунення порушень умов кредитного договору протягом тридцяти днів, попередження про те, що у разі невиконання умов договору, ПАТ КБ Приватбанк розпочне звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до положень договору іпотеки та Закону України «Про іпотеку», шляхом реєстрації за ним права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язань за кредитним договором.

Згідно з правовою позицією, викладеної у постанові Верховного Суду України від 11.04.2017р. у справі №822/864/15 про те, що підтвердженням отримання боржником (іпотекодателем) письмової вимоги іпотекодержателя, має бути повідомлення про вручення поштового відправлення, вручене та оформлене відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року № 270, та Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженого наказом Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» від 12 травня 2006 року № 211.

Враховуючи наведене позовні вимоги ОСОБА_4 слід задоволити.

Відповідно до ст..141 ЦПК України питання щодо стягнення судових витрат позивачем не ставилося.

На підставі наведеного та керуючись статтями 8,41,124,19,129 Конституції України, ст..ст.2,3,10,12,13,76-81,89,258,259,263-265,268,273,279,354 Цивільного процесуального кодексу України,суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_4 до приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу Стойка Надії Михайлівни, ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа на стороні позивача ОСОБА_5 про визнання недійсним рішення державного реєстратора - задоволити.

Визнати недійсним рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу Стойка Надії Михайлівни щодо внесення запису - рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень за одноосібним власником ПАТ КБ «ПриватБанк» за номером: 17059399.

Судові витрати віднести за рахунок позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням п.15.5. Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 р.) через Мукачівський міськрайонний суд.

Позивач: ОСОБА_4 , АДРЕСА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

Відповідач: приватний нотаріус Тячівського районного нотаріального округу Стойка Надія Михайлівна, 9000, м.Тячів, вул.. Молодіжна , 17 ;

Відповідач: Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват банк»,49094, м.Дніпропетровськ, вул..Набережна Перемоги, буд.50, .

Третя особа: ОСОБА_5 , АДРЕСА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Повний текст рішення виготовлено 01.08.2019 року.

Головуюча Курах Л.В.