Справа № 359/3060/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/824/8137/2019
Головуючий у суді першої інстанції: Борець Є.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 вересня 2016 року, ухвалене у складі судді Борця Є.О. у цивільній справі № 359/3060/16-ц за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Саламандра-Україна», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «МАРКС.КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року ПрАТ «СК «Саламандра - Україна» звернулося до Бориспільського міськрайонного суду Київської області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення з останнього матеріальної шкоди у розмірі 62 054,23 грн.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача, було пошкоджено транспортний засіб марки «Lexus LX570», що належить ТОВ «Сінтез Ресурс», та який був застрахований у ПрАТ «СК «Саламандра - Україна», згідно договору добровільного страхування наземного транспортного засобу № 9596 від 20.01.2014.

На виконання умов вказаного договору ПрАТ «СК «Саламандра - Україна» виплатило ТОВ «Сінтез Ресурс» страхове відшкодування в розмірі 112 054,23 грн.

Цивільно-правова відповідальність особи, з вини якої сталася дорожньо-транспортна пригода, не була застрахована, у зв`язку з чим рішенням Господарського суду м. Києва від 19 січня 2016 року з М( Т )СБУ на користь ПрАТ «СК «Саламандра - Україна» стягнуто матеріальну шкоду у розмірі 50 000,00 грн.

Вказувало, що інша частина матеріальної шкоди в розмірі 62 054,23 грн. залишилась не відшкодованою, у зв`язку з чим до позивача в порядку суброгації перейшло право вимоги, яке ТОВ «Сінтез Ресурс» мало до особи, відповідальної за завдані збитки.

Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 вересня 2016 року позов ПрАТ «Страхова компанія «Саламандра-Україна» задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Страхова компанія «Саламандра-Україна» матеріальну шкоду у розмірі 62 054, 23 грн. та витрати на оплату судового збору в розмірі 1 378,00 грн.

У січні 2019 року відповідач звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 вересня 2016 року.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 квітня 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись із заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 вересня 2016 року, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій вказував на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Зазначав, що судом необґрунтовано взято до уваги оцінку завданої шкоди, яку надав позивач, оскільки відповідач не був належним чином повідомлений про час та місце проведення такої оцінки, у зв`язку з чим був позбавлений можливості перевірити кваліфікацію та повноваження експерта.

Крім того, ОСОБА_1 є учасником бойових дій, пенсіонером, утримує дружину, яка має проблеми зі здоров`ям, а отже стягнута сума відшкодування є надмірною та неосяжною для нього, у зв`язку з чим вважав, що є підстави для застосування ч. 4 ст. 1193 ЦК України.

Звертав увагу на те, що постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10.06.2015 його було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження у справі закрито, з підстав закінчення строків притягнення до адміністративної відповідальності, а відповідно до ст. 284 КУпАП рішенням, що доводить вину особи, є постанова про накладення адміністративного стягнення або застосування заходів впливу. Таким чином, поєднання закриття провадження у справі з одночасним визнанням вини особи, на думку апелянта, є взаємовиключними рішеннями.

Вказуючи на неналежне повідомлення відповідача про розгляд справи судом, що позбавило його можливості подати заперечення на позовну заяву, просив скасувати заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 вересня 2016 року, а в задоволені позову відмовити.

03 липня 2019 року ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ» звернулося до суду з клопотанням про залучення його до участі у справі, як правонаступника позивача. Вказувало, що набуло права вимоги до відповідача на підставі договору про надання фінансових послуг за № 01/25.05.17.

Ухвалою Київського апеляційного суд від 08.08.2019 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «МАРКС.КАПІТАЛ» про залучення до участі у справі правонаступника позивача - задоволено. Залучено до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю «МАРКС.КАПІТАЛ», як правонаступника позивача.

Представник ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ» - Більчук О.О. у відзиві на апеляційну скаргу заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив заочне рішення суду першої інстанції залишити без змін та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та відзив представника позивача ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ» - Більчука О.О., перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 20 січня 2014 року між ТОВ «Сінтез Ресурс» та ПрАТ «СК «Саламандра - Україна» було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу (том 1, а.с. 5-8), за умовами якого позивач зобов`язався виплатити ТОВ «Сінтез Ресурс» страхове відшкодування у випадку пошкодження автомобіля марки «Lexus LX570», номерний знак НОМЕР_1 .

25 грудня 2014 року у м. Борисполі по вул. Київський шлях, 47 сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобілю марки «Lexus LX570», номерний знак НОМЕР_1 , були спричинені механічні пошкодження.

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10.06.2015 ОСОБА_1 було визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження у справі закрито з підстав закінчення строків притягнення до адміністративної відповідальності (том 1, а.с .28).

Згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку від 13.01.2015 № 10704, розмір матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля марки «Lexus LX570», номерний знак НОМЕР_1 , складає 94 616,24 грн. (том 1, а.с. 29-39).

Як вбачається з копії рахунку №ЄІ-0009 від 13 січня 2015 року (том 1, а.с. 58), копії наряду-замовлення №ЄІ-000804 від 30 січня 2015 року (том 1, а.с. 59-60) та копії акту виконаних робіт №ЄІ-000804 від 30 січня 2015 року (том 1, а.с. 61-62), вартість ремонту транспортного засобу марки «Lexus LX570», номерний знак НОМЕР_1 , становила 112 054, 23 грн. і була оплачена ПрАТ «СК «Саламандра - Україна», що підтверджується платіжним дорученням № 63 від 14.01.2015 (том 1, а.с. 63).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 не була застрахована.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 19.01.2016 стягнуто з МТСБУ на користь ПрАТ «СК «Саламандра - Україна» 50 000,00 грн. у відшкодування шкоди (том 1, а.с. 72-74).

20.08.2015 ПрАТ «СК «Саламандра - Україна» направила на адресу ОСОБА_1 вимогу в порядку суброгації про сплату протягом 7 днів на користь ПрАТ «СК «Саламандра - Україна» завданої шкоди у розмірі 62 054,23 грн., яка була залишена адресатом без виконання (том 1 а.с. 64-66).

Задовольняючи позовні вимоги ПрАТ «СК «Саламандра-Україна», суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За положеннями ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку, якщо ця особа не доведе, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або з умислу потерпілого.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

З огляду на те, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується винуватцем ДТП, а такою особою є ОСОБА_1 , та з урахуванням того, що ПрАТ «СК «Саламандра - Україна», згідно договору добровільного страхування наземного транспортного засобу, виплатила потерпілому страхове відшкодування у межах фактичних витрат, суд обґрунтовано стягнув із відповідача матеріальну шкоду в сумі 62 054,23 грн. та судові витрати.

Доводи апеляційної скарги щодо неналежності поданого позивачем звіту про визначення вартості матеріального збитку зводяться виключно до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду щодо їх оцінки, а відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказах.

Посилання ОСОБА_1 на те, що судом не було застосовано до вказаних правовідносин ч. 4 ст. 1193 ЦК України колегією суддів відхиляються, оскільки суд не вбачає підстав для застосування вказаної норми.

Відповідно до ч. 4 ст. 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Згідно роз`яснень, які містяться у п. 7 Постанови № 4 від 01.03.2013 року Пленуму ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», правила частини четвертої статті 1193 ЦК України про можливість зменшення розміру відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину, застосовуються у виняткових випадках, якщо відшкодування шкоди у повному розмірі неможливе або поставить відповідача у тяжке матеріальне становище.

На підтвердження скрутного матеріального становища, 12.07.2019 ОСОБА_1 подав до суду документи для доручення до матеріалів справи, зокрема: копію довідки № від 31.10.2014 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи; копію довідки за вих. № 669 від 05.02.2019 про відкриття поточного рахунку в АТ «Ощадбанк» для виплати військової пенсії внутрішньо переміщеній особі; копію довідки № 286 від 22.02.2019 про те, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Київській області і отримує пенсію за вислугу років; копію довідки за вих. № 668 від 05.02.2019 про відкриття поточного рахунку для соціальних виплат внутрішньо переміщеній особі; копію довідки Управління соціального захисту населення Бориспільської міської ради від 25.02.2019 про те, що ОСОБА_1 проживає в м. Бориспіль, знаходиться на обліку в УСЗН Бориспільської міської ради та отримує допомогу переміщеним особам на проживання; копію виписки по картковому рахунку відповідача за період з 01.01.2019 по 18.06.2019; чеки на поповнення картки по номеру від 10.01.2019 та 10.04.2019; заяву на переказ готівки від 09.02.2019; квитанції на оплату послуг тепломережі від 15.01.2019, 21.02.2019 та 12.03.2019; квитанцію за електроенергію від 21.02.2019; довідку № 326 від 01.03.2019 про те, що ОСОБА_3 не перебуває на обліку в Бориспільському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Київської області та пенсію не отримує; копію дубліката посвідчення від 31.05.2002, яким ОСОБА_1 надано право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій (т. 2, а.с. 140-151).

Статтею 83 ЦПК України встановлено порядок подання доказів, зокрема відповідач повинен подати докази разом з поданням відзиву. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений судом або законом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежать від неї.

Крім того, статтею 356 ЦПК України визначено, що докази, які підлягають оцінці чи дослідженню судом апеляційної інстанції та обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, мають бути зазначені в апеляційній скарзі.

Враховуючи те, що відповідач подав докази з пропущенням строку їх подання, причини поважності пропуску строку не навів, такі докази судом до розгляду не приймаються.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10.06.2015 було помилково вирішено питання про закриття провадження у справі та визнано вину ОСОБА_1 , що є взаємовиключними рішеннями, оскільки вони ґрунтуються на довільному трактуванні апелянтом норм Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Посилання ОСОБА_1 на порушення судом першої інстанції норм процесуального права спростовуються матеріалами справи, зокрема публікацією оголошення про розгляд справи в газеті «Урядовий кур`єр» (том 1, а.с. 140 на звороті), а відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України (в редакції чинній на день ухвалення судового рішення), з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що розглядаючи спір суд першої інстанції в межах доводів позову повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Згідно з п.п. в) п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, у резолютивній частині постанови зокрема зазначається розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Статтею 133 ЦПК України визначено поняття судових витрат, як сукупності судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.

Позивач ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ» у відзиві на апеляційну скаргу просив також вирішити питання про розподіл судових витрат. Для встановлення судом розміру таких витрат надав копію договору № 1 про надання правової допомоги від 05.02.2019, укладеного між Адвокатським об`єднанням «ДЕФЕНДЕРС» та ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ» (т. 2, а.с. 114-115), копію акту від 06.06.2019 № 3 приймання-передачі матеріалів справ до додаткової угоди № 1 до договору № 1 про надання правової допомоги від 05.02.2019, згідно з яким АО «ДЕФЕНДЕРС» отримало від ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ» матеріали справи щодо боржника ОСОБА_1 з розміром боргу 62 054,00 грн. за тілом боргу та 1 378,00 грн. судового збору (т. 2, а.с. 116). Як вбачається з акту приймання-передачі наданої правової допомоги № 35/2019 від 06.06.2019, АО «ДЕФЕНДЕРС» надало ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ» правову допомогу у вигляді підготовки відзиву у справі № 359/3060/16-ц, вартістю 3 000 грн. (т. 2, а.с. 129).

Статтею 81 ЦПК України на кожну з сторін покладено обов`язок доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

На підтвердження оплати послуг з надання правової допомоги позивач надав платіжне доручення № 374 від 11.06.2019 (т. 2, а.с. 131). Разом з тим, вказаний документ суд визнає неналежним доказом, оскільки він не підтверджує отримання АО «ДЕФЕНДЕРС» коштів та не містить встановлених Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті реквізитів платіжного доручення.

Отже, враховуючи те, що колегія суддів дійшла висновку про залишення без розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 , який звільнений від сплати судового збору, а витрати позивача на правову допомогу не підтверджені належними та допустимими доказами, судом не здійснюється розподіл судових витрат.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 вересня 2016 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги на судове рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач

Судді