Головуючий суду 1 інстанції - Фастовець В.М.
Доповідач -Коновалова В.А.
Справа № 415/3085/18
Провадження № 22-ц/810/169/18
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 серпня 2019 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Єрмакова Ю.В., Луганської В.М.,

за участю секретаря судового засідання Перишкіна Т.М.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження справу

за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 20 червня 2018 року, ухвалене у складі судді Фастовця В.М. в м. Лисичанськ Луганської області,

за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2018 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого вказав, щовідповідно до укладеного договору № б/н від 08 липня 2011 року відповідач по справі отримав кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між позивачем та відповідачем договір, що підтверджується підписом відповідача в заяві.

В порушення вимог закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 28 лютого 2018 року за відповідачем утворилася заборгованість у сумі 33628,62 грн., яка складається з: 1949 грн. - заборгованість за кредитом, 29401,94 грн. - по процентам за користування кредитом, 200 грн. - за пенею та комісією, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1577,55 грн. - штраф (процентна складова).

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором № б/н від 08 липня 2011 року в розмірі 33628,62 грн. та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 20 червня 2018 рокуу задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 08 липня 2011 року в частині стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 1949,13 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 29401,94 грн. відмовлено у зв`язку з пропуском строку позовної давності; в частині заборгованості за пенею та штрафами у загальному розмірі 2277,55 грн. відмовлено за безпідставністю вимог.

Суд першої інстанції обґрунтував рішення тим, що згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості прострочена заборгованість у відповідача виникла з 30 червня 2014 року, останній платіж відповідачем був здійснений 14 червня 2014 року, після чого платежів, що переривають сплив строку позовної давності, не було. Тому, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовна давність сплила 15 червня 2017 року. Відповідачем заявлено про застосування позовної давності. Позивач звернувся до суду з позовом 27 квітня 2018 року, тобто з пропуском строку позовної давності без поважних причин. У зв`язку з цим суд відмовив позивачу у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 1949,13 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 29401,94 грн. на підставі спливу строку позовної давності.

Також, суд першої інстанції, керуючись Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»,обґрунтував рішення тим, що пеня, яку просить стягнути позивач, почала нараховуватися з 31 січня 2018 року, а суми штрафів відповідачу нараховані під час подачі позову до суду. Тому суд відмовив у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за пенею та комісією в розмірі 200 грн., штрафом (фіксована частина) - 500 грн. і штрафом (процентна складова) - 1577,55 грн. за безпідставністю вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» просить скасувати рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 20 червня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального та матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» зазначило, що за договором, який визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору або не після несплати чергового платежу.

Крім того, позивач вказав, що 08 липня 2011 року відповідач отримав картку № НОМЕР_1 , яка в подальшому була неодноразово перевипущена на вимогу клієнта. Останній раз відповідач отримав картку № НОМЕР_2 зі строком дії до серпня 2015 року. Про факт отримання відповідачем картки також свідчить виписка по рахунках клієнта, з якої вбачається, що відповідач користувався вказаною карткою. Крім того, відповідач не заперечував факт користування карткою.

Також, позивач посилається на те, що перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки, тобто з 31 серпня 2015 року, банком позов подано 27 квітня 2018 року, тобто в межах строку позовної давності.

(2) Позиція інших учасників справи

ОСОБА_1 надсилалась копія апеляційної скарги для надання відзиву на неї, яку відповідач отримала 03 червня 2019 року, проте від останньої не надійшло відзиву на апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк».

Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце повідомлені належним чином і в установленому законом порядку, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення.

Від представника акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» надійшла заява про розгляд справи без участі представника банку, апеляційну скаргу підтримує.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 09 серпня 2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 20 червня 2018 рокута ухвалою суду від 22 серпня 2018 року справа призначена до розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційними судами з розгляду цивільних і кримінальних справ, а також справ про адміністративні правопорушення є апеляційні суди, які утворюються в апеляційних округах.

У відповідності до пункту 12 частини 1, пункту 11 частини 2 Указу Президента України № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Луганської області ліквідовано та створено Луганський апеляційний суд.

Згідно ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду. Суд, що ліквідується, в місячний строк з дня припинення здійснення правосуддя передає до новоутвореного суду матеріали та документи, пов`язані зі здійсненням таким судом повноважень, зокрема, архівні справи з основної діяльності, строки тимчасового зберігання яких ще не закінчилися, документи, не завершені в діловодстві, а також документи з кадрових питань в паперовому та електронному вигляді, фонди бібліотек, а судові справи та матеріали проваджень, що перебувають у володінні суду, що ліквідується, передаються негайно, до дня початку роботи новоутвореного суду.

В газеті "Голос України" № 185 (6940) опубліковано повідомлення голови суду, в якому днем початку роботи Луганського апеляційного суду визначено 03 жовтня 2018 року.

У зв`язку з ліквідацією Апеляційного суду Луганської області дана справа передана на розгляд до Луганського апеляційного суду.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 жовтня 2018 року в даній справі визначено склад колегії суддів: Коротенко Є.В. (головуючий суддя), Дронська І.О., Луганська В.М.

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 19 листопада 2018 року апеляційне провадження у даній справі було зупинено та ухвалою від 01 березня 2019 року провадження по справі було поновлено і призначено до розгляду.

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року апеляційне провадження по даній справі зупинено.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 травня 2019 року в даній справі визначено склад колегії суддів: Коновалова В.А. (головуючий суддя), Карташов О.Ю., Луганська В.М.

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 16 липня 2019 рокупровадження по справі поновлено і справу призначено до розгляду.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 серпня 2019 року в даній справі визначено склад колегії суддів: Коновалова В.А. (головуючий суддя), Єрмаков Ю.В., Луганська В.М.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості прострочена заборгованість у відповідача виникла з 30 червня 2014 року, останній платіж відповідачем був здійснений 14 червня 2014 року, після чого платежів, що переривають сплив строку позовної давності, не було. Тому, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовна давність сплила 15 вересня 2017 року. Відповідачем заявлено про застосування позовної давності. Позивач звернувся до суду з позовом 27 квітня 2018 року, тобто з пропуском строку позовної давності без поважних причин. У зв`язку з цим суд відмовив позивачу у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 1949,13 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 29401,94 грн. на підставі спливу строку позовної давності.

Колегія суддів не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції в цій частині вимог, виходячи з наступного.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частини перша та друга статті 14 ЦК України).

Згідно зі ст. ст. 526, 530, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Із матеріалів справи вбачається, що 08 липня 2011 року ОСОБА_1 ознайомилась та погодилась із Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами Приватбанку, які були надані їй у письмовому вигляді, надала свою згоду, що заява з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складають договір про надання банківських послуг, укладений між нею та позивачем, про що свідчить її підпис на вказаній заяві.

Згідно зі статтею 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам визначити умови такого договору.

Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду», в якій містяться тарифи банку, підписана ОСОБА_1 08 липня 2011 року.

Відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції надавався письмовий відзив на позовну заяву, в якому останнім не оспорювався факт укладення 08 липня 2011 року договору у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з виплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30% річних.

Таким чином, між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено договір, відповідно до умов якого банк надав відповідачеві кошти в вигляді кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % на місяць (30% річних) на суму залишку заборгованості.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти і об`єктивності з`ясування фактичних обставин справи та оцінки доказів, що мають важливе значення для правильного вирішення справи.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично-значущих обставин та надання доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного і обґрунтованого рішення.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині тіла кредиту та відсотків за користування кредитом у зв`язку зі спливом строку позовної давності не врахував положень ст. 256,261,267 ЦК України, які передбачають, що позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості.

Тому, перевіряючи доводи апеляційної скарги, з метою повного та всебічного встановлення обставин по справі, апеляційний суд вважає за доцільне долучити до матеріалів справи і дослідити додаткові докази (виписка по рахунку та довідка про кредитні картки), надані позивачем на спростування висновків суду першої інстанції щодо спливу строку позовної давності та обґрунтованості вимог, яким суд, як вважає позивач, у супереч вимог ЦПК України не надав оцінки.

Як вбачається із матеріалів справи, на підставі заяви відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку № НОМЕР_1 та ПІН, зі строком дії 10/2014.

07 вересня 2012 року карта відповідача була перевипущена і ОСОБА_1 отримала нову картку № НОМЕР_2 . Строк дії картки позивачем зазначено серпень 2015 року. З наданої банком виписки по картковому рахунку вбачається, що відповідач після отримання карток неодноразово здійснював операції як щодо зняття готівки з карткового рахунку, придбання товарів, так й часткового погашення заборгованість по кредиту.

Дані обставини не оспорювалися відповідачем.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 28 лютого 2018 року за ОСОБА_1 утворилася заборгованість перед позивачем у сумі 33628,62 грн., яка складається з: 1949,13 грн. - заборгованість за кредитом, 29401,94 грн. - по відсоткам за користування кредитом, 200 грн. - по пені та комісії, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1577,55 грн. - штраф (процентна складова).

У відзиві на позовну заяву відповідач частково визнав позовні вимоги, а саме заборгованість за тілом кредиту в сумі 1949,13 грн., за відсотками в сумі 1754,22 коп., при цьому просив застосувати строк позовної давності до заявлених позивачем вимог.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Статтею 258 ЦК України встановлено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (ч. 2 ст. 258 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч. 1,5 ст. 261 ЦК України).

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що строк позовної давності не пропущено, оскільки положеннями п. 2.1.1.2.11 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що граничний строк дії картки (місяць і рік) вказано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле МОNТН) апеляційний суд не приймає до уваги, виходячи з наступного.

Позивачем до позовної заяви додані Умови та правила надання банківських послуг, затверджені наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256, в яких пункт п. 2.1.1.2.11 викладений в наступній редакції: «картка діє до останнього дня місяця, зазначеного на лицевій стороні карти, включно. Забороняється використання карти (її реквізитів) строк дії якої сплинув. Банк не несе відповідальності за несвоєчасне отримання Держателем карти, випушеної на новий строк дії».

Отже, положення п. 2.1.1.2.11 Умов та правил надання банківських послуг, в редакції, на яку посилається позивач, та положення п. 2.1.1.2.11 Умов та правил надання банківських послуг, в редакції доданої до позовної заяви, не є ідентичними.

Крім того, із наданих банком до позовної заяви Умов та правил надання банківських послуг вбачається, що положення про те, що строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле МОNТН) розповсюджуються лише по елітним карткам (п. 2.1.1.12.5.).

Позивачем у відповідності до вимоги ст. 81,83 ЦПК України не надано належних, допустимих та достатніх доказів надання відповідачу та отримання ним елітної картки.

Тому посилання представника позивача на те, що позовна давність щодо повернення кредиту в повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки не відповідає обставинам справи.

В довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду», яка підписана ОСОБА_1 , передбачено погашення кредиту по кредитному договору щомісячними платежами.

Враховуючи викладені вище обставини, колегія суддів вважає, що позовна давність щодо повернення тіла кредиту починається після несплати відповідачем чергового платежу, оскільки сторони у договорі обумовили здійснення погашення тіла кредиту за кредитним договором щомісячними платежами.

З вимогами про стягнення заборгованості за кредитом акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду 27 квітня 2018 року, тому до вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту за період з 27 квітня 2015 року до закінчення строку кредитування, позовна давність не застосовується.

Як вбачається із розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість відповідача за тілом кредиту станом на 27 квітня 2015 року становить 1943,13 грн., яка складається із 1883,19 грн. поточна заборгованість за тілом кредиту та 65,94 грн. прострочена заборгованість за тілом кредиту.

Отже, позивачем пропущено строк позовної давності щодо вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 65,94 грн.

Вказаний розрахунок заборгованості як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, відповідачем у відповідності до вимог ст.ст.12,81,83 ЦПК України не спростований, іншого розрахунку надано на було.

Застосовуючи до спірних правовідносин наслідки спливу позовної давності, суд першої інстанції залишили поза увагою наведені вище норми права та умови кредитного договору, зокрема не врахував, що строк позовної давності належить обраховувати щодо кожного чергового платежу окремо, у зв`язку з чим не правильно визначився з початком перебігу позовної давності, помилково вважаючи таким дату здійснення відповідачем останнього платежу (14 червня 2014 року).

Враховуючи зазначені вище обставини колегія суддів вважає, що рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості за тілом кредиту підлягає скасуванню, з ухваленням в цій частині нового судового рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість зі сплати кредиту (тіла) в сумі 1883 грн. 19 коп.

Щодо нарахування та стягнення процентів

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за договором суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком, з огляду на таке.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» за договором, в якій містяться тарифи банку, та яка підписана 08 липня 2011 року відповідачем, базова відсоткова ставка в місяць (нараховується на залишок непростроченої заборгованості, виходячи із розрахунку 360 днів у році) складає 2,5%.

Отже, виходячи із тарифів банку, відсоткова ставка на рік за укладеним сторонами договором складає 30% річних.

Таким чином, сторони узгодили умови договору щодо розміру процентів за користування кредитними коштами.

Відповідно до ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України, в редакції на час виникнення правовідносин, фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 34-35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

Як вже зазналося вище, перебіг позовної давності щодо місячних платежів зі сплати відсотків за користування кредитом починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця зазначеного, як кінцевий строк повернення кредиту.

У пункті 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

За умовами укладеного сторонами договору кінцевий строк повернення кредиту визначено 31 серпня 2015 року (строк дії картки).

Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» та Умов та правил надання банківських послуг сплату процентів визначено щомісячно.

Отже, сторони погодили як щомісячне виконання зобов`язання, так і строк кредитування до 31 серпня 2015 року.

Із наданого ПАТ КБ «Приватбанк» розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем заборгованість по відсоткам за користування кредитом розрахована за період з 22 серпня 2011 року по 28 лютого 2018 року в сумі 29401,94 грн.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, оскільки зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, то після 31 серпня 2015 року позивач не мав права нараховувати відповідачу проценти за користування кредитними коштами.

Колегія суддів вважає, оскільки право позивача нараховувати проценти за користування кредитом припинилося з 01 вересня 2015 року, то вимога позивача про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по процентами за користування кредитом за період з 01 вересня 2015 року по 28 лютого 2018 року в сумі 26681 грн. не підлягає задоволенню за необґрунтованістю.

Крім того, із матеріалів справи, а саме розрахунку заборгованості наданого позивачем вбачається, що акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» нарахування відповідачу процентів за користування кредитними коштами здійснюється, виходячи із ставки 34,8% річних починаючи з 01 вересня 2014 року та 43,2% річних починаючи з 01 квітня 2015 року.

При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які докази (рішення банку про підвищення процентної ставки за договором), на підставі яких саме з 01 вересня 2014 року та 01 квітня 2015 року позивачем змінена відсоткова ставка за договором укладеним з відповідачем з 30% річних на 34,8% річних, в подальшому на 43,2%, не зазначені обставини, на підставі яких банк здійснив підвищення відсоткової ставки.

За правилами частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (чинної на час укладення договору) у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки НБУ або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

Відповідно до пункту 3 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року № 1155 (далі - Правила), рекомендоване поштове відправлення - це поштове відправлення (лист, поштова картка, бандероль, дрібний пакет, мішок "M"), що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачею відправникові розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку.

Згідно з пунктом 114 Правил адресовані фізичним особам рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення реєстрованих поштових відправлень (поштових переказів), повідомлення про надходження переказів, що пересилаються телеграфом або електронною поштою, а також усі повторні повідомлення про надходження поштових відправлень (поштових переказів) вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - повнолітнім членам сім`ї за умови пред`явлення ними документа, що посвідчує особу.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 30 листопада 2016 року № 6-82цс16.

Матеріалами справи не підтверджено, що вищезазначені вимоги законодавства були належним чином виконані позивачем - відсутні докази того, що відповідач був ознайомлений належним чином зі зміною відповідних процентних ставок та погодив таку зміну.

Із наданого ПАТ КБ «Приватбанк» розрахунку заборгованості та виписці по картковому рахунку вбачається, що в період з 01 вересня 2014 року відповідачем не здійснювалась оплата за погашення кредиту.

У письмовому відзиві на позовну заяву відповідач посилався на безпідставне збільшення банком відсоткової ставки за кредитним договором.

Отже, банк неправомірно збільшив відсоткову ставку по кредиту в односторонньому порядку.

Як зазначалося вище, під час розгляду справи в суді першої інстанції, відповідачем у письмовому відзиву на позовну заяву заявлялося про застосування строку позовної давності.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч. 1,5 ст. 261 ЦК України).

Строк виконання кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 ЦК України).

Проте, суд першої інстанції, відмовляючи у стягненні заборгованості по процентам у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності, не врахував положень статті 256,261,267 ЦК України, а саме перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду, та у разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності наведених стороною позивача поважних причин її пропуску.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем заборгованість по відсоткам за користування кредитом розрахована станом на 28 лютого 2018 року, останній платіж в рахунок погашення заборгованості відповідачем здійснений 14 червня 2014 року, який було спрямовано на часткове погашення заборгованості за тілом кредиту. З вимогами про стягнення заборгованості за кредитом публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду 27 квітня 2018 року.

Зазначені вище обставини свідчать про те, що на час звернення позивача до суду із позовом сплив трирічний строк позовної давності за вимогою про стягнення процентів за період з 22 серпня 2011 року по 26 квітня 2015 року.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, щовимоги банку про стягнення з відповідача заборгованості по процентам, яка виникла станом на 26 квітня 2015 року є обґрунтованими, проте такі вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, про застосування якої було заявлено відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Разом з тим, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по процентам за період з 27 квітня 2015 року по 31 серпня 2015 року строк дії картки, заявлені в межах строку позовної давності.

Виходячи з диспозитивності цивільного судочинства (межі заявлених позовних вимог) і строку позовної давності, беручи до уваги погоджений сторонами розмір відсоткової ставки 30% та надану формулу розрахунку, розмір процентів за користування кредитом за період з 27 квітня 2015 року по 31 серпня 2015 року розраховується наступним чином: 1883,19 грн. (заборгованість за кредитом) х 30% / 360 днів х 127 днів = 206,28 грн.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача заборгованість за процентами в сумі 206 грн. 28 коп.

Щодо стягнення пені, штрафу та комісії

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення пені, штрафу, комісії, суд першої інстанції, керуючись Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»,обґрунтував рішення тим, що пеня, яку просить стягнути позивач, почала нараховуватися з 31 січня 2018 року, а суми штрафів відповідачу нараховані під час подачі позову до суду. Тому суд відмовив у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за пенею та комісією в розмірі 200 грн., штрафом (фіксована частина) - 500 грн. і штрафом (процентна складова) - 1577,55 грн. за безпідставністю вимог.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені, комісії, штрафу, оскільки банком нарахування пені, штрафу здійснювалося під час дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», яким банкам заборонено нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами.

В апеляційній скарзі відсутні доводи щодо неправильного застосування судом першої інстанції положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та неправомірної відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені, штрафу, комісії.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Апеляційний суд вважає, що рішення суду в частині позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентам слід скасувати відповідно до п.п.1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 08 липня 2011 року в сумі 2089 грн. 47 коп., яка складається із: 1883,19 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 206,28 грн. - по відсоткам за користування кредитом

У задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам, яка виникла станом на 26 квітня 2015 року відмовити за пропуском строку позовної давності, а за період з01 вересня 2015 року по 28 лютого 2018 року в сумі 26681 грн. відмовити за необґрунтованістю.

Щодо судових витрат

В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 1762 грн., що підтверджується платіжним дорученням (а.с.1).

Згідно платіжного доручення від 31.07.2018 року позивачем понесені витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 2643 грн.

Оскільки позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»підлягають частковому задоволенню, то понесені судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 273 грн. 72 коп. (109,50 грн. за подання позову + 164,22 грн. за подання апеляційної скарги).

Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 20 червня 2018 року в частині позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентам скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (код ЄДРПО 14360570) заборгованість за кредитним договором від 08 липня 2011 року в сумі 2089 (дві тисячі вісімдесят дев`ять) грн. 47 коп., яка складається із: 1883,19 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 206,28 грн. - по відсоткам за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судовий збір в сумі 273,72 грн.

У задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, яка виникла станом на 26 квітня 2015 року відмовити за пропуском строку позовної давності.

У задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом за період з01 вересня 2015 року по 28 лютого 2018 року відмовити за необґрунтованістю.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 05 серпня 2019 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді Ю.В.Єрмаков

В.М.Луганська