Справа № 127/5017/19
Провадження № 22-ц/801/1799/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бессараб Н. М.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
Іменем України

20 серпня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Стадника І.М. (судді-доповідача),
суддів: Войтка Ю.Б., Міхасішина І.В.,
з участю секретаря судового засідання Куленко О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань №2

апеляційну скаргу виконавчого комітету Вінницької міської ради

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 червня 2019 року, ухвалене суддею Бессараб Н.М. повний текст якого складено 05 липня 2019 року

в справі №127/5017/19

за позовом ОСОБА_1 (позивач)

до виконавчого комітету Вінницької міської ради (відповідач)

про визнання протиправними рішення суб`єкта владних повноважень, скасування протиправного рішення, поновлення на квартирному обліку та стягнення моральної шкоди,

встановив:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Вінницької міської ради про визнання протиправними рішення суб`єкта владних повноважень, скасування протиправного рішення, поновлення на квартирному обліку та стягнення моральної шкоди, в обґрунтування якого посилався на те, що 29.06.1990 рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради № 109 він прийнятий квартирний облік з правом пільгового першочергового, але не пізніше, ніж у тримісячний строк з дня прибуття до місця проживання, отримання житла, згідно діючих постанов Ради Міністрів СРСР № 193 від 17.02.1981, № 237-74 від 21.03.1989 та № 734 від 07.09.1989, Ради Міністрів УРСР і УРР професійних спілок № 47 ( п. 45) від 11.12.1984.

В 2009 році, як ветеран військової служби, якому виповнилося 60 і більше років, він набув право на позачергове забезпечення житлом у відповідності до ст. 46 ЖК України, п. 7 ст. 6 ЗУ «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист», п. 46, 47 Правил обліку громадян , які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській PCP, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 № 470 (надалі - Правил обліку).

Власним житлом до цього часу він не забезпечений, постійного міста проживання не має, був зареєстрований за різними адресами, в останній час тимчасово проживає за згодою та умовами власників квартири за адресою реєстрації: АДРЕСА_1 , у прохідний кімнаті двокімнатної квартири на п`ятому поверсі, яка є приватною, спільною, частковою власністю двох осіб: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відповідно до наданої ним розписки від 31.08.2017 він зобов`язаний за першою вимогою співвласників квартири добровільно та негайно оформити зняття реєстрації за даним місцем проживання. На початку 2019 року він вже попереджений про виконання цієї вимоги при народженні дитини у ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 .

09.01.2018 він звернувся до відповідача із заявою визначити та надати грошову компенсацію за ненадану законно та своєчасно квартиру у м. Вінниці.

27.02.2018 він отримав лист № Ф-01-1887/01-20 від 07.02.2018, з якого дізнався про рішення виконавчого комітету №118 від 18.01.2018 про зняття позивача з квартирного обліку.

Вважає рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради № 118 від 18.01.2018 про зняття його з квартирного обліку штучно створеним та протиправним, оскільки органи державної влади своєчасно, тобто ще в 1990 році за законом повинні були надати позивачу житло, в 2009 році вже позачергово, однак до цього часу житлом не забезпечили.

Вважає, що внаслідок прийнятого рішення, наведених підстав та доказів його незаконності, пов`язаних з ним важких життєвих наслідків, йому нанесена значна моральна шкода, виражена душевними стражданнями та моральними переживаннями, які значно поглибились за відсутністю постійного власного житла та втрачанням можливості його отримання, відсутністю елементарних побутових зручностей, вкрай необхідних у похилому віці та за станом здоров`я, відсутністю належної уваги відповідача до чисельних його звернень та пропозицій протягом багатьох років. Моральну шкоду оцінює у розмірі 50 000 грн

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27 червня 2019 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради №118 від 18.01.2018 в частині зняття з квартирного обліку ОСОБА_1 .

Зобов`язано виконавчий комітет Вінницької міської ради поновити на квартирному обліку ОСОБА_1 у стані на 17.01.2018 року.

В задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди відмовлено.

Вирішено питання про стягнення з відповідача судових витрат.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням виконавчий комітет Вінницької міської ради через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість висновків суду, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення і ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що суд першої інстанції дійшов хибних висновків щодо неправомірності прийнятого виконавчим комітетом Вінницької міської ради рішення про зняття позивача з квартирного обліку. Так позивач є зареєстрованим у квартирі, житлова площа якої становить 32,90 м. кв. Крім нього у цій же квартирі зареєстровано двоє осіб і в перерахунку на кожну зареєстровану в квартирі особу припадає 10,96 м. кв. житлової площі, що є більшим ніж встановлено постановою виконкому Вінницької обласної ради народних депутатів і президії обласної ради професійних спілок від 10.01.1985 №21

В судовому засіданні представник виконавчого комітету Вінницької міської ради Никонюк О.В. вимоги апеляційної скарги підтримав на умовах, викладених у ній, і просив задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 проти вимог апеляційної скарги заперечував, підтримав свій відзив на апеляційну скаргу, просить залишити в силі рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване.

Апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з таких підстав.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено наступні обставини справи й відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК (а.с. 8). Крім того, ОСОБА_1 включений до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають пільги в департаменті соціальної політики як ветеран війни, що підтверджується довідкою №3244 від 04.09.2017 року (а.с. 10).

З витягу із послужного списку капітана 2 рангу ОСОБА_1 призваний на військову службу 29.07.1966 Дубосарським РВК Молдавської РСР. Останнє місце служби з 23.10.1987 по 09.03.1990 викладач кафедри історії КПРС і партійно-політичної роботи Каспійського вищого воєнно-морського училища ім. С.М. Кірова. Звільнений з військової служби у запас 09.03.1990 по ст. 59 пункт «В» (за скороченням штатів) (а.с. 100).

Довідкою 1965 відділення морської інженерної служби №01 від 04.01.1995 підтверджується, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 здана повністю ОСОБА_1 24.11.1987 (а.с. 107).

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 № 9 від 02.03.1990 капітан 2 рангу ОСОБА_1 з 1987 по 01.03.1990 в м. Баку житловою площею не забезпечувався (а.с. 114).

Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 29.06.1990 за №109 ОСОБА_1 взято на квартирний облік з правом на пільгове отримання житла у першу чергу, але не пізніше, ніж у тримісячний строк з дня прибуття до місця проживання, згідно діючих постанов Ради Міністрів СРСР №193 від 17.02.1981, №237-74 від 21.03.1989 та №734 від 07.09.1989, Ради Міністрів УРСР і УРР професійних спілок №А1 (п. 45) від 11.12.1984.

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 04.04.2008 відділом РАЦС Вінницького МУЮ Вінницької області шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_6 розірвано, про що зроблено актовий запис №437 від 04.04.2008 (а.с. 75).

Відповідно до довідки №153 від 05.05.2017 ОСОБА_1 станом на день її видачі дійсно перебуває на квартирному обліку за № 258 загальної черги та за №84 в списку на першочергове отримання житла. За категорією обліку «військовослужбовці звільнені в запас або у відставку» № 19 (а.с. 9).

Судом також встановлено, що з квітня 2009 позивач був зареєстрований в АДРЕСА_3 , а з 2011 в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 65, 78).

Згідно довідки №820 від 12.02.2018, виданої МКП «ЖЕК №6» встановлено, що в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається із двох кімнат загальною площею 48,40 м. кв., особовий рахунок відкрито на ім`я ОСОБА_2 . У квартирі зареєстровані та проживають четверо осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (а.с. 10). Позивач ОСОБА_1 зареєстрований у даній квартирі з 31.08.2017 по теперішній час.

Власниками вищевказаної квартири є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав КП «ВМ БТІ» (а.с. 11).

Відповідно до розписки від 31.08.2017, яка надана позивачем власникам вказаної квартири, він є зареєстрованим тимчасово та зобов`язується на першу вимогу власників виселитися з даного житла (а.с. 12).

Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради №118 від 18.01.2018 ОСОБА_1 знято з квартирного обліку при виконкомі міської ради, як забезпечених нормою рівня середньої забезпеченості громадян житловою площею м. Вінниці та виключено зі списку на першочергове отримання житла, як військовослужбовця, звільненого в запас або у відставку. При цьому зазначено, що заявник зареєстрований і проживає в двокімнатній квартирі АДРЕСА_1 , житловою площею 32,9 кв. м., де зареєстровано і проживає 3 особи (а.с. 17).

Право особи на житло належить до основних прав кожної людини. Реалізація цього права гарантується основними міжнародно-правовими конвенціями про права людини та положеннями Конституції України.

Питання взяття на облік та зняття з обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, врегульовано у ЖК Української РСР та в Правилах обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року № 470 (далі - Правила). Крім того, відповідно до п. 26 Правил громадяни перебувають на квартирному обліку до одержання жилого приміщення, за винятком випадків, передбачених у цьому пункті.

Так, відповідно до статті 31 ЖК УРСР громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю.

Зазначеною нормою визначаються два основні принципи надання жилих приміщень у будинках громадського та державного житлового фонду. По-перше, жилі приміщення надаються громадянам, які постійно проживають у відповідному населеному пункті, якщо інше не встановлене законодавством, та, по-друге, жилі приміщення, як правило, надаються у вигляді однієї квартири на сім`ю.

Таким чином, за загальним правилом, сформульованим у статті 31 ЖК УРСР поліпшення житлових умов полягає в наданні житлового приміщення, як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю. В основі даної норми - принцип забезпечення жилими приміщеннями кожної сім`ї.

Підстави для визнання громадян потребуючими поліпшення житлових умов визначені у статті 34 ЖК УРСР. Так, такими, що потребують поліпшення житлових умов визнаються громадяни: 1) забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному Радою Міністрів Української РСР і Українською республіканською радою професійних спілок; 2) які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам; 3) які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв`язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім`ї. Перелік зазначених захворювань затверджується Міністерством охорони здоров`я Української РСР за погодженням з Українською республіканською радою професійних спілок; 4) які проживають за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів; 5) які проживають тривалий час за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності; 6) які проживають у гуртожитках.

Громадяни визнаються потребуючими поліпшення житлових умов і з інших підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Згідно частиною 1 статті 36 ЖК УРСР облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, здійснюється, як правило, за місцем проживання у виконавчому комітеті районного, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів.

Однією із гарантій соціального захисту військовослужбовців є право на забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, закріплене у статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон)

Відповідно до пункт 9 статті 12 закону військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.

Статтею 36 ЖК УРСР закріплений територіальний принцип квартирного обліку, який, як правило, здійснюється за місцем постійного проживання особи.

Місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово (статті 29 ЦК України).

Правилами квартирного обліку передбачається, що крім постійного проживання іншою умовою прийняття на квартирний облік є прописка.

Відповідно до ч. 3 статті 43 ЖУ УРСР черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків).

Норма жилої площі в Українській РСР встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу (статті 47 ЖК УРСР)

Згідно п. 5, 8 Правил потребуючі поліпшення житлових умов члени житлово-будівельних кооперативів, громадяни, які мають жилий будинок (частину будинків), квартиру у приватній власності, та інші громадяни, що проживають у цих будинках (частинах будинків), квартирах, забезпечуються жилими приміщеннями на загальних підставах. Квартирний облік здійснюється, як правило, за місцем проживання громадян у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради народних депутатів.

Пункти 13, 14, 15, 18 Правил передбачають умови взяття на квартирний облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов.

Відповідно до п. 25 Правил виконавчі комітети місцевих рад народних депутатів, підприємства, установи, організації щороку в період з 1 жовтня по 31 грудня проводять перереєстрацію громадян, які перебувають на квартирному обліку, в ході якої перевіряються їх облікові дані. Виявлені зміни вносяться в облікові справи громадян і книгу обліку осіб, які перебувають у черзі на одержання жилих приміщень. Про внесені зміни заінтересованим особам направляється письмове повідомлення.

Отже перереєстрація громадян в розумінні Правил та ЖК УРСР є лише процедурою перевірки облікових даних, в ході яких може бути встановлено зміну (покращення/погіршення) потреби громадян у житлі та про такі зміни особи повідомляються письмово, та не може бути окремою підставою для зняття з квартирного обліку, а тому оскаржуване рішення порушує права позивача, винесене всупереч житловому законодавству.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач ОСОБА_1 09.03.1990 був звільнений з військової служби у запас по ст. 59 пункт «В» (за скороченням штатів), якого направлено на облік в Ленінський РБК м. Вінниці.

З квітня 1990 року позивач проживає в м. Вінниці, а 29.06.1990 за рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради №109 його взято на квартирний облік з правом на пільгове отримання житла у першу чергу та до 18.01.2018 позивач перебував на квартирному обліку за №258 загальної черги та за №84 в списку на першочергове отримання житла за категорією обліку «військовослужбовці звільнені в запас або у відставку» №19.

Зазначене свідчить про те, що позивач ОСОБА_1 з 29.06.1990 до 18.01.2018 значився особою, яка потребує поліпшення житлових умов за категорією обліку «військовослужбовці звільнені в запас або у відставку». Проте з моменту взяття його на квартирний облік по теперішній час органом місцевого самоврядування не був забезпечений житлом у м. Вінниці.

Відповідно до статті 40 ЖК УРСР громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадках:

1) поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення;

1-1) одноразового одержання за їх бажанням від органів державної влади або органів місцевого самоврядування грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення у встановленому порядку;

2) виїзду на постійне місце проживання до іншого населеного пункту;

3) припинення трудових відносин з підприємством, установою, організацією особи, яка перебуває на обліку за місцем роботи, крім випадків, передбачених законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР;

4) засудження до позбавлення волі на строк понад шість місяців, заслання або вислання;

5) подання відомостей, що не відповідають дійсності, які стали підставою для взяття на облік, або неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про взяття на облік.

Аналогічна норма закріплена у пункті 26 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР.

Доводи апелянта про те, що позивач вважається таким, що поліпшив житлові умови оскільки на даний час забезпечений житловою площею вище рівня, передбаченого законом та саме із цих підстав знятий із відповідного квартирного обліку є безпідставними.

Так, відповідно до підпунктів 1, 7 пункту 13 Правил на квартирний облік беруться громадяни, які потребують поліпшення житлових умов. Потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни, які зокрема:

забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається виконавчими комітетами обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів разом з радами профспілок. Цей рівень періодично переглядається вказаними органами;

які проживають в одній кімнаті по дві і більше сім`ї, незалежно від родинних відносин, або особи різної статі старші за 9 років, крім подружжя (в тому числі якщо займане ними жиле приміщення складається більш як з однієї кімнати).

Як встановлено у справі позивач зареєстрований і проживає в двокімнатній квартирі АДРЕСА_1 , житловою площею 32,9 кв. м., у якій крім нього зареєстровано і проживає ще три особи. Зазначена квартира не є власністю позивача, вона також не була надана відповідачем її власникам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

При прийнятті оскаржуваного рішення поза увагою виконкому Вінницької міської ради залишилися правові підстави проживання ОСОБА_1 у вищевказаній квартирі.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що будь-яке нерухоме майно на праві власності за позивачем не зареєстроване. Водночас співвласники житла, де зареєстрований ОСОБА_1 : ОСОБА_2 і ОСОБА_3 (а.с. 11) не є і не були членами його сім`ї, з якими б він перебував на квартирному обліку. Так, до 22.12.2012 року ОСОБА_1 перебував на квартирному обліку з сім`єю в складі дочки ОСОБА_8 , 1980 року народження, та внучки ОСОБА_9 , 2003 року народження, які виключені з облікової справи згідно з рішенням виконкому №2937 (а.с. 55-57).

При цьому ОСОБА_2 є тещою ОСОБА_1 , а ОСОБА_10 його внучкою.

Відповідно до статті 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Статтями 156, 64 ЖК УРСР визначено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать: дружина власника, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Статтею 405 ЦК України встановлено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Проте член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

При вселенні в квартиру ОСОБА_1 між ним і власниками квартири було досягнуто домовленості, оформленої у вигляді розписки (а.с. 12), про те, що таке вселення є тимчасовим, до першої вимоги співвласників про звільнення житла.

Проживання позивача на таких умовах в квартирі, що належить на праві приватної власності іншим особам не можна вважати забезпеченням його житлом, що в свою чергу свідчило б про таке поліпшення житлових умов позивача, яке могло б бути підставою для зняття з квартирного обліку.

Крім того, відповідно до пункту 28 Правил №470 передбачено, що зняття з квартирного обліку та виключення із списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень, провадиться органами, які винесли або затвердили рішення про взяття громадянина на облік (включення до вказаного списку).

При розгляді цих питань на засідання відповідних органів запрошуються заінтересовані особи.

Про зняття з обліку (виключення із списку) громадяни у 15-денний строк повідомляються у письмовій формі з вказанням підстав зняття з обліку (виключення із списку).

Докази повідомлення позивача про засідання, на якому вирішувалося питання про зняття його з квартирного обліку в матеріалах відсутні, а тому доводи апеляційної скарги про не направлення позивачем повідомлення про намір брати участь у вирішенні питання щодо зняття його з обліку, відповідно до Регламенту виконавчих органів Вінницької міської ради, не приймаються до уваги.

Отже колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідивши обставини справи, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, Суд,

постановив:
Апеляційну скаргу виконавчого комітету Вінницької міської ради залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області 27 червня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 21.08.2019

Головуючий: І.М. Стадник
Судді:Ю.Б. Войтко

І.В. Міхасішин