ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/4191/16-ц Номер провадження 22-ц/814/1533/19Головуючий у 1-й інстанції Тимчук Р. І. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів: Дорош А.І., Одринської Т.В.,

при секретарі Лимар О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 29 березня 2019 року у справі за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за опалення місць загального користування,

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 28 лютого 2017 року позовну заяву Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства (далі ПОКВПТГ) «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання - задоволено.

21 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд вказаного заочного рішення.

Ухвалою суду від 19 жовтня 2019 року заочне рішення від 28 лютого .2017 року по цивільній справі за позовною заявою ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання скасовано та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

В уточненій позовній заяві позивач просить стягнути заборгованість з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за опалення місць загального користування за період з 01 жовтня 2008 року по 01 листопада 2017 року в сумі 3200,64 грн., індекс інфляції в сумі 1792 грн. та % річних в сумі 401,58 грн., а всього 5394,32 грн. Окрім того, ставиться вимога про стягнення з відповідачів судових витрат.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 29 березня 2019 року в задоволенні позову ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за опалення місць загального користування відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що позивачем не надано доказів, що у під`їзді будинку у АДРЕСА_1 у місцях загального користування наявні нагрівальні елементи (батареї) з початку 2000 років, тоді яку випадку відсутності опалення місць загального користування в багатоквартирному будинку, у співвласників багатоквартирного будинку не виникає обов`язку по оплаті послуг з централізованого опалення місць загального користування будинку.

Не погодившись з даним рішенням його в апеляційному порядку оскаржило ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго».

Апеляційну скаргу обґрунтовувало тим, що співвласники житлового будинку повинні брати участь у витратах на його утримання, а відключення від централізованого опалення не є підставою для звільнення від такої участі, 18 січня 2013 року підприємством надсилався на адресу відповідача примірник договору, позивач надавав послуги з опалення місць загального користування. Просило рішення суду скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачі зазначили, що вважають рішення суду законним та обґрунтованим, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 мешкають у квартирі АДРЕСА_2 .

Згідно ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (тут і далі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Згідно ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року по справі № 210/5796/16-ц.

Згідно вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками наведеними в оскаржуваному рішенні, стосовно того що позивачем не наведено доказів укладення договорів про надання послуг з опалення місць загального користування з усіма відповідачами.

При з`ясуванні питання щодо фактичного користування відповідачами послугами ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» суд першої інстанції вірно взяв до уваги покази свідків допитаних в судому засіданні, а саме:

ОСОБА_5 , який пояснив, що проживає за адресою: АДРЕСА_3 в 9-му під`їзду, переїхав туди у 2013 року, їхній під`їзд великий, але не опалюється, а перший поверх взагалі не жилий, житлові квартири розміщені, починаючи з другого поверху. На першому поверсі за дверима з правою сторони розміщена магістральна труба без радіатора чи регістра, там закільцьована система, стандартна труба з патрубком довжиною приблизно 30 см та з діаметром півтора дюйми. На східцевих маршах під`їзду відсутні труби опалення. Вказав, що ніяких листів про відключення опалення він не підписував, а в заяві ОСОБА_6 не його підпис. Також пояснив, що не бачив як працівники жеку чи інших служб відрізали опалення в під`їзді, представники жеку чи теплоенерго до нього не зверталися і не повідомляли його про виконання якихось робіт з відключення теплопостачання;

ОСОБА_7 зазначив, що проживає за адресою: АДРЕСА_4 , в 8-му під`їзду, але оскільки товаришує із сім`єю відповідачів, то ходить до них в гості і бачив, що в 9-му під`їзді опалення немає, батарея не стоїть, лише за дверима справа була якась приварена труба приблизно довжиною 40 см., яка холодна. Вказав, що ніяких листів про відключення опалення він не підписував. Пояснив, що не бачив як працівники жеку чи інших служб відрізали опалення в під`їзді, представники жеку чи теплоенерго до нього не зверталися і не повідомляли його про виконання якихось робіт з відключення теплопостачання. В даному будинку він проживає вже 19 років з моменту введення будинку в експлуатацію;

ОСОБА_8 пояснила, що проживає за адресою: АДРЕСА_5 під`їзді. В даному будинку вона проживає з 2000 року, опалення в їхньому під`їзді ніколи не було, лише біля вхідних дверей йде кусок труби, але на ньому немає жодного елементу опалення. Вказала, що вона підписувала заяву ОСОБА_6 25 вересня 2017 року до «ЖЕО №2» та до ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» про відключення опалення в під`їзді, бо остання її попросила це зробити, сама вона з такою заявою ні до ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» ні до «ЖЕО №2» не зверталася. Зразок даної заяви ОСОБА_6 взяла в ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» і попросила її підписати цю заяву, щоб на всіх жителів безпідставно не нараховували комунальні.

Відповідно до запиту адвоката, КП «ЖЕО №2» листом 2263/02 від 13 листопада 2018 року повідомляє, що опалювальний прилад за адресою відповідача ОСОБА_1 відсутній, ким і коли демонтований невідомо, акти виконаних робіт не складались.

У листі КП «ЖЕО №2» від 29 січня 2019 року зазначено, що згідно заяви мешканців під`їзду № 9 житлового будинку АДРЕСА_4 працівниками дільниці №5 28 вересня 2017 року був демонтований прилад опалення на сходовій клітині першого поверху.

Враховуючи суперечності даних листів, а також покази свідків встановити дійсний час відключення опалення у під`їзді № 9 житлового будинку АДРЕСА_4 не є можливим.

Тоді як, позивачем не надано жодних доказів, що послуги з опалення під`їзду надавалися та часу припинення їх надання.

Зважаючи на наведе колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, оскільки у місцях загального користування, а саме в під`їзді в якому проживають відповідачі, відсутні нагрівальні елементи (батареї), позивачем не надано доказів фактичного користування послугами.

Доводи наведені в апеляційній скарзі стосовно того, що ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» направляло на адресу ОСОБА_1 примірник договору є необґрунтованими, оскільки сам факт надсилання примірника не свідчить про укладення договору та фактичного надання послуг.

Безпідставними є посилання позивача на те, що в листі КП «ЖЕО № 2» від 29 січня 2019 рокувказано, що саме дана довідка є вірною зважаючи на те, що суд оцінює докази у їх сукупності, тоді як в матеріалах справи відсутні докази фактичного споживання відповідачами послуг ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго».

Не є підставою для скасування рішення суду доводи наведені в апеляційній скарзі стосовно переривання строку позовної давності, оскільки судом першої інстанції було відмовлену у задоволенні позову у зв`язку з його недоведеністю, а не з підстави пропуску строку позовної давності.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, виходячи із доказів, наданих сторонами, та дотримуючись норм процесуального права, вірно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини та ухвалив рішення, яке відповідає закону.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 29 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текс постанови виготовлено 18 липня 2019 року

Головуючий В.П. Пікуль

Судді А.І. Дорош

Т.В. Одринська