Ухвала

29 липня 2019 року

м. Київ

справа № 559/2176/18

провадження № 61-13531ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коротенка Є. В., розглянувши касаційну скаргу заступника голови Дубенської районної ради Рівненської області - Бронського Андрія Борисовича на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 27 лютого 2019 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 11 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дубенської районної ради Рівненської області, заступника голови Дубенської районної ради - Бронського Андрія Борисовича про визнання незаконним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом до Дубенської районної ради Рівненської області, заступника голови Дубенської районної ради - Бронського А. Б.

В обґрунтування позову зазначав, що на підставі рішення Дубенської районної ради Рівненської області № 285 від 16 грудня 2016 року, між ним та Дубенською районною радою Рівненської області було укладено Контракт про його призначення на посаду головного лікаря КЗ «Дубенська центральна районна лікарня» Дубенської районної ради Рівненської області» строком на 5 років, а саме - з 16 грудня 2016 року по 15 грудня 2021 року. На підставі розпорядження заступника голови Дубенської районної ради - Бронського А. Б. , його було звільнено з зазначеної посади на підставі пункту 8 статті 36 КЗпП України, у зв`язку з систематичним порушенням умов контракту. Вважав своє звільнення незаконним, а розпорядження таким, що підлягає скасуванню, оскільки прийняте з грубим порушенням законодавства України.

Посилаючись на викладені обставини, просив суд визнати незаконним та скасувати розпорядження заступника голови Дубенської районної ради № 58 від 25 вересня 2018 року.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 27 лютого 2019 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження заступника голови Дубенської районної ради Рівненської області - Бронського А. Б. № 58 від 25 вересня 2018 року «Про звільнення головного лікаря КЗ «Дубенська ЦРЛ» ОСОБА_1 ».

Постановою Рівненського апеляційного суду від 11 червня 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У липні 2019 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга заступника голови Дубенської районної ради Рівненської області - Бронського Андрія Борисовича на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 27 лютого 2019 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 11 червня 2019 року.

В касаційній скарзі заявник просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Предметом касаційного оскарження є судові рішення ухвалені у справі щодо визнання незаконним та скасування рішення.

Ця справа не є справою з ціною позову, яка перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і не є справою, яка підлягає розгляду лише за правилами загального позовного провадження, виключний перелік яких передбачений частиною четвертою статті 274 ЦПК України.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.

Верховний Суд зауважує, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій в межах своїх повноважень, заявник не переконав у наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та

застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою заступника голови Дубенської районної ради Рівненської області - Бронського Андрія Борисовича на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 27 лютого 2019 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 11 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дубенської районної ради Рівненської області, заступника голови Дубенської районної ради - Бронського Андрія Борисовича про визнання незаконним та скасування рішення відмовити.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Коротенко