УХВАЛА

08 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 569/14801/18

провадження № 61-14731ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Жданової В. С. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Лук`яновою Марією Леонідівною на постанову Рівненського апеляційного суду від 25 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину,

ВСТАНОВИВ :

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду із указаним позовом до ОСОБА_1 , у якому з урахуванням уточнень просила стягнути з останнього на свою користь понесені додаткові витрати на лікування неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 50 617 грн 75 коп.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 27 лютого 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що вимоги про стягнення додаткових витрат, які виникли до 7 серпня 2015 року заявлені з пропуском строку позовної давності, про застосування якої просив відповідач, а решта заявлених вимог не доведені позивачем та повністю спростовані належними та допустимими доказами, наданими відповідачем.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 25 червня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 лютого 2019 року скасовано.

Позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на дитину в сумі 36 517 грн 88 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Апеляційний суд, частково задовольняючи позов ОСОБА_2 , виходив з того, що позивачем було доведено належними та допустимими доказами понесення нею додаткових витрат на утримання їх спільного з відповідачем сина, які викликані особливими обставинами, а саме хворобою дитини.

У серпні 2019 року представник ОСОБА_1 - адвокат Лук`янова М. Л., звернулась до суду касаційної інстанції із касаційною скаргою на постанову Рівненського апеляційного суду від 25 червня 2019 року, у якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, містяться у статті 129 Конституції України, відповідно до якої основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Пунктом першим частини шостої статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 є стягнення додаткових витрат на дитину, тобто ціна позову у загальному розмірі становить 50 617 грн 75 коп., яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн ? 100 = 192 100 грн), а тому справа № 569/14801/18 є малозначною згідно з наведеними приписами ЦПК України.

Касаційний цивільний суд, перевіривши доводи касаційної скарги, вважає, що наведені заявником обставини, передбачені підпунктом 2 пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав як для висновку про те, що справа становить виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, так і для висновку про те, що розгляд справи судом касаційної інстанції потрібен для формування єдиної судової практики правозастосування, у зв`язку з чим відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - адвокатом Лук`яновою М. Л., на постанову Рівненського апеляційного суду від 25 червня 2019 року слід відмовити з підстав, встановлених пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України.

Керуючись пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - адвокатом Лук`яновою Марією Леонідівною на постанову Рівненського апеляційного суду від 25 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину відмовити.

Суддя В. С. Жданова