Постанова

Іменем України

25 липня 2019 року

м. Київ

справа № 755/3899/15-ц

провадження № 61-30110св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 лютого 2017 року у складі судді Виниченко Л. М. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 13 липня 2017 року у складі колегії суддів: Борисової О. В., Ратнікової В. М., Левенця Б. Б.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У лютому 2015 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 05 серпня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»), правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_1 укладений

кредитний договір № 014/9408/74/75799, відповідно до умов якого відповідачу надані кредитні кошти у сумі 69 306,00 доларів США для придбання нерухомості зі сплатою 13,90 % річних.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 05 липня 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладений договір поруки № 96-05/13/348, відповідно до умов якого ОСОБА_2 зобов`язалася відповідати перед банком за виконання ОСОБА_1 зобов`язань, які виникають із умов кредитного договору, у повному обсязі.

10 листопада 2010 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 96-05/13/1167 до кредитного договору від 05 серпня 2008 року

№ 014/9408/74/75799 зі встановленою відсотковою ставкою у розмірі 12,65 % річних та додаткову угоду від 10 листопада 2010 року № 96-05/13/1168 до кредитного договору, відповідно до якої строк кредиту збільшено на 44 місяці до 05 квітня

2024 року.

ОСОБА_1 порушує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку із чим виникла заборгованість, яка станом на 17 січня 2015 року становить

74 006,81 доларів США, що в еквіваленті за курсом Національного банку України (далі - НБУ) становить 1 174 963,94 грн, із яких: заборгованість за кредитом у розмірі

56 523,97 доларів США, що в еквіваленті - 897 398,85 грн, у тому числі прострочена заборгованість за кредитом у розмірі 1 493,04 доларів США, що в еквіваленті -

23 704,15 грн, заборгованість за відсотками у розмірі 5 910,84 доларів США, що в еквіваленті - 93 843,04 грн, у тому числі прострочена заборгованість за відсотками у розмірі 5 675,76 доларів США, що в еквіваленті - 90 110,81 грн, пеня у розмірі

11 572,00 доларів США, що в еквіваленті - 183 722,05 грн.

Посилаючись на вказані обставини, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просило солідарно стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за кредитним договором від 05 серпня 2008 року яка станом на 17 січня 2015 року становить 74 006,81 доларів США, що в еквіваленті становить 1 174 963,94 грн та складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 56 523,97 доларів США, що в еквіваленті становить 897 398,85 грн, у тому числі прострочена заборгованість за кредитом 1 493,04 доларів США, що в еквіваленті становить 23 704,15 грн; заборгованості за відсотками у розмірі 5 910,84 доларів США, що в еквіваленті становить 93 843,04 грн, у тому числі прострочена заборгованість за відсотками у розмірі 5 875,76 доларів США, що в еквіваленті становить 90 110,81 грн; пеня у розмірі 11 572 доларів США, що в еквіваленті становить 183 722,05 грн.

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом у якому з урахуванням уточнених вимог просила визнати поруку, яка виникла на підставі договору поруки від 05 липня 2008 року № 96-05/13/348 укладеного між

ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 припиненою.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27 лютого 2017 року позов

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором

від 05 серпня 2008 року № 014/9408/74/75799 станом на 17 січня 2015 року у розмірі 74 006,81 доларів США, що в еквіваленті становить 1 174 963,94 грн. У решті заявлених вимог відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано договір поруки від 05 липня 2008 року № 96-05/13/348, укладений між

ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 припиненим. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення мотивоване тим, що ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» пред`явило вимогу про дострокове повернення кредитної заборгованості чим відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінило строк виконання основного зобов`язання, а тому звернувшись у лютому 2015 року до суду із вимогою до поручителя, тобто після спливу шестимісячного строку, встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України, отже, порука є припиненою.

Рішення суду першої інстанції у частині задоволених позовних вимог

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості не оскаржувалося, а тому в апеляційному порядку не переглядалося.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 13 липня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відхилено. Рішення Дніпровського районного суду

м. Києва від 27 лютого 2017 року залишено без змін.

Постановляючи ухвалу про відхилення апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У серпні 2017 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 13 липня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до

ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову та відмовити ОСОБА_2 у задоволенні її позову про визнання поруки припиненою, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 взяли на себе зобов`язання повернути кредит із відповідними процентами до 05 квітня 2024 року, сплачуючи її частинами згідно з графіком платежів, а оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен сплачувати не пізніше 05 числа кожного місяця, а за договором поруки відповідальність поручителя наступає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя, тобто правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань (постанова Верховного Суду України від 29 червня 2016 року справа № 6-272цс16).

У листопаді 2017 року від ОСОБА_2 надійшли заперечення на касаційну скаргу

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», у яких заявник просить відмовити у задоволенні вказаної касаційної скарги та залишити без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на те, що касаційна скарга є необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано вказану цивільну справу до Верховного Суду.

У квітні 2018 року від ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» надійшла заява про заміну сторони у справі 755/3899/15-ц.

Ухвалою Верховного Суду від 24 липня 2019 року заяву ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про заміну сторони у справі 755/3899/15-ц задоволено. Залучено Публічне акціонерне товариство «Оксі Банк», як правонаступника ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», до участі у справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», третя особа - ОСОБА_1 , про визнання договору поруки припиненим.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 05 серпня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 014/9408/74/75799 відповідно до умов якого відповідачу надано кредитні кошти у сумі 69 306,00 доларів США для придбання квартири зі сплатою 13,90 % річних строком повернення кредиту 05 серпня 2020 року.

Згідно з пунктом 3.1 кредитного договору позичальник зобов`язаний сплачувати кредитору проценти за користування кредитом, розмір яких розраховується на основі процентної ставки у розмірі визначеному пунктом 1.2.1 договору.

Відповідно до пункту 7.1 кредитного договору, позичальник здійснює погашення кредиту та процентів щомісячно ануїтетними (однаковими) платежами у розмірі згідно з графіком погашення кредиту та інших платежів.

Згідно з пунктом 7.2 кредитного договору, позичальник зобов`язується здійснювати погашення кредиту та процентів ануїтетними платежами у валюті кредиту кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем надання кредиту у дату, визначену пунктом 1.3.3 цього договору. Якщо дата сплати, зазначена у пункті 1.3.3 договору, не є банківським днем, платіж здійснюється не пізніше останнього банківського дня, що передує даті, визначеній пунктом 1.3.3 договору.

Відповідно до пунктів 9.1, 9.3 кредитного договору у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту позичальником у повному обсязі разом зі сплатою всіх сум, належних до сплати на дату пред`явлення вимоги, включаючи проценти за кредитом (у тому числі, прострочені проценти), пеню та штрафи відповідно до кредитного договору.

Позичальник зобов`язаний виконати вимогу кредитора про дострокове погашення грошових зобов`язань за кредитним договором протягом не більше ніж 30 календарних днів із моменту її пред`явлення.

На забезпечення виконання зобов`язань боржника за кредитним договором 05 липня 2008 року № 014/9408/74/75799 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_2 укладений договір поруки № 96-05/13/348 відповідно до умов якого поручитель взяла на себе всі зобов`язання боржника перед банком зі сплати останньому будь-яких сум, що виникають згідно з положеннями кредитного договору, у тому числі щодо повернення 69 306,00 доларів США, сплату процентів за його користування, комісійної винагороди, неустойки (пені, штрафів), у розмірі, строки та у випадках, передбачених кредитним договором, а також відшкодування можливих збитків та виконання інших умов кредитного договору у повному обсязі.

Згідно з пунктом 3.1 договору поруки, сторони договору визначають, що у випадку невиконання боржником всіх або окремих взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, поручитель несе солідарну відповідальність перед банком за виконання боргових зобов`язань у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки, відшкодування збитків.

Пунктом 5.2 договору поруки передбачено, що сторони договору встановлюють, що строк та умови виконання цього договору можуть бути переглянуті сторонами лише з їх письмової згоди.

10 листопада 2010 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 96-05/13/1167 до кредитного договору від 05 серпня 2008 року

№ 014/9408/74/75799 із визначенням відсоткової ставки у розмірі 12,65 % річних.

10 листопада 2010 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 96-05/13/1168 до кредитного договору від 05 серпня 2008 року

№ 014/9408/74/75799 відповідно до умов якої строк кредиту встановленого у розмірі 60 442,07 доларів США збільшено на 44 календарних місяці до 05 квітня 2024 року.

22 травня 2014 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» направлено на адресу ОСОБА_1 вимогу про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, у

якій банк відповідно до статей 625, 1050 ЦК України вимагав до 21 червня 2014 року здійснити дострокове погашення кредиту у повному обсязі разом зі сплатою процентів та пені відповідно до умов кредитного договору у розмірі 58 851,52 доларів США.

Із розрахунку заборгованість вбачається, що станом на 17 січня 2015 року ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 74 006,81 доларів США, що в еквівалентні -

1 174 963,94 грн, із яких: заборгованість за кредитом - 56 523,97 доларів США, що в еквіваленті 897 398,85 грн, у тому числі прострочена заборгованість за кредитом у розмірі 1 493,04 доларів США, що в еквіваленті - 23 704,15 грн; заборгованість за відсотками у розмірі 5 910,84 доларів США, що в еквіваленті - 93 843,04 грн, у тому числі прострочена заборгованість за відсотками у розмірі 5 675,76 доларів США, що в еквіваленті - 90 110,81 грн та пеня у розмірі 11 572 доларів США, що в еквіваленті - 183 722,05 грн.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу).

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

Згідно із частиною четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, установлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора на задоволення його вимог. Останнє означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків, основна властивість яких, крім того, що їх сплив, на відміну від строків позовної давності, припиняє суб`єктивне право, полягає в тому, що вони не можуть бути призупинені, перервані чи відновлені. Такі строки також не можуть бути змінені за домовленістю сторін договору та їх настання припиняє права кредитора та обов`язок боржника за договором.

Припинення поруки зі спливом строку, установленого в договорі поруки, означає, що кредитор позбавляється можливості звернутись із вимогою до поручителя про виконання його зобов`язання за договором поруки у зв`язку з припиненням такого зобов`язання поручителя.

Ураховуючи наведене, можна дійти висновку, що у разі реалізації кредитором свого права вимоги на дострокове повернення кредиту відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України шестимісячний строк звернення кредитора до суду з вимогами до поручителя повинен обраховуватись з моменту настання строку дострокового повернення кредиту.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Установивши, що у зв`язку із не виконанням позичальником умов кредитного договору банк скористався своїм правом на дострокове стягнення заборгованості за кредитом і направив 22 травня 2014 року на адресу боржника вимогу про дострокове повернення кредиту, тобто банк, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, змінив строк виконання основного зобов`язання, й протягом шести місяців, починаючи від цієї дати зобов`язаний був пред`явити позов до поручителя

ОСОБА_2 , суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 , оскільки банк звернувся до суду із позовом до поручителя про стягнення боргу 16 лютого 2015 року, тобто поза межами шестимісячного строку дії поруки.

З огляду на викладене, правильний та обґрунтований є висновок суду першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, про задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 та визнання поруки припиненою на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України у зв`язку із пропуском банком шестимісячного строку для пред`явлення вимоги до поручителя.

Наведені у касаційній скарзі доводи аналогічні доводам апеляційної скарги, які були предметом дослідження судом апеляційної інстанції, і їм надана належна правова оцінка.

Наведені у касаційній скарзі доводи про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 взяли на себе зобов`язання повернути кредит із відповідними процентами до 05 квітня

2024 року, сплачуючи її частинами згідно з графіком платежів, а оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен сплачувати не пізніше 05 числа кожного місяця, а за договором поруки відповідальність поручителя наступає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя, тобто правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту

виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань (постанова Верховного Суду України від 29 червня 2016 року справа № 6-272цс16), є безпідставними, оскільки банк, звернувшись із вимогою до ОСОБА_1 про дострокове повернення кредиту, змінив строк виконання основного зобов`язання із 05 квітня 2024 року на 21 червня 2014 року, а тому звернення до суду з позовом до поручителя у лютому 2015 року здійснено поза межами шестимісячного строку чинності поруки, що є підставою для відмови у задоволенні позову у зв`язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя ОСОБА_2 .

При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Оскільки доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій та не дають підстав вважати, що судами порушені норми матеріального та процесуального права, тому суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою та підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані рішення залишенню без змін.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Оксі Банк», залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 лютого 2017 року та ухвалу

Апеляційного суду міста Києва від 13 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик