Справа № 525/240/19
Провадження № 2/525/152/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.08.2019 Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Хоролець В.В.

при секретарі Хоменко М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Велика Багачка Полтавської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Гоголівська селищна рада Великобагачанського району Полтавської області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в:

З позову ОСОБА_1 вбачається, що йому на підставі договору купівлі - продажу ВАК № 206970 від 22.05.2003 року на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно довідки про склад сім`ї, виданої виконавчим комітетом Гоголівської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області від 30.01.2019 року № 162, ОСОБА_1 має такий склад сім`ї: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - власник майна; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - дружина; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - син; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - син.

Позивач вказує, що відповідач у справі ОСОБА_2 з 2010 року не проживає в житловому приміщенні, про що складено акт депутата Гоголівської селищної ради ОСОБА_5 від 01 лютого 2019 року в присутності свідків ОСОБА_6 , що проживає АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 , що проживає в АДРЕСА_3 , ОСОБА_8 , що проживає в АДРЕСА_3 . Відповідач ОСОБА_2 не проживає в даному будинку, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, його особистих речей в будинку не має і взагалі будинком він не цікавиться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням позивач ОСОБА_1 відповідачу ОСОБА_2 не чинив. З 2010 року позивачу фактичного місця перебування відповідача ОСОБА_2 не відомо.

Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач вважає, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 втратив право користування житловим приміщенням будинком АДРЕСА_1 у зв`язку з тривалою, понад один рік без поважної причини відсутністю за місцем реєстрації, крім того не сплачує за комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житлового приміщення, тому, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як власник житла змушений звернутися до суду з даною позовною заявою про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки відповідач ОСОБА_2 створює позивачу перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном (а.с.а.с.1-2).

З листа Гоголівської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області №02-20/128 від 11.03.2019 року вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , станом на 11.03.2019 року зареєстрований в АДРЕСА_1 (а.с.14).

Ухвалою суду від 25.03.2019 року за вищевказаним цивільним позовом ОСОБА_1 було відкрите загальне позовне провадження і підготовче засідання призначено на 20.05.2019 року (а.с.16). Відповідачу за зареєстрованим місцем його проживання було направлено копію позовної заяви з доданими до неї документами, про те, з відмітки вузла поштового зв`язку вбачається, що він за даною адресою не проживає (а.с.а.с.21-22); при цьому, з поштової кореспонденції вбачається, що відповідач ОСОБА_2 за зареєстрованим місцем проживання не проживає і не отримує судову кореспонденцію, тому він повідомлявся судом про день і час проведення розгляду справи в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом поміщення оголошення на веб-сайті суду.

20.05.2019 року по даній справі проведено підготовче засідання і призначено судовий розгляд по суті справи на 18.06.2019 року (а.с.27).

В судове засідання від позивача ОСОБА_1 ще 21.05.2019 року надійшла заява про підтримання заявленого позову та про розгляд справи у його відсутність, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та провести розгляд справи (а.с.32).

Відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять дні до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідач у справі ОСОБА_2 в судове засідання 18.06.2019 року не з`явився, як вбачається з поштової кореспонденції, за місцем своєї реєстрації: АДРЕСА_1 він не проживає і судові повістки не отримує (а.с.а.с.35,36), однак він вважається таким, що належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України, оскільки на веб-сайті суду опубліковане оголошення про його виклик в дане судове засідання (а.с.а.с.31,37); відзив на позов у розумінні ст.178 ЦПК України даний відповідач суду не подавав.

В судове засідання 12.08.2019 року відповідач у справі ОСОБА_2 повторно не з`явився, як вбачається з поштової кореспонденції, за місцем своєї реєстрації: АДРЕСА_1 він не проживає і судові повістки не отримує (а.с.а.с.46,47), однак він вважається таким, що належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України, оскільки на веб-сайті суду опубліковане оголошення про його виклик в дане судове засідання (а.с.а.с.41,42).

Представник третьої особи у справі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Гоголівська селищна рада Великобагачанського району Полтавської області в судове засідання не з`явився, від даної сільської ради до суду надійшов лист про не заперечення щодо задоволення позовних вимог та про розгляд справи у відсутність їх представника (а.с.а.с.35,48).

У зв`язку з викладеним, суд вирішив за можливе розглянути справу в судовому засіданні 12.08.2019 року у відсутність учасників справи, на підставі наявних у справі доказів, з урахуванням норм ст.247 ЦПК України та Рішення Конституційного Суду України №16-рп/2011 від 08.12.2011 року (справа про фіксування судового процесу технічними засобами).

Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Гоголівська селищна рада Великобагачанського району Полтавської області про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні - це певна річ (об`єкт), щодо якої виник спір.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі - продажу ВАК № 206970 від 22.05.2003 року, реєстровий номер 682, громадянин ОСОБА_9 продав, а ОСОБА_1 купив належний продавцю на праві власності житловий будинок, розміром жилої площі якого становить 45,4 кв.м. та надвірні будівлі, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та земельну ділянку розміром 0,1527 га, що розташована в АДРЕСА_1 , яку передано для будівництва та обслуговування житлового будинку (а.с.3).

З реєстраційного посвідчення від 12.06.2003 року, зареєстрованого директором бюро технічної інвентаризації вбачається, що житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 зареєстрований за ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Великобагачанського районного нотаріального округу Вороною В.І. від 22.05.2003року, реєстровий № 682 та записано в реєстрову книгу № 1 за реєстровим № 85 (а.с.4).

З довідки, виданої виконавчим комітетом Гоголівської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області №152 від 30.01.2019 року вбачається, що ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 та склад зареєстрованих членів сім`ї складає: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - дружина, паспорт серії НОМЕР_2 ; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - син, паспорт серії НОМЕР_3 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - син, паспорт серії НОМЕР_4 (а.с.5).

З акта від 01.02.2019 року, складеного депутатом Гоголівської селищної ради ОСОБА_5., в присутності свідків-жителів АДРЕСА_1 - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вбачається, що ОСОБА_2 , 1993 р.н., зареєстрований за адресою: будинок АДРЕСА_1 , однак за даною адресою з 2010 року він відсутній та не проживає; фактичне його місце знаходження не відоме (а.с.6).

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України).

Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин 5,6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У відповідності до ч.1 ст.381 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

За ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За ст.270 ЦК України фізична особа, серед іншого, має право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на недоторканість житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування.

У відповідності до ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає менше шести місяців на рік. Реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Згідно норм ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України громадянин, які мають у приватній власності будинок і користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати та укладати інші не заборонені законом угоди. При цьому, обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Об`єктом права власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України).

Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина друга цієї статті визначає способи захист цивільних прав та інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України, а також з урахуванням положень ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним в будинку, що йому належить, користуються жилими приміщеннями в обсязі визначеному відповідно до угоди з власником.

Разом з цим, згідно норм ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України громадянин, які мають у приватній власності будинок (квартиру) і користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати та укладати інші не заборонені законом угоди. При цьому, обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Об`єктом права власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України).

У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплені принципи непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

Системний аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім`ї власника будинку користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сім`ї власника будинку на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а відтак - припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім`ї на користування цим будинком.

При цьому, зазначені висновки не суперечать нормам ст.47 Конституції України, ст.9 ЖК України та ст.311 ЦК України, враховуючи, що право на житло (користування ним, усунення перешкод у користуванні ним) підлягає захисту лише у випадку порушення прав особи.

Верховний Суд України у своїй постанові від 05.11.2014 року висловив правову позицію про те, що аналіз статей 383,391,405 ЦК України та статті 156 ЖК дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватися цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Таку ж позицію висловив Верховний Суд України у своїй постанові від 15.05.2017 року у справі №734/387/15-ц.

З доводів позовної заяви вбачається, що в будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , був зареєстрований як колишній член сім`ї власника вищевказаного будинку. При цьому, будь-яких доказів про зворотнє стороною відповідача до суду не подавалися.

Суд приймає до уваги акт комісії від 11.02.2019 року про те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований в будинку АДРЕСА_1 , однак за даною адресою не проживає з 2010 року по даний час, оскільки зміст даного акта узгоджується з дослідженими матеріалами справи, і ними не спростовується.

Отже, виходячи з сукупності вищевикладеного, вбачаються підстави для задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Гоголівська селищна рада Великобагачанського району Полтавської області про визнання особи ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування жилим приміщенням в межах заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За загальним правилом, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Поряд з цим, згідно частини 3 цієї статті, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог щодо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Судом встановлено, що позивач у справі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є інвалідом другої групи (а.с.8).

Частиною шостою статті 141 ЦПК України визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З урахуванням даної процесуальної норми та того, що позивач у справі ОСОБА_1 є інвалідом другої групи, який згідно ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору (при зверненні до суду мав би сплатити судовий збір в сумі 768 грн.40 коп. у випадку, коли б не був звільнений згідно закону від його сплати), а позовні вимоги ОСОБА_1 у справі задоволені повністю, необхідно стягнути з відповідача у справі ОСОБА_2 в дохід Державного бюджету Українисудові витрати по справі - судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.41,55 Конституції України, ст.ст.16,270,316,317,319,381,383,386,391,392,405 ЦК України, ст.ст.3,7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст.4,11,12,13,49,76-80,81,83,128,133,141,259,247,263-265,272-273 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Гоголівська селищна рада Великобагачанського району Полтавської області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в дохід Державного бюджету Українисудові витрати по справі - судовий збір в розмірі 768 грн.40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до пп.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Великобагачанський районний суд Полтавської області.

На виконання п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України судом зазначається повне найменування сторін: позивач: ОСОБА_1 , який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , паспорт серії НОМЕР_1 ; відповідач: ОСОБА_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків суду не відомий, паспорт серії НОМЕР_3 ; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Гоголівська селищна рада Великобагачанського району Полтавської області, юридична адреса: Полтавська область Великобагачанський район сел. Гоголеве, вул. Горєва, 27, .

Суддя В.В. Хоролець