ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5062/19 Справа № 202/191/19 Суддя у 1-й інстанції - люсар Л.П. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 січня 2019 року по справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Грищенко Володимир Іванович, приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Маркарова Вікторія Юріївна, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради про визнання недійсним правочинів, скасування державної реєстрації права власності на квартиру, скасування обтяження,-

В С Т А Н О В И Л А:

10 січня 2019 року позивач звернувся до суду з позовом та 17 січня 2019 року подав заяву про забезпечення позову, в якій він просив суд постановити ухвалу про забезпечення позову шляхом заборони відчуження квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 2868830 від 10 лютого 2012 року), що належить ОСОБА_4 , до вирішення справи по суті позовних вимог. оскільки невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити не можливим виконання рішення суду (а.с.1-8, 53-55).

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 січня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, що не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Грищенко В.І., приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Маркарова В.Ю., Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради про визнання недійсним правочинів, скасування державної реєстрації права власності на квартиру, скасування обтяження - відмовлено (а.с.65-66).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою заяву про забезпечення позову задовольнити в повному обсязі. Зазначає, що існує реальна загроза відчуження спірної квартири третім особам, що може ускладнити чи зробити не можливим виконання рішення суду у випадку вирішення спору судом на його користь (а.с.89-93).

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 січня 2019 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Перевіривши законність ухвали суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено існування реальної загрози невиконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог та необхідність забезпечення позову.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження можливих труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Частиною 3 ст.150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності; ціну позву, про забезпечення якого просить заявник та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч.5 ст. 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

З аналізу вказаних норм можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, розтратити його, продати або знецінити і, що такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, 10 січня 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, що не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Грищенко В.І., приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Маркарова В.Ю., Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради про визнання недійсним правочинів, скасування державної реєстрації права власності на квартиру, скасування обтяження (а.с.1-8).

17 січня 2019 року подав заяву про забезпечення позову, в якій заявник просив суд постановити ухвалу про забезпечення позову шляхом заборони відчуження квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 2868830 від 10 лютого 2012 року), що належить ОСОБА_4 , до вирішення справи по суті позовних вимог, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити не можливим виконання рішення суду (а.с. 53-55).

В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник посилався на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 знаходились у шлюбі з 09.08.1987 року. Шлюб між ними було розірвано 22.03.2016 року. У період знаходження у шлюбі подружжя придбало квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу спірної квартири, за яким набувачем була вказана ОСОБА_2 , було посвідчено 21.11.2003 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міськогонотаріального округу Вербою В.М. (реєстровий № 4613) та право власності зареєстроване в КП Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації 26.12.2003 року (реєстровий № 2868830). Однак заявнику стало відомо з Інформаційної довідки № 150374804 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.12.2018 року, що ОСОБА_2 передала спірну квартиру у власність ОСОБА_3 за договором дарування, посвідченим 24.09.2004 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Грищенко В.І. (реєстровий № 2421). В подальшому ОСОБА_3 передала спірну квартиру у власність своєї рідної дочки ОСОБА_4 за договором довічного утримання, посвідченим 30.12.2011 року приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Маркаровою В.Ю. (реєстровий № 1283). Право власності на спірну квартиру ОСОБА_4 було зареєстровано у Реєстрі прав власності на нерухоме майно 10.02.2012 року (реєстровий № 2868830). На підставі вказаного договору 30.12.2011 року нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Маркаровою В.Ю. у Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна було внесено відомості про заборону на відчуження спірної квартир (реєстровий № 12034326).

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову у цивільні справі № 202/191/19, є квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи вищевикладене та враховуючи можливість відчужити спірне майно, колегія суддів приходить до висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання можливого рішення суду, а тому заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову слід задовольнити.

При цьому, апеляційний суд акцентує увагу на те, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер, і можуть бути скасовані у випадку визнання позовних вимог необґрунтованими. Також апеляційний суд зауважує, що підстав вважати, що накладення заборони на відчуження спірної квартири до вирішення позову по суті порушить законні інтереси відповідачів, немає.

На підставі вищевикладеного, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 січня 2019 року - скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити.

Заборонити відчуження квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 2868830 від 10 лютого 2012 року), що належить ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 до вирішення справи по суті позовних вимог.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: