Постанова

Іменем України

01 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 409/625/17

провадження № 61-29204св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач - Управління соціального захисту населення Білокуракинського районної державної адміністрації, відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління соціального захисту населення Білокуракинського районної державної адміністрації на рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 19 червня

2017 року у складі судді Третяка О. Г. та ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 07 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Луганської В. М., Дронської І. О., Стахової Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2017 року Управління соціального захисту населення Білокуракинського районної державної адміністрації (далі - УСЗН Білокуракинської районної державної адміністрації) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченої щомісячної адресної допомоги.

Позовна заява мотивована тим, що 17 серпня 2015 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про взяття його на облік як внутрішньо переміщеної особи.

27 серпня 2015 року позивач звернувся до УСЗН Білокуракинської районної державної адміністрації із заявою про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. За результатами розгляду поданих матеріалів та заяви було прийнято рішення про виплату державної допомоги в період з 27 серпня по 26 жовтня 2015 року у сумі 442 грн та з 27 жовтня по 26 грудня 2015 року

у сумі 221 грн.

Також позивач вказує, що у вересні 2016 року було проведено верифікацію наданих відповідачем відомостей та виявлено факт подання відповідачем недостовірних відомостей, а саме: наявність у нього нерухомості, розташованої поза межами окупованої території та районі проведення антитерористичної операції, у зв`язку з чим у виплаті допомоги йому було відмовлено та встановлено, що адресну допомогу йому було призначено без достатніх на те правових підстав, в результаті чого йому було надміру сплачено кошти у розмірі 1 326 грн.

30 вересня 2016 року позивачем направлено листа на адресу відповідача з повідомленням про необхідність повернення виплачених коштів на рахунок позивача, однак відповідач добровільно не повернув вищевказану суму соціальної допомоги, у зв`язку з чим УСЗН Білокуракинської районної державної адміністрації просило суд стягнути зі ОСОБА_1 суми надміру виплачених державних коштів у розмірі 1 326 грн.

Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області

від 19 червня 2017 року у задоволенні позову УСЗН Білокуракинської районної державної адміністрації відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 07 вересня 2017 року рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 19 червня 2017 року залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що відповідно до копій свідоцтва про право на спадщину за законом відповідач успадкував лише земельні ділянки без житлових будинків. Інших даних щодо факту володіння відповідачем нерухомого майна позивачем не було надано. Тому підстави для задоволення позову відсутні.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, УСЗН Білокуракинської районної державної адміністрації просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 має у власності житлове приміщення АДРЕСА_1 . За даним фактом відповідачем проведено перевірку та складено акт обстеження, в ході якої встановлено, що за вказаною адресою розташовано два будинки: № 1 - знаходиться в аварійному стані та не придатний для проживання; № 2 -цегляний будинок з євро вікнами, придатний для проживання. Сам факт проживання в будинку № 2 відповідач підтвердив, поставивши підпис в акті обстеження. Отже, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій помилково встановили факт відсутності у відповідача житлового приміщення. Таким чином, судами не були досліджені в повному обсязі всі обставини справи, у зв`язку з чим судові рішення були ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано цивільну справу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі № 409/625/17 (провадження № 61-29204св18) призначено повторний автоматизований розподіл.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 17 серпня 2015 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про взяття його на облік як внутрішньо переміщеної особи.

27 серпня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до УСЗН Білокуракинської районної державної адміністрації із заявою про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

У бланку заяви позивач вказав, що у нього та членів його сім`ї відсутнє у володінні житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції; відсутні транспортні засоби (механізми), що підлягають державній реєстрації та обліку в Державтоінспекції; відсутній депозитний банківський рахунок з наявністю коштів, що перевищує

10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. Також особисто позивачем зазначено, що обставини, що впливають на виплату адресної допомоги, відсутні.

За результатами розгляду поданих матеріалів та заяви було прийнято рішення про виплату державної допомоги в період з 27 серпня по 26 жовтня 2015 року у сумі 442 грн та з 27 жовтня по 26 грудня 2015 року

у сумі 221 грн.

30 вересня 2016 року позивач повідомив відповідача про необхідність повернення надміру сплачених коштів у сумі 1 326 грн у зв`язку виявлення факту подання відповідачем недостовірних відомостей, а саме наявність у нього нерухомості, розташованої поза межами окупованої території та районі проведення антитерористичної операції.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частинами першою, третьою статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) установлено щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. Затверджено Порядок надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (далі - Порядок № 505).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 505 (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) грошова допомога надається громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції або змушені були покинути своє постійне місце проживання в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, і перемістилися в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі (далі - особа, яка переміщується), а також стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві держадміністрацій, структурних підрозділах з питань соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, з дня звернення за її призначенням та виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Згідно з пунктом 5 Порядку № 505 для отримання грошової допомоги уповноважений представник сім`ї звертається до уповноваженого органу за фактичним місцем проживання (перебування) з відповідною заявою та пред`являє паспорт громадянина України або інший документ, що посвідчує особу, та довідки всіх членів сім`ї про взяття на облік осіб, які переміщуються.

У даній заяві уповноважений представник сім`ї зазначає, зокрема, наявність у будь-кого з членів сім`ї у володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції.

Пунктом 6 Порядку № 505 визначено, що грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сім`ї має у володінні житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення.

Відповідності до пункту 11 Порядку № 505 уповноважений представник сім`ї, якому призначено грошову допомогу, зобов`язаний повідомляти уповноваженому органу про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, протягом трьох днів з дня настання таких обставин.

Суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються уповноваженим представником сім`ї на вимогу уповноваженого органу.

У разі відмови добровільного повернення надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються у судовому порядку.

Суди встановили, що 27 серпня 2015 року відповідач звернувся до УСЗН Білокуракинської районної державної адміністрації із для призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, зазначивши адресу свого фактичного місця перебування: АДРЕСА_1 .

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що розпорядженням Кабінету Міністрів України

від 30 жовтня 2014 року № 1053-р був затверджений Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до якого входило смт Білокуракино Луганської області, де розташовано житлове приміщення, в якому мешкає відповідач.

Даний населений пункт входить також і до оновленого Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня

Встановивши, що ОСОБА_1 у заяві від 17 серпня 2015 року про взяття на облік особи, яка перемістилася з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, вказав, що його фактичне місце перебування: АДРЕСА_1 , та врахувавши, що у нього та будь-кого з членів його сім`ї у володінні житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції, відсутнє, суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_1 має у власності житлове приміщення АДРЕСА_1 , колегія суддів не бере до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 6 Порядку № 505 (у редакції, чинній на момент здійснення виплат відповідачу), грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сім`ї має у власності житлове приміщення, не тільки розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, а і райони проведення антитерористичної операції, до яких відноситься смт Білокуракино Луганської області. Крім того, позивачем у порушення вимог статті 60 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанцій) не надано суду належних та допустимих доказів того, що будинок приміщення АДРЕСА_1 належить відповідачу на праві власності. Наданий акт обстеження матеріально-побутових умов від 26 червня 2017 року не підтверджує права власності відповідача на будинок, а лише констатує проживання відповідача за вказаною адресою.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого

2010 року).

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є достатньо мотивованими та такими, що відповідають нормам закону.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками судів, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Управління соціального захисту населення Білокуракинського районної державної адміністрації залишити без задоволення.

Рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 19 червня

2017 року та ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 07 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська А. І. Грушицький В. В. Сердюк