РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/3537/19

Провадження № 22-ц/4815/926/19

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Кучина Н.Г.

Рішення ухвалене в м. Рівне

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий : Боймиструк С.В.

судді: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання : Тхоревський С.О.,

з участю: ОСОБА_1 , Станкевич В.О. , Курганська О.В. , ОСОБА_4 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Іванюка І.В. та ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 22 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4 про заборону здійснювати подальше будівництво, -

В С Т А Н О В И В :

21 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Рівненського міського суду з позовом до ОСОБА_5 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 про заборону здійснювати подальше будівництво та реконструкцію квартири АДРЕСА_1 , що розташована на земельній ділянці, яка перебуває у спільному користуванні.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 22 квітня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , третя особа ОСОБА_4 про заборону здійснення подальшого будівництва відмовлено.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Іванюк І.В. не погоджується із рішенням суду першої інстанції та вважає його таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що дії відповідача ще не призвели до значного погіршення технічного стану будинку, але поряд з цим порушують право користування прибудинковою територією інших співвласників.

Вказує, що є не правильними висновки суду першої інстанції, що на момент розгляду справи відсутні докази здійснення відповідачкою будівництва на земельній ділянці по АДРЕСА_1 та що до неї застосовувалися міри архітектурно-будівельного контролю, що являється ще однією із підстав для відмови заявленого позову. Дані висновки спростовуються доказами, які були долучені до позовної заяви та про, які згадувалось у позові, а саме : письмові пояснення відповідача про те, що остання продовжує будівництво, а отже вона його вже розпочала. Окрім того, відповідач без належних доказів та без погодження з співвласниками будинку побудувала огорожу (паркан) з фундаменту та бетонних блоків, чим відгородила місце майбутнього будівництва.

За наведеного вважає, що право на користування прибудинковою територією житлового будинку на АДРЕСА_1 , відповідач ОСОБА_5 вже порушує, а якщо продовжить подальше будівництво це призведе до порушення інших прав співвласників будинку, а саме позбавить можливості на отримання частини земельної ділянки у власність, відповідно до ст. 42 ЗК України, оскільки остання буде вже забудована.

Покликаючись на викладені обставини, просить оскаржуване рішення скасувати, постановити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

У поданій ОСОБА_1 апеляційній скарзі, вона вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що звертаючись до суду з позовною заявою про заборону ОСОБА_5 власниці квартири АДРЕСА_3 , подальшого будівництва, згідно будівельного паспорта «Реконструкція з добудовою житлового будинку на АДРЕСА_3 » виданого 04.02.2014 №01-П/14 позивач не мав на меті з`ясування земельних відносин із відповідачем, а мав на меті саме захист своїх порушених майнових прав як співвласника багатоквартирного житлового будинку, для задоволення своїх потреб користування об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону, право на житло.

Вказує, що земельна ділянка під вищевказаним будинком відведена для його обслуговування, відноситься до земель комунальної власності Рівненської міської ради. Її поділ у добровільному або судовому порядку можливий лише за умови, якщо співвласники житлового будинку оформили право власності або користування на земельну ділянку під будинком.

Зазначає, що за багаторазовими зверненнями власників квартир № 1,3 ОСОБА_1 та ОСОБА_4 стосовно виконання будівельних робіт ОСОБА_5 , 11.08.2014 була проведена позапланова перевірка об`єкта "Реконструкція житлового будинку з добудовою по АДРЕСА_3 ." Перевіркою встановлено порушення п.1 ч.1 ст. 34 ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності". За вказане порушення ОСОБА_5 притягнуто до адміністративної відповідальності та вручено припис з вимогою зупинити виконання будівельних робіт та набути право на їх виконання.

Вказує, що виданий будівельний паспорт на реконструкцію житлового будинку з побудовою не зважаючи на те, що ОСОБА_6 є лише власником квартири, суперечить нормам та порушує право інших співвласників спільного майна в багатоквартирному житловому будинку.

За наведеного, просила рішення скасувати, позов задовольнити в повному обсязі.

У поданому на апеляційні скарги відзиві, представник ОСОБА_5 - адвокат Курганська О.В. вважає подані апеляційні скарги безпідставними та такими, що не спростовують висновків суду.

Зазначає, що будь-яких доказів передачі земельної ділянки комунальної власності у власність чи користування співвласників житлового будинку апелянтами не надано, як і не надано документів на підтвердження права спільної сумісної власності на земельну ділянку. Тому наведені в апеляційних скаргах положення законодавства, про прибудинкову територію, не можуть підміняти правовстановлюючих документів про наявність такого права. Адже, будь-яких рішень про передачу земельної ділянки у спільну власність (користування) власників квартир житлового будинку на АДРЕСА_1 не приймалось, відтак земельна ділянка у спільній власності чи спільному користуванні власників трьох квартир не перебувала і не перебуває на даний час, правовстановлюючих документів на таку земельну ділянку немає, як об`єкт цивільних прав вона не формувалася і не реєструвалася в установленому порядку.

Не погоджується із доводами апеляційних скарг, що ОСОБА_5 порушує права позивачки на користування прибудинковою територією, а якщо продовжить подальше будівництво, то це призведе до порушення інших прав співвласників будинку, руйнування будинку і позбавить можливості на отримання земельної ділянки у власність відповідно до ст. 42 ЗК України, оскільки, ОСОБА_5 для проведення реконструкції належного їй нерухомого майна отримала необхідні дозвільні документи, а саме : будівельний паспорт від 04.02.2014 та в Інспекції ДАБК зареєстроване повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 05.02.2014. Вказані документи є чинними, що стверджується наявними у матеріалах справи судовим рішенням про відмову ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у їх скасуванні. При цьому жодних будівельних робіт ОСОБА_5 не проводить, а огорожа була встановлена (відновлена) ОСОБА_5 по межі земельної ділянки на час перебування цієї земельної ділянки у її власності і будь-яких судових рішень про її знесення з часу скасування рішення про приватизацію прийнято не було.

Враховуючи викладене, просила рішення залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

ОСОБА_1 та її представник адвокат Станкевич В.О., а також третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримали подані апеляційні скарги та просили її задовольнити.

Представник ОСОБА_5 адвокат Курганська О.В. просила апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційні скарги підлягають до задоволення з таких підстав.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки сторони не надали суду доказів того, що земельна ділянка знаходиться в їх власності чи користуванні, тобто державного акту на право володіння чи право користування земельною ділянкою і органом місцевого самоврядування не встановлено в натурі меж даної ділянки, тому вимога позивача про заборону здійснювати подальше будівництво задоволенню не підлягає.

Такі висновки місцевого суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України та ч.1, п.3 ч.2 ст.16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: припинення дії, яка порушує право;

Вважаючи дії відповідачки ОСОБА_5 , щодо здійснення нею спроб реконструкції - будівництва частини будинку на частині прибудинкової земельної ділянки, яка їй не належить, такими що порушують права позивачки, ОСОБА_1 звернулась до суду.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 проживають у багатоквартирному житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 є власником кв. №1 в цьому будинку на підставі договору купівлі-продажу від 14 листопада 2011 року, посвідченим приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Червук В.М. зареєстрованим в реєстрі № 1106 (а.с.5).

Власником кв. №2 є ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 27 червня 2012 року, посвідченим приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Кострикіним В.І. зареєстрованим в реєстрі № 1816 (а.с.7).

ОСОБА_4 та ОСОБА_8 є співвласниками кв. №3 , яка належить їм та на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 09 листопада 1995 року (а.с.7).

04 лютого 2014 року Управлінням містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради замовнику будівництва ОСОБА_5 було видано будівельний паспорт забудови земельної ділянки № 01-П/14 на реконструкцію житлового будинку з добудовою в трьох квартирному житловому будинку на АДРЕСА_1 (а.с.8).

04 лютого 2014 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Рівненській області зареєстровано повідомлення про початок виконання будівельних робіт № РВ 58 (а.с.9).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №87068794 від 15.05.2017, за ОСОБА_5 було зареєстровано земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1 , цільове призначення землі житлової забудови, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, за адресою : АДРЕСА_3 , підстава скасування реєстрації рішення Рівненського міського суду від 02.02.2017 року (а.с.10).

Зазначеним рішенням Рівненського міського суду від 02 лютого 2017 року у справі № 569/16944/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , Рівненської міської ради було скасовано рішення Рівненської міської ради від 26 вересня 2013 року №3301 про передачу ОСОБА_5 безоплатно у власність земельної ділянки площею 290 кв. м по АДРЕСА_3 (кадастровий номер - НОМЕР_1 ), для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Визнано недійсним свідоцтво про право власності від 06 грудня 2013 року, індексний номер: 14119951, на земельну ділянку площею 0,029 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , та скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на цю земельну ділянку.

Вказане рішення залишене без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 20 квітня 2017 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 жовтня 2017 року (а.с.12-14).

Згідно з п.1,4 ч.1 ст.1 Закону України «Про особливості здійснення права власності, у багатоквартирному будинку», багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна; прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, у межах земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку;

З довідки із звітності з кількісного обліку земель про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями Головного управління Держгеокадастру Рівненській області від 21 січня 2019 року № 2-367/176-19 вбачається, що земельна ділянка площею 0,0722 га розташована на землях житлової (малоповерхової) забудови на АДРЕСА_1 , яка пропонується для будівництва і обслуговування житлового будинку обліковується: площею 0,0290 га землями запасу Рівненської міської ради; решта земельної ділянки частково за ОСОБА_9 та частково землями запасу Рівненської міської ради (план розмежування в Відділі у м. Рівному відсутній) (а.с.46).

В матеріалах справи відсутні докази виділення в порядку установленому земельним законодавством ОСОБА_9 (від імені якої продано відповідачці кв.2 (а.с.6) частини земельної ділянки по АДРЕСА_1 , зокрема : рішення міськради, договір користування чи оренди, план земельної ділянки, її межі, локалізацію та площу.

Згідно з ч.4 ст.26, ч.1 ст.27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Забудова присадибних, дачних і садових земельних ділянок може здійснюватися на підставі будівельного паспорта забудови земельної ділянки (далі - будівельний паспорт).

Відповідно до п. 2.1 Порядку видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки зареєстрованого в Мінюсті України 22 липня 2011 року за № 902/19640: обов`язковою умовою його видачі є засвідчена в установленому порядку копія документа, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, або договір суперфіцію;

Отже, як випливає з наведеного, здійснювати забудову або реконструкцію в даному випадку може особа, яка має право власності або користування земельною ділянкою оформленою належним чином, відведеною під забудову і обслуговування частини житлового будинку.

Як правильно стверджує сторона відповідачки, що доказів передачі земельної ділянки комунальної власності у власність чи користування співвласників житлового будинку не надано, що опосередковано спростовує її ж твердження про право проведення реконструкції на підставі повідомлення про початок будівельних робіт зареєстрованого в Інспекції Державного архітектурного будівельного контролю (а.с.11), оскільки вона також вже не є власником частини земельної ділянки, яка виділялась їй під реконструкцію частини будинку відповідно до наведених вище рішень судів. Сторони здійснюють фактичне використання земельної ділянки, без виготовлення землевпорядної документації та прийняття відповідного рішення власником землі - Рівненською міською радою, яку як слід зазначити, помилково не було залучено місцевим судом до участі в даному спорі.

Не скасування повідомлення ОСОБА_5 про початок будівельних робіт зареєстрованого в Інспекції ДАБК постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 30 червня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_1 , яке набрало законної сили відповідно до ухвали Житомирського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2017 року, не продовжує право ОСОБА_5 на вчинення оскаржуваних дій, а саме проведення реконструкції частини будинку, оскільки вона вже не є власником частини земельної ділянки на якій мала здійснювати реконструкцію частини будинку. Мотивування зазначених судових рішень зводиться до того, що на момент реєстрації вказаного повідомлення дії інспекції ДАБК були правомірні (а.с.30-38).

Однак, після того рішенням Рівненського міського суду від 02 лютого 2017 року у справі № 569/16944/15-ц свідоцтво про право власності від 06 грудня 2013 року видане ОСОБА_5 , індексний номер: 14119951, на земельну ділянку площею 0,029 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , визнано недійсним та скасовано державну реєстрацію її права власності на цю земельну ділянку.

Не власнику земельної ділянки чи не належному її користувачу не міг бути виданий будівельний паспорт та за його відсутності не було б зареєстровано повідомлення про початок виконання будівельних робіт.

Тобто у ОСОБА_5 відсутні правові підстави для здійснення такої реконструкції навіть за наявності не скасованих будівельного паспорта та повідомлення про початок будівництва.

В судових рішеннях Рівненського міського суду від 02 лютого 2017 року у справі № 569/16944/15-ц та в ухвалі апеляційного суду Рівненської області від 20 квітня 2017 року, які стосуються сторін у справі, встановлено обставини порушення ОСОБА_5 прав інших власників квартир на приватизацію землі передбачених ст.42, 89, 120, ЗК України та зазначено, що нормами земельного законодавства не передбачено можливості передачі у власність чи в користування окремим співвласникам багатоквартирного будинку земельної ділянки чи її частини (а.с.168-173).

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, право за захистом якого звернулась ОСОБА_1 є порушеним та підлягає захисту, відповідно до ч.1, п.3 ч.2 ст.16 ЦК України, а саме шляхом заборониОСОБА_5 здійснення подальшого будівництво та реконструкції кв. АДРЕСА_3 , що розташована на земельній ділянці, яка перебуває у спільному фактичному використанні сторін по справі.

За таких обставин, місцевий суд порушив норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи, а тому апеляційні скарги підлягають до задоволення, а рішення суду першої інстанції до скасування з ухваленням нового рішення про задоволення заявлених позовних вимог.

Згідно з ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційна інстанція доходить висновку про необхідність задоволення позову, та оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір", як інвалід другої групи, що підтверджується належними доказами, долученими до матеріалів справи. Судовий збір за подачу позову слід стягнути з ОСОБА_5 на користь держави в сумі 768,40 грн. Крім того, підлягає до стягнення на користь держави судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в сумі 1152, 60 грн.

Керуючись ст. 367, п.2 ч.1 ст.ст. 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Іванюка І.В. та ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 22 квітня 2019 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4 про заборону здійснювати подальше будівництво задовольнити.

Заборонити ОСОБА_5 подальше будівництво та реконструкцію квартири АДРЕСА_1 , що розташована на земельній ділянці, яка перебуває у спільному користуванні.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судові витрати, що складаються із судового збору за подання позовної заяви в сумі 768,40 грн. та за подання апеляційних скарг в сумі 1152,60 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 30 липня 2019 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

Н.М. Ковальчук