Справа № 466/6433/17 Головуючий у 1 інстанції:Свірідова В.В.
Провадження № 22-ц/811/1381/19 Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2019 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - Курій Н.М.,

суддів: Крайник Н.П., Шеремети Н.О.,

за секретаря - Матяш С.І.,

з участю представника позивачів ОСОБА_1 , представника відповідачів Львівської міської ради та виконкому Львівської міської ради Балюєва С.В., представника відповідача Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради Мартиняк Р.М., представника третьої особи Бучинського О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 05 березня 2019 року, постановлене в складі головуючої - судді Свірідової В.В.,

в с т а н о в и в:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися до суду з позовною заявою до Львівської міської ради, Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, ЛКП «Варшавське-407», з участю третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача ОСББ «Масарика-3» про визнання договору оренди приміщень підвалу, загальною площею 99,1 кв.м. багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 , укладеного 15.12.2015р. Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради з ЛКП «Варшавське-407» недійсним з моменту його вчинення та зобов`язання ЛКП «Варшавське-407» звільнити приміщення підвалу від належних підприємству речей та матеріалів.

27 листопада 2017 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися з позовом до Львівської міської ради, Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, з участю третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача ОСББ «Масарика-3» про захист права власності, в якому просили визнати рішення Львівської міської ради №1165 від 09.12.2016 року про зарахування приміщень підвалу, загальною пл. 99,1 кв.м. в багатоквартирному будинку по АДРЕСА_1 до комунальної власності та подальші дії відповідача з його державної реєстрації незаконними.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 08 грудня 2017 року ці дві справи об`єднані в одне провадження за № 466/6433/17-ц, 2/466/2295/17 (арк. спр. 116, том 1).

23 лютого 2018 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 подали позовну заяву (із змінами та доповненнями), зазначивши відповідачами Львівську міську раду, Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, Держреєстратора управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради - Канюгу Андрія Ярославовича, третя особа - ОСББ «Масарика-3», в якій просили визнати рішення Львівської міської ради №1165 від 09.12.2016 року про зарахування приміщень підвалу, загальною площею 99,1 кв.м. в багатоквартирному будинку по АДРЕСА_1 до комунальної власності незаконним та скасувати; скасувати рішення державного реєстратора управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради Канюги А.Я. про державну реєстрацію права комунальної власності від 26.04.2017 року на нежитлові приміщення (підвал), загальною площею 99,1 кв.м. в багатоквартирному будинку по АДРЕСА_1 (реєстраційний №101) та зобов`язати державного реєстратора внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації права комунальної власності на вказані приміщення.

14.09.2018 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 подали заяву про уточнення позовних вимог, які виклали наступним чином: рішення Львівської міської ради №1165 від 09.12.2016 року про зарахування приміщень підвалу загальною площею 99,1 кв.м. в багатоквартирному будинку по АДРЕСА_1 до об`єктів комунальної власності визнати незаконним та скасувати запис про державну реєстрацію права комунальної власності на вказані приміщення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; ухвалу Львівської міської ради № 3600 від 10.07.2014 року про надання підвального приміщення пл. 99,1 кв.м. житлового будинку по АДРЕСА_1 в оренду ЛКП «Варшавське-407» визнати незаконною та вважати недійсним з моменту його вчинення договір оренди приміщень підвалу, укладений 15.12.2015р. управлінням комунальної власності департаменту економічної політики ЛМР з ЛКП «Варшавське-407»; зобов`язати Львівське комунальне підприємство «Варшавське-407» звільнити приміщення підвалу від належних підприємству речей та матеріалів, чим усунути перешкоди в користування власниками їх майном.

29.11.2018 року в Шевченківський районний суд м. Львова надійшла заява про уточнення позовних вимог від ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Львівської міської ради, виконавчого комітету Львівського міської ради, Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, Держреєстратора управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради - Канюги Андрія Ярославовича, ЛКП «Варшавське-407», третя особа - ОСББ «Масарика-3», в якій просили визнати незаконною ухвалу Львівської міської ради № 3600 від 10.07.2014р. про надання приміщення підвалу, пл.99,1 кв.м. в житловому будинку на АДРЕСА_1 в оренду ЛКП «Варшавське-407», договір оренди підвальних приміщень вважати недійсним з 15.12.2015р., тобто з моменту його вчинення та зобов`язати Львівське комунальне підприємство «Варшавське-407» звільнити приміщення підвалу від належних підприємству речей та матеріалів; визнати незаконним рішення виконкому Львівської міськради № 1165 від 09.12.2016р. про зарахування приміщень підвалу, загальною пл. 99,1 кв.м в багатоквартирному будинку по АДРЕСА_1 до об`єктів комунальної власності та скасувати запис №20254668 про державну реєстрацію права комунальної власності на вказані приміщення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна № 101).

В обґрунтування своїх уточнених позовних вимог позивачі покликалися на те, що згідно зі ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст. 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», позивачі разом з іншими власниками квартир після їх приватизації стали співвласниками приміщень загального користування, в тому числі й допоміжних, в будинку на АДРЕСА_1 .

У п. 1.1 рішення Конституційного Суду України від 02.03.2004 року (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків) зазначено, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, комори, горища, колясочні та ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир багатоквартирних будинків.

Відповідно до проектно-технічної документації, частина підвальних приміщень, пл. 99,1 кв.м. в будинку по АДРЕСА_1 призначена для роботи з населенням.

Позивачі зазначали, що у цих приміщеннях знаходиться електричне, сантехнічне та інше технологічне обладнання (інженерно-комунікаційні вузли, вентиляційні канали, технічні пристрої з магістралями центрального опалення, водопостачання та каналізації) без доступу до якого забезпечення належних санітарно-гігієнічних умов, безпечна експлуатація квартир і житлового будинку в цілому є неможливою.

На думку позивачів, Львівська міська рада, нехтуючи нормами діючого законодавства та справжніми інтересами територіальної громади, ухвалою № 3600 від 10.07.2014р. неправомірно, без згоди співвласників передала підвальні приміщення, пл. 99,1 кв.м. в будинку по АДРЕСА_1 в оренду ЛКП «Варшавське-407».

З метою належного утримання й використання спільного майна, 12.12.2015р. власники квартир створили ОСББ «Масарика-3», якому відповідно до акта приймання-передачі від 25.05.2016р. колишній управитель та балансоутримувач ЛКП «Варшавське-407» передав на баланс житловий комплекс по АДРЕСА_1 в цілому, в т.ч. допоміжні приміщення, заг. площею 5756,64кв.м. (сходові клітки, колясочні, сміттєкамери, горища, підвали, шахти ліфтів, інші технічні приміщення). Згаданий акт був погоджений та затверджений наказом Департаменту житлового господарства та інфраструктури ЛМР за № 382 від 29.06.2016р.

Продовжуючи діяти, на думку позивачів, всупереч вимогам закону, виконком Львівської міської ради рішенням №1165 від 09.12.2016р. приміщення підвалу в будинку, що вже перебував в управлінні та на балансі ОСББ, неправомірно зарахував до комунальної власності та 26.04.2017р. здійснив державну реєстрацію майна, яке ніколи не було окремим об`єктом права власності, що зокрема, вбачається з довідки ОКП ЛОР «БТІ та ЕО».

Відтак, позивачі вважали, що дії державного реєстратора та прийняте ним рішення про державну реєстрацію права ЛМР на спірне нерухоме майно також є протиправними.

Відтак, на їхню думку, недотримання Львівською міською радою та виконкомом Львівської міської ради вимог діючого законодавства є підставою для визнання прийнятих ними актів стосовно спільного майна власників квартир в будинку по АДРЕСА_1 незаконними.

Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради у своїх відзивах на позов зазначило, що позовні вимоги ґрунтуються на аргументах, які не відповідають фактичним обставинам справи та містять некоректні посилання на норми чинного законодавства України, а отже є безпідставними та невмотивованими. Також відповідач зазначив, що знаходження певних приміщень в підвалах, цокольних поверхах, горищах не може визнаватися безумовною підставою віднесення їх до допоміжних приміщень, які підлягають приватизації разом з приватизацією квартир. Вказав на те, що спірні нежитлові приміщення по АДРЕСА_1 , загальною площею 99,1 кв.м. не віднесено до житлового фонду, вони не використовуються для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців і виступають самостійним об`єктом нерухомого майна. Передачі ж у спільну власність підлягають виключно допоміжні приміщення житлового комплексу, і аж ніяк не нежитлові приміщення, які є окремими об`єктами цивільно-правових відносин. Зазначив, що факт здійснення щодо спірних приміщень правочинів (а саме - укладення договору найму, що засвідчує їх можливість бути об`єктом цивільно-правових відносин) підтверджується договором оренди від 15.12.2014 № Ш-9293-14, укладеним між управлінням комунальної власності та ЛКП «Варшавське-407». Відповідач зазначив, що нежитлові приміщення підвалу в АДРЕСА_1 , загальною площею 99,1 кв.м., однозначно віднесено до комунальної власності територіальної громади м. Львова, і такі зареєстровані за територіальною громадою м. Львова на підставі рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер: 1165, виданого 09.12.2016 року Львівською міською радою. Виходячи з вищенаведеного, відповідач наголосив, що спірні приміщення не є допоміжними приміщеннями, а є нежитловими підвальними приміщеннями.

26.04.2018 р. Львівська міська рада та виконком ЛМР подали відзив, в якому зазначили, що позов є безпідставним та необґрунтованим. Ствердили, що спірні нежитлові приміщення по АДРЕСА_1 , загальною площею 99,1 кв.м. не віднесено до житлового фонду, вони не використовуються для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців і виступають самостійним об`єктом нерухомого майна.

18.06.2018 р. державним реєстратором А. Канюгою подано відзив на позовну заяву, в якому останній вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог щодо скасування рішення державного реєстратора управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради Канюги А.Я. про державну реєстрацію права комунальної власності від 26.04.2017 р. на нежитлові приміщення, загальною площею 99,1 кв.м. в багатоквартирному будинку по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 101). Посилався на те, що ЛМР надала всі необхідні документи для реєстрації права комунальної власності на приміщення з індексами 1,2,3.4,5,6,7,8,9,10 за адресою АДРЕСА_1 , на підставі яких ним було прийняте рішення про реєстрацію права власності на ці приміщення. Щодо вимоги про зобов`язання державного реєстратора внести запис про скасування державної реєстрації також заперечив, оскільки до виключної компетенції органу державної реєстрації належить прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень чи відмову у реєстрації за наявності для того передбачених законом підстав, а тому суд не вправі втручатися у діяльність органу державної реєстрації прав, зобов`язуючи його приймати такі рішення.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 05 березня 2019 року позов задоволено. Визнано незаконною ухвалу Львівської міської ради № 3600 від 10.07.2014 р. про надання приміщення підвалу, площею 99,1 кв.м. в житловому будинку по вул. Т. АДРЕСА_1 в оренду ЛКП «Варшавське-407» та вирішено вважати недійсним договір оренди підвальних приміщень з 15.12.2015р., тобто з моменту його вчинення. Зобов`язано Львівське комунальне підприємство «Варшавське-407» звільнити приміщення підвалу, площею 99,1 кв.м. в житловому будинку по АДРЕСА_1 від належних підприємству речей та матеріалів. Визнано незаконним рішення виконкому Львівської міської ради № 1165 від 09.12.2016р. про зарахування приміщень підвалу, загальною площею 99,1 кв.м. в багатоквартирному будинку по АДРЕСА_1 до об`єктів комунальної власності та скасовано запис № 20254668 про державну реєстрацію права комунальної власності на вказані приміщення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна № 101).

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 17 травня 2019 року стягнуто з Львівської міської ради, виконавчого комітету Львівської міської ради, Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, державного реєстратора управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради Канюги Андрія Ярославовича, ЛКП «Варшавське-407» в користь позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 судовий збір в загальному розмірі 1920,00 гривень, а саме: з кожного відповідача у рівних частинах ( по 384,00 грн.).

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 05 березня 2019 року оскаржило Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене при неповному з`ясуванні обставин справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Посилається на те, що спірні нежитлові приміщення не віднесено до житлового фонду, вони не використовуються для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців і виступають самостійним об`єктом нерухомого майна. Стверджує, що передачі у спільну власність підлягають виключно допоміжні приміщення житлового комплексу, а не нежитлові приміщення, які є окремими об`єктами цивільно-правових відносин. Звертає увагу на те, що головним критерієм на основі якого конкретне приміщення відноситься до допоміжного приміщення чи нежитлового є його цільове призначення і фактичне використання. Стверджує, що спірні приміщення фактично використовувались для службових потреб, а саме під слюсарну майстерню ЛКП, тому вважає, що правові підстави для віднесення його до допоміжних приміщень відсутні. Посилається на довідку від 20 березня 2017 року, видану ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», в якій зазначено, що нежитлове приміщення на АДРЕСА_1 загальною площею 99,1 кв.м., розташоване в підвалі та є ізольованим. Також зазначає, що ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» було виготовлено засвідчену копію витягу про реєстрацію права власності та технічний паспорт, що підтверджує той факт, що дане приміщення не є допоміжним. Посилається також на те, що у спірному приміщенні відсутні вузлові комунікації в робочому стані, а лише проходять транзитні мережі водопостачання та каналізації, які необхідні не для забезпечення обслуговування будинку, а для постачання у саме спірне нежитлове приміщення відповідних комунальних послуг. Вважає, що спірні приміщення не є допоміжними приміщеннями, а є нежитловим підвальним приміщенням та на них не розповсюджується правовий режим спільної власності мешканців будинку.

Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 05 березня 2019 року.

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Голова правління ОСББ «Масарика-3» Бучинський Олег Степанович 11.07.2019 року подали відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначили, що судове рішення ухвалено на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, що підтверджені зібраними у справі та дослідженими доказами. Зазначають, що передаючи спірне підвальне приміщення в оренду «ЛКП Варшавське-407» без згоди його співвласників Управління комунальної власності ЛМР діяло в порушення вимог закону. Просять рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 05 березня 2019 року залишити без змін, апеляційну скаргу Управління комунальної власності ЛМР Департаменту економічної політики ЛМР без задоволення.

В судовому засіданні представник Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради Мартиняк Р.М. доводи апеляційної скарги підтримала, просила рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в позовних вимогах.

Представник відповідачів Львівської міської ради та виконкому Львівської міської ради Балюєв С.В. пояснив, що Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради є структурним підрозділом міської ради, тому міська рада та виконком міської ради повністю підтримують апеляційну скаргу з мотивів, наведених в ній.

Представник позивачів ОСОБА_1 та представник третьої особи Бучинський О.С. , підтримали заперечення позивачів на апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з п. п. 1 - 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону не дотримався.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено наступні обставини справи.

ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на праві приватної спільної сумісної власності, належить квартира АДРЕСА_2 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на квартиру від 09.10.1996 року та комора в підвалі, площею 2,0 кв.м (том 1, арк.спр. 3).

Крім того, ОСОБА_3 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 на праві приватної спільної сумісної власності, на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру від 07.02.1997 року належить квартира АДРЕСА_3 та комора в підвалі, площею 1,8 кв.м (том 1, арк.спр. 5).

Також, на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру від 12.12.1996 року, ОСОБА_13 , ОСОБА_4 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_4 та комора в підвалі, площею 1,8 кв.м (том 1, арк.спр. 7).

Суд першої інстанції в оскарженому рішенні зазначив: «під вказаними вище квартирами розташований підвал площею 99,1 кв.м., право на який оспорюється позивачем у зв`язку з прийняттям відповідачем оскаржуваного рішення».

Суд апеляційної інстанції встановив, що відповідно до плану підвалу 1,2 під`їзду будинку по АДРЕСА_1 (інвентаризаційна справа папка 1 арк. спр. 6) його загальна площа становить 458,5 кв.м. В цю площу входять, підвальні приміщення мешканців будинку, площею 360,4 кв.м та ізольване з окремим входом нежитлове приміщення під індексами 1,2,3,4,5,6,7,8,9,10, площею 99,1 кв.м.

Відповідно до ухвали Львівської міської ради №3600 від 10.07.2014 року про надання в оренду нежитлових приміщень на АДРЕСА_1 , надано ЛКП «Варшавське-407» нежитлові приміщення підвалу під індексами 1,2,3,4,5,6,7,8,9,10, площею 99,1 кв.м. на АДРЕСА_1 в оренду терміном на 2 роки 364 дні для службових потреб. (том 1, арк.спр. 9).

15.12.2014 року (а не 15.12.2015 року як зазначено в позовній заяві та в рішенні суду першої інстанції) Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради та ЛКП «Варшавське-407» уклали Договір оренди №Ш-9293-14 на підставі ухвали Львівської міської ради від 10.07.2014 року №3600, згідно з яким орендодавець передає, а орендар приймає у платне користування нерухоме майно, що знаходиться на балансі ЛКП «Варшавське-407» , а саме: приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 99,1 кв.м. під індексами 1,2,3,4,5,6,7,8,9,10, відповідно до даних технічного паспорта ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 01.07.2013 року. Цільове призначення: для службових потреб (том 1, арк.спр. 10-11).

Згідно з наказом Департаменту житлового господарства та інфраструктури ЛМР №382 від 29.06.2016 року «Про затвердження акту приймання-передачі житлового комплексу № АДРЕСА_1 з балансу ЛКП «Варшавське-407» Шевченківської районної адміністрації на баланс ОСББ «Масарика-3», затверджено акт приймання-передачі житлового комплексу № АДРЕСА_1 з балансу ЛКП «Варшавське-407» Шевченківської районної адміністрації на баланс ОСББ «Масарика-3» та зобов`язано вчинити всі необхідні дії по передачі інвентаризаційної та іншої нормативно-технічної документації ОСББ «Масарика-3» та внести зміни в інвентаризаційні справи ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» відповідно до цього наказу (том 1, арк.спр. 60).

Відповідно до акту приймання-передачі від 25.05.2016 року, площа підвальних приміщень будинку, що передані з балансу ЛКП «Варшавське-407» на баланс ОСББ «Масарика-3»складає 1284,6 кв.м. (том 1, арк.спр. 61-64).

Рішенням Львівської міської ради №1165 від 09.12.2016 року «Про реєстрацію права комунальної власності на нежитлові приміщення, які належать до комунальної власності територіальної громади м. Львова» вирішено зареєструвати територіальній громаді м. Львова в особі Львівської міської ради право комунальної власності на нежитлове приміщення підвалу №.№ 1,2,3,4,5,6,7,8,9,10, загальною площею 99,1 кв.м, розташованого по АДРЕСА_1 , виділивши вказане приміщення в окремий об`єкт (том 1, арк.спр. 103-104).

На підставі вказаного рішення, державним реєстратором Канюгою А.Я. зареєстровані вказані приміщення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності №20254668, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №101, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (том 1, арк.спр. 105).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірне підвальне приміщення є «допоміжним», беручи до уваги акти обстеження технічного стану нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 , складені ОСББ «Масарика-3» від 15 липня 2016 року, від 10 листопада 2016 року та від 26 жовтня 2016 року (том 1, арк.спр. 217-220), в яких зазначено, що ЛКП «Варшавське-407» використовує нежитлові приміщення №№ 1,2,3,4,5,6,7,8,9,10, загальною площею 99,1 кв.м., розташовані в підвалі дев`ятиповерхового житлового будинку на АДРЕСА_1 не за призначенням, а саме як складські. Доступ до них при необхідності виконання будь-яких ремонтних робіт представники ОСББ не мають.

Колегія суддів не погоджується з вищезазначеним висновком зважаючи на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 382 ЦК України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є, зокрема, приміщення загального користування (у тому числі допоміжні).

Статтею 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитку. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Визначення поняття допоміжні приміщення надано у ст. 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»: приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення); загальне майно - частина допоміжних приміщень житлового комплексу, що можуть використовуватися згідно з їх призначенням на умовах, визначених у статуті об`єднання (кладові, гаражі, в тому числі підземні, майстерні тощо).

Крім того, згідно з Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, допоміжні приміщення житлового будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», нежиле приміщення - це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин. Тобто в різних випадках одне і те ж приміщення може відноситись до житлового фонду і мати статус допоміжного або бути самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, у зв`язку з чим в результаті приватизації квартир їх мешканцями право власності останніх на такі приміщення не виникає.

Таким чином, за змістом Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» знаходження певних приміщень у підвалах, цокольних поверхах, горищах не може визнаватися безумовною підставою віднесення їх до допоміжних приміщень, які підлягають приватизації разом з приватизацією квартир. Підвальні приміщення можуть належати до допоміжних приміщень будинку та бути призначені для обслуговування будинку (розміщення в них технічного обладнання тощо), а можуть і не належати та не бути призначені для цих цілей.

На час виникнення спору віднесення приміщень до допоміжних регулювалося Законом України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", згідно зі ст. 1 якого допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення); нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна.

Відповідно до висновку Верховного суду, викладеного в постановах від 17.05.2018 р. № 127/4843/16-ц., від 04.04.2019 р. № 490/9680/16-ц, для розмежування допоміжних приміщень багатоквартирного жилого будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку і входять до житлового фонду, та нежилих приміщень, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру, і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин та до житлового фонду не входять, слід виходити як з місця їхнього розташування, так і з загальної характеристики сукупності властивостей таких приміщень, зокрема способу і порядку їх використання.

В постанові від 19.06.2019 року № 522/11316/17 Верховний суд зазначає, що для правильного вирішення спору, суд повинен встановити, чи належать приміщення до нежитлового, чи воно є допоміжним та чи знаходиться у ньому технічне обладнання будинку (інженерні комунікації та технічні пристрої, які необхідні для забезпечення санітарно-гігієнічних умов і безпечної експлуатації квартир тощо), без доступу до якого експлуатація житлового будинку є неможливою, чи використовувалось воно для обслуговування будинку.

Матеріалами справи встановлено, що спірні приміщення по АДРЕСА_1 , загальною площею 99,1 кв.м. є ізольованими, з облаштованим окремим входом (арк.спр.6, папка 1 інвентаризаційної справи) та виступають самостійним об`єктом нерухомого майна, що підтверджують договір оренди від 15.12.2014 року № Ш-9293-14, укладений між управлінням комунальної власності та ЛКП «Варшавське-407» та договір оренди від 12.01.2018 року № Ш-10921-18, укладений між управлінням комунальної власності та ЛКП «Варшавське-407» (останній на момент постановлення рішення суду першої інстанції ніким не оспорений).

Згідно з довідкою №133 від 27.03.2014 р. спірне приміщення використовувалося під слюсарну майстерню ЛКП «Варшавське-407» (арк. спр. 182, том 1).

Колегія суддів не бере до уваги акт комісії ОСББ «Масарика-3» від 23.07.2019 року, в якому зазначено, що за результатами контрольного заміру підвальних приміщень площа підвальних приміщень будинку, що передані з балансу ЛКП «Варшавське-407» на баланс ОСББ «Масарика-3» згідно з актом приймання-передачі від 25.05.2016 року, відповідає документації ДПІМ «Містопроект» і складає 1284,6 кв.м., в т.ч. разом з спірними приміщеннями, площею 99,1 кв.м., оскільки такі дані не відповідають дійсності, зважаючи на таке.

З матеріалів інвентаризаційної справи (папки 1-3) встановлено, що відповідно до поверхового плану підвалу 1, 2 під`їзду (папка 1 інвентаризаційної справи від 1984р.) загальна площа підвальних приміщень становить 360,4 кв.м., а також окремо зазначено підвальне приміщення, де знаходиться ЖЕК - 98,1 кв.м. (відповідно до змін 01.07.13р. - 99,1 кв.м.). Відповідно до поверхового плану підвалу 3,4 під`їзду (папка 2 інвентаризаційної справи арк.спр.3), загальна площа підвальних приміщень становить 564,7 кв.м., а відповідно до поверхового плану підвалу 5,6,7 під`їзду (папка 3 інвентаризаційної справи арк.спр.3) - 409,7 кв.м. Таким чином, загальна площа підвальних приміщень (без урахування 98,1 кв.м. для місцезнаходження ЖЕК) становить 1334,80 кв.м. Тоді як відповідно до акту приймання-передачі з балансу ЛКП «Варшавське-407» на баланс ОСББ «Масарика-3» від 25.05.2016 року площа переданих підвальних приміщень становить 1284,6 кв.м., що є меншим за загальну площу підвальних приміщень (1334,80 кв.м.), навіть без урахування спірних нежитлових підвальних приміщень по АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.13 Загальних відомостей по будівництву, що містяться в Технічному паспорті на будинок по АДРЕСА_1 (1-2 під`їзд), загальна корисна площа будинку, що розташований по АДРЕСА_1 , 1984 року будівництва становить 38897 кв.м., в тому числі, житлова площа квартир - 23482 кв.м., житлово-експлуатаційна контора - 98,1 кв.м. В пункті 14 вищевказаного документу зазначено, що з загальної кількості житлової площі знаходиться в підвалі ЖЕК 98,1 кв.м.

В матеріалах справи відсутні докази того, що підвальні приміщення по АДРЕСА_1 , загальною площею 99,1 кв.м. використовуються для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців, а трубопроводи, якими обладнані спірні приміщення, необхідні для забезпечення санітарно-гігієнічних умов і безпечної експлуатації квартир, без доступу до яких експлуатація житлового будинку є неможливою. Факт проходження лише транзитних труб в спірних підвальних приміщеннях визнається і в актах ОСББ (том 1, арк.спр. 217-220). Зокрема, в акті ОСББ від 10 листопада 2016 року зазначено, що в підвальне приміщення опалення заведено трубами зовнішнім діаметром 42,3 мм (11/4"), довжина яких 23 метри, в приміщенні наявні труби подачі опалення до квартир зовнішнім діаметром 26,8 мм (3/4"), довжина яких 16 метрів та труби зовнішнім діаметром 21,3 мм (1/2"), довжиною 11 метрів. Проте, в матеріалах справи немає жодних доказів наявності в спірних підвальних приміщеннях вузлів управління (засувів, вентилів, кранів) систем опалення чи іншого технічного обладнання будинку, без доступу до якого експлуатація житлового будинку є неможливою. Наявність ж транзитних мереж теплопостачання, про які згадується в актах ОСББ, не є підставою для віднесення таких приміщень до допоміжних.

Окрім того, в матеріалах інвентаризаційної справи (папка 1), зокрема, на арк. 87а, міститься наказ управління комунальної власності ЛМР від 20.12.2007 року про укладення договору оренди з ЛКП «Варшавське-407» на нежитлові приміщення підвалу, площею 98,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 строком на 2 роки 364 дні.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд доходить висновку, що спірні нежитлові приміщення неодноразово були об`єктом договору оренди та використовувались в службових цілях, а отже виступають самостійним об`єктом нерухомого майна.

Також, в матеріалах інвентаризаційної справи (папка 1 арк. 87) знаходиться заява ЛКП «Варшавське-407» до ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 12.06.2013 року, в якій ЛКП «Варшавське-407» просить виготовити інвентаризаційну справу та технічні паспорти на службові приміщення за адресами, серед яких - АДРЕСА_1, пл. 98,1 кв.м. підвал (слюсарна майстерня).

Колегія суддів звертає увагу на те, що на 88 аркуші інвентаризаційної справи (папка 1) відображено інформацію про проведення 01.07.2013 року оцінки нежитлових приміщень, за результатами якої складено акт біжучих змін, де зазначено «при обстеженні нежитлових приміщень ЖЕКу виявлено: в приміщенні (8/53,9 по старому) встановлено перегородку; в коридорі (7/7,4 по старому) встановлено перегородку і утворилась комора 10/1,4. Виготовлено технічну документацію для оренди. S 1/10 = 99,1 кв.м.».

Крім того, в матеріалах інвентаризаційної справи (арк. 90 папка 1) знаходиться експлікація внутрішніх площ до плану будівлі літера А-9 по АДРЕСА_1 від 01.07.2013 року, а саме підвалу, зокрема, приміщення № 1 - коридор, площею 2,8 кв.м.; № 2 - коридор, площею 8,0 кв.м.; № 3 - службове, площею 11,3 кв.м.; № 4 - службове, площею 12,0; № 5 - вбиральня, площею 1,6 кв.м.; № 6 - вмивальник, площею 1,1 кв.м.; № 7 - коридор, площею 5,6 кв.м.; № 8 - службове, площею 40,7 кв.м.; № 9 - службове, площею 14,6 кв.м.; №10 - комора, площею 1,4 кв.м. Всього по приміщеннях ЖЕКу - 99,1 кв.м.

Відповідно до запиту начальника управління комунальної власності від 26.09.2016 року «Про надання інформації та засвідчених копій документів на об`єкти нерухомого майна» (арк. 92 інвентаризаційної справи), з метою проведення державної реєстрації права комунальної власності, управління комунальної власності звернулося до директора ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» з проханням виготовити засвідчену копію витягу про реєстрацію права власності, технічний паспорт та підтвердити інформацію про те, що нежитлове приміщення за адресами є ізольованим, не належить до житлового фонду, не перебуває у загальному користуванні мешканців будинку та не є допоміжними, серед яких АДРЕСА_1 підвал, площею 99,1 кв.м.

У довідці ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 20.03.2017 року, виданій Управлінню комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради (арк. 93 інвентаризаційної справи), вказано, що приміщення по АДРЕСА_1 , загальною площею 99,1 кв.м. є ізольованими, а інформація про належність та порядок користування вищевказаними нежитловими приміщеннями в інвентаризаційній справі бюро відсутня.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що спірні приміщення, як нежитлові приміщення, належали територіальній громаді м. Львова і були передані в оренду ЛКП «Варшавське-407» на законних підставах, відтак оскаржена позивачами ухвала Львівської міської ради № 3600 від 10.07.2014 р. про надання приміщення підвалу, площею 99,1 кв.м. в житловому будинку по АДРЕСА_1 в оренду ЛКП «Варшавське-407» прийнята органом місцевого самоврядування в межах наданих законодавством повноважень.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК).

Суд апеляційної інстанції, встановив, що матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження того, що спірні приміщення по АДРЕСА_1 , загальною площею 99,1 кв.м. є допоміжними, адже, виходячи із способу і порядку їх використання, місця їхнього розташування та загальної характеристики сукупності властивостей таких приміщень, не доведено, що вони призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку, а трубопроводи, які проходять через спірні приміщення, необхідні для забезпечення санітарно-гігієнічних умов і безпечної експлуатації квартир, без доступу до яких експлуатація житлового будинку є неможливою.

За наведених вище обставин, апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ухвалюючи рішення від 10.07.2014 р. за №3600 про надання в оренду нежитлових приміщень на АДРЕСА_1 Львівська міська рада зобов`язана була з`ясувати думку співвласників будинку АДРЕСА_1 про передачу спірних нежитлових приміщень в оренду ЛКП «Варшавське-407», адже останні перебували у комунальній власності територіальної громади м. Львова.

Окрім того, колегія суддів бере до уваги той факт, що ОСББ «Масарика-3» на момент прийняття ухвали Львівської міської ради № 3600 від 10.07.2014 р. про надання приміщення підвалу, площею 99,1 кв.м. в житловому будинку по АДРЕСА_1 в оренду ЛКП «Варшавське-407» та укладення 15.12.2014 року договору оренди на виконання зазначеної ухвали, не було створено та не мало статусу балансоутримувача.

Відтак, колегія суддів доходить висновку, що немає підстав для задоволення позовних вимог позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання незаконною ухвали Львівської міської ради № 3600 від 10.07.2014 р.про надання в оренду нежитлових приміщень на АДРЕСА_1 , визнання недійсним договору оренди спірного нежилого підвального приміщення № Ш-9293-14, укладеного між Управлінням комунальної власності ЛМР та ЛКП «Варшавське-407» від 15.12.2014 року (строк дії якого завершився 14.12.2017 року), а також задоволення вимог позивачів в частині зобов`язання Львівського комунального підприємства «Варшавське-407» звільнити приміщення підвалу, площею 99,1 кв.м. в житловому будинку по АДРЕСА_1 від належних підприємству речей та матеріалів.

Проаналізувавши обставини справи та оцінивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів Львівського апеляційного суду не може погодитись з висновком суду першої інстанції щодо задоволення вимог позивачів про визнання незаконним рішення виконкому Львівської міської ради № 1165 від 09.12.2016р. про зарахування приміщень підвалу, загальною площею 99,1 кв.м. в багатоквартирному будинку по АДРЕСА_1 до об`єктів комунальної власності та скасування запису № 20254668 про державну реєстрацію права комунальної власності на вказані приміщення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна № 101), з огляду на таке.

Відповідно до ст. 36 Конституції України, громадяни України мають право на свободу об`єднання у політичні партії та громадські організації для здійснення і захисту своїх прав і свобод та задоволення політичних, економічних, соціальних, культурних та інших інтересів, за винятком обмежень, встановлених законом в інтересах національної безпеки та громадського порядку, охорони здоров`я населення або захисту прав і свобод інших людей.

Громадські організації є організаційно-правовою формою діяльності людей, які об`єднуються для спільного здійснення та захисту своїх прав, свобод та інтересів, які відображаються у статуті громадської організації у вигляді мети та напрямів її діяльності. Таким чином, діяльність громадських організацій не можна розглядати абстрактно, без зв`язку з її метою та правами людей (її членів), що об`єдналися. Створюючи громадську організацію або вступаючи до неї, її члени об`єднуються на визначених статутом умовах для спільної реалізації своїх прав.

Згідно із ч. 1 ст.4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Горраіз Лізаррага та інші проти Іспанії» (заява №62543/00 від 10.11.2004) зазначено, що «... в сучасному суспільстві, коли громадяни стикаються з особливо складними управлінськими рішеннями, звернення до колективних органів, таких як асоціації, є одним із доступних, а іноді і єдиним доступним для них, засобом, завдяки якому вони можуть ефективно захищати власні інтереси. Крім того, законодавством більшості європейських країн визнано право асоціацій брати участь у судових провадженнях для захисту інтересів своїх членів. ... Суд не може ігнорувати цей факт при тлумаченні поняття "потерпілий". Будь-яка інша, надміру формалізована інтерпретація цієї концепції, зробить захист прав, гарантованих Конвенцією, неефективними та ілюзорними (п. 38). Суд визнав, що гарантії статті 6 § 1 також розповсюджуються на об`єднання, у разі, коли вони вимагають визнати права чи інтереси їх членів (п. 45).

Застосовуючи такий підхід Європейського суду з прав людини до контексту обставин справи, Суд дійшов висновку, що ОССБ, яке є об`єднанням громадян, мета створення та діяльність якого прямо та безпосередньо пов`язана із забезпеченням і захистом прав співвласників будинку, є належним виразником інтересів більшості членів цього об`єднання. Водночас, інтереси об`єднання, як юридичної особи, не завжди співпадають з інтересами кожного члена об`єднання.

З урахуванням мети створення, ОСББ має пряме та безпосереднє відношення до усіх питань, що стосуються будинку, а отже може мати власну, окрему від інтересів кожного окремого члена об`єднання, матеріально-правову зацікавленість у спорах що стосуються будинку. Наявність матеріально-правової зацікавленості у ОСББ у правовідносинах, що виникають щодо будинку чи його складових, утримання, експлуатації та інших подібних питань є передумовою визнання за ОСББ самостійної процесуальної правосуб`єктності, а отже і права на звернення до суду із самостійним позовом.

Окрім того, реальний захист прав співвласників будинку (членів ОСББ) у певних випадках потребує звернення до суду. Відтак, невизнання за ОСББ самостійного права на звернення до суду в інтересах членів, призвело б до неможливості забезпечення і захисту прав співвласників будинку і стало б невиправданою перешкодою для досягнення мети об`єднання.

Судом встановлено, що мешканцями будинку № АДРЕСА_1 створено ОСББ «Масарика-3», яке набуло статусу юридичної особи 28.01.2016р.

Відповідно до пункту 1 Розділу I Статуту ОСББ «Масарика-3», затвердженого загальними зборами ОСББ 05 березня 2017р. (далі - Статут), об`єднання співвласників багатоквартирного будинку створено власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку № АДРЕСА_1 відповідно до Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку».

Об`єднання набуває статусу юридичної особи з моменту його державної реєстрації у порядку, встановленому Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (пункт 4 Розділу I Статуту).

Об`єднання відповідає за своїми зобов`язаннями коштами і майном об`єднання, що належить об`єднанню як юридичній особі, від свого імені виступає учасником правовідносин, набуває майнові і немайнові права та обов`язки, виступає позивачем та відповідачем у суді. Об`єднання не несе відповідальності за зобов`язаннями співвласників (пункт 5 Розділу I Статуту).

Метою створення об`єднання є забезпечення і захист прав співвласників, дотримання ними своїх обов`язків, належне утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та цим Статутом (пункт 1 Розділу II Статуту).

Таким чином, після створення ОСББ «Масарика-3» (28.01.2016р. - згідно з даними Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань) останнє набуло права звернення до суду з метою захисту прав співвласників багатоквартирного будинку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно, неналежним позивачем є особа, якій не належить право вимоги, тобто безпосередньо її права, свободи чи інтереси не порушуються, визнаються або не оспорюються.

Позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 є власниками приватизованих квартир та співвласниками допоміжних приміщень. Після створення ОСББ «Масарика-3» 28.01.2016 року житловий комплекс по АДРЕСА_1 було передано з балансу ЛКП «Варшавське-407» на баланс ОСББ «Масарика-3» відповідно до акту приймання-передачі від 25.05.2016 року. А отже, саме ОСББ «Масарика-3», якщо на думку співвласників будинку права останніх було порушено, мало право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним рішення виконкому Львівської міської ради № 1165 від 09.12.2016р. про зарахування приміщень підвалу, загальною площею 99,1 кв.м. в багатоквартирному будинку по АДРЕСА_1 до об`єктів комунальної власності та скасування запису № 20254668 про державну реєстрацію права комунальної власності на вказані приміщення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна № 101).

Докази звернення позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСББ «Масарика-3» з вимогою звернення до суду за захистом їх прав та одержання відмови об`єднання, що б мало наслідком виникнення права у позивачів на самостійне звернення з позовом, у матеріалах справи відсутні.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог щодо визнання незаконним рішення виконкому Львівської міської ради № 1165 від 09.12.2016р. про зарахування приміщень підвалу, загальною площею 99,1 кв.м. в багатоквартирному будинку по АДРЕСА_1 до об`єктів комунальної власності та скасування запису № 20254668 про державну реєстрацію права комунальної власності на вказані приміщення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна № 101) належить скасувати без надання правової оцінки фактичним обставинам справи щодо цих позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 05 березня 2019 року необхідно скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст. 376, 381, 382, 384 ЦПКУкраїни, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради - задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 05 березня 2019 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Львівської міської ради, виконавчого комітету Львівської міської ради, Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, державного реєстратора управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради Канюги Андрія Ярославовича, ЛКП «Варшавське-407», з участю третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача ОСББ «Масарика-3» про визнання незаконною ухвали про надання приміщення підвалу в оренду, визнання договору оренди підвальних приміщень недійсним, зобов`язання до вчинення дій, визнання незаконним рішення виконкому Львівської міської ради № 1165 від 09.12.2016 року та скасування запису про державну реєстрацію права комунальної власності відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 серпня 2019 року.

Головуючий Курій Н.М.

Судді: Крайник Н.П.

Шеремета Н.О.