Ухвала

07 серпня 2019 року

м. Київ

справа №194/1149/17

провадження №61-9722св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя-доповідач),

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про відшкодування банківського вкладу за деліктним зобов`язанням за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 квітня 2019 року у складі колегії суддів: Варенко О. П., Городничої В. С., Лаченкової О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), у якому просила стягнути гарантовану суму відшкодування, згідно договору банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий у євро» від 25 лютого 2015 року в розмірі

45 282 грн.

Позовна заява мотивована тим, що за умовами договору банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий у євро», укладеного 25 лютого 2015 року між нею та акціонерним товариством «Дельта Банк», останнє приймає від вкладника на вкладний (депозитний) рахунок грошові кошти в сумі

1 500 євро у тимчасове строкове користування на строк по 11 березня

2015 року включно та зобов`язується сплачувати проценти за його користування з розрахунку 4,5% річних.

Додатковою угодою від 25 лютого 2015 року до договору банківського вкладу пункт 1.8 статті 1 договору викладено в іншій редакції, зазначено про можливість зарахування вкладу при перерахуванні з відкритого в банку поточного рахунку іншої фізичної особи. Того ж дня на рахунок позивача було зараховано 1 500 євро, що станом на дату запровадження тимчасової адміністрації в банк 02 березня 2015 року складало 45 282 грн.

02 березня 2015 року постановою правління Національного банку України публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних та запроваджено тимчасову адміністрацію, призначено Уповноважену особу.

У відповіді, датованій 13 липня 2015 року, на листи адресовані публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» у березні-червні 2015 року, позивачу повідомлено про тимчасове обмеження операцій з виплат.

23 вересня 2015 року тимчасова адміністрація акціонерного товариства «Дельта Банк» листом повідомила позивача про нікчемність договору банківського вкладу (депозиту) від 25 лютого 2015 року.

Позивач вважає, що її права пов`язані з невиплатою відповідачем з її депозитного рахунку порушені з дня початку виплати Фондом коштів вкладникам публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» з 11 червня 2015 року.

Заочним рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2018 року у складі судді Солодовник І. С. позов задоволено.

Стягнуто з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь

ОСОБА_1 , гарантовану суму відшкодування за договором банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий» у євро від 25 лютого 2015 року в розмірі

45 282 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що Уповноважена особа Фонду у частині реалізації своїх повноважень щодо банку, до якого застосовано тимчасову адміністрацію, є по суті органом управління останнього, оскільки після призначення тимчасової адміністрації керівництво банку втрачає свої повноваження. Нікчемність укладеного

25 лютого 2015 року між позивачем та банком договору «Зростаючий» у євро, за умовами якого позивачу було відкрито вкладний (депозитний) рахунок, на який було зараховано 1 500 євро, у судовому порядку не встановлена.

Місцевий суд також указав, що Фонд не є суб`єктом владних повноважень у розумінні норм Кодексу про адміністративне судочинства України.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 квітня 2019 року заочне рішення суду першої інстанції скасовано. Провадження у справі закрито. Роз`яснено позивачу право на звернення до суду в порядку адміністративного судочинства.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що Фонд є державною спеціалізованою установою, юридичною особою публічного права, що виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, уповноважена особа Фонду в цьому випадку виконує від імені Фонду делеговані ним повноваження щодо гарантування вкладів фізичних осіб, а тому спір стосовно формування переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та затвердження реєстру вкладників для здійснення гарантованих виплат, є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

У касаційній скарзі, поданій у травні 2019 року, ОСОБА_1 просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі заочне рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що апеляційний суд не врахував, що в разі ліквідації банківської установи суб`єктом владних повноважень є саме Уповноважена особа на ліквідацію фінансової установи, а не юридична особа без бюджетного фінансування - Фонд. Позов пред`явлено саме до Фонду і стосується саме невиконання ним обов`язків по поверненню банківського вкладу. Тобто спір про захист порушених прав, що виникли з цивільно-правових угод підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Заявник також указує на безпідставне посилання апеляційного суду на практику Верховного Суду.

Аргументи відзиву Фонду на касаційну скаргу зводяться до того, що оскаржені судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Доводи касаційної скарги є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не ґрунтуються на законі.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частини шостої статті 403 ЦПК України справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду у всіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції.

Враховуючи, що доводи касаційної скарги вказують на порушення судом правил предметної юрисдикції, дану справу слід передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Керуючись частиною шостою статті 403, частиною четвертою статті 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про відшкодування банківського вкладу за деліктним зобов`язаннямза касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 квітня 2019 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська