Провадження № 2/522/921/19
Справа № 522/2920/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2019 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: судді - Бондар В.Я.,

за участю секретаря судового засідання - Грищук В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про припинення права на частку в спільному майні та визнання права власності на частку квартири, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі 17.02.2016 року звернулися до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_5 та просили: припинити право власності ОСОБА_5 на 310/2000 частин квартири АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на 310/4000 частин квартири; визнати за ОСОБА_2 право власності на 310/4000 частин квартири.

Позовні вимоги мотивовані тим, що власниками квартири АДРЕСА_1 є позивачі по 310/4000 частки у кожного, ОСОБА_5 , якій належить 310/2000 частин квартири та ОСОБА_4 , якій належить 690/4000 часток квартири. Квартира складається з 5 кімнат та однією кімнатою володіють позивачі та відповідач порівну. Вказують, що ОСОБА_5 подарували частку квартири, проте вона ніколи нею не користувалася, не проживала в кімнаті, житлово-комунальні послуги не оплачувала. Позивачі вважають, що є велика ймовірність продажу частки відповідача за борги по сплаті житлово-комунальних послуг, тому вважають за можливе викупити частину квартири у судовому порядку, адже частка відповідача є незначною та не може бути виділена в натурі.

Справа надійшла до провадження судді Погрібного С.О. та ухвалою від 18.02.2016 року провадження у справі відкрите.

Позивачі 05.07.2016 року подали до суду уточнену позовну заяву, згідно якої відповідачем є ОСОБА_3 та позовні вимоги стосуються останньої. Вказали, що після відкриття провадження у справі ОСОБА_5 уклала договір дарування з ОСОБА_3 на спірну частку квартири.

До суду 04.08.2016 року надійшли заперечення представника відповідача - ОСОБА_6 , який вказав, що спірна частка квартири є єдиним майном ОСОБА_3 , тому у разі припинення права власності на єдине майно, це завдасть істотної шкоди інтересам відповідача.

Ухвалою суду від 04.08.2016 року по справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу, провадження у справі зупинене.

Справа повернулася до суду без виконання ухвали про проведення експертизи.

На підставі розпорядження керівника апарату суду №1254/17 від 12.12.2017 року по справі проведено повторний автоматизований розподіл в результаті якого справа надійшла до провадження судді Загороднюка В.І. та ухвалою якого від 14.12.2017 року була прийнята до провадження.

Ухвалою суду від 01.11.2018 року по справі призначено судову будівельну-технічну експертизу, провадження у справі зупинено.

Поки справа перебувала в експертній установі, з метою надання відповідей на запити експерта, на підставі розпорядження керівника апарату суду, по справі було проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, в результаті якого головуючим обрано суддю Бондаря В.Я.

Після повернення справи з експертної установи ухвалою судді Бондаря В.Я. від 15.03.2019 року провадження у справі поновлено, справу призначено до розгляду у підготовчому засіданні на 02.05.2019 року.

У зв`язку з наданням судді Бондарю В.Я. 02.05.2019 року дня відпочинку за роботу у вихідний день у зв`язку з чергуванням на виборах Президента України, підготовче засідання не відбулося було перенесено на 10.06.2019 року.

В результаті проведених дій у підготовчому засіданні 10.06.2019 року протокольною ухвалою було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 29.07.2019 року.

До суду 03.07.2019 року надійшов відзив на позов від представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 , у якому позиція відповідає викладеній у запереченнях, поданих до суду раніше.

Також 08.07.2019 року від позивачів надійшла відповідь на відзив, згідно якої вказано, що відповідач формально відзначає норму, по суті ніяких прав відповідача порушено не буде, адже вона фактично не користується часткою кімнати та не цікавиться її станом.

У судовому засіданні 29.07.2019 року ОСОБА_1 підтримала заявлені позовні вимоги та просила задовольнити.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6 заперечував проти задоволення позову.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, зважаючи на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 належить 310/4000 частин квартири АДРЕСА_1 , про що свідчить Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори Садовою Т.В. за №1-324 від 15.02.2008 року (т.1 а.с.9).

ОСОБА_1 проживає у спірній квартирі, про що свідчить квитанції про сплату житлово-комунальних послуг, договори укладені з постачальниками житлово-комунальних послуг та довідка ЖКС.

ОСОБА_2 також є власником 310/4000 частин квартири АДРЕСА_1 , про що свідчить договір дарування частини квартири, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 та посвідчений 10.12.2012 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левченко Н.А. (т.1 а.с.12).

Власником 690/4000 частин квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 , що вбачається з інформаційної довідки №52541189 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (т.1 а.с.16-18).

ОСОБА_5 19.12.2013 року стала власником 310/2000 частин квартири АДРЕСА_1 внаслідок укладення договору дарування з ОСОБА_8 , про що свідчить копія даного договору (т.1 а.с.15).

29.03.2016 року ОСОБА_5 подарувала свою частку квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3 , про що свідчить договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О.С. та зареєстрований в реєстрі за №257 (т.1 а.с.98-99).

Інформаційна довідка №63492909 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна свідчить про те, що ОСОБА_3 іншого майна, крім спірної частини квартири не має (т.1 а.с.132-133).

З висновку №213/2018 судової оціночно-будівельної та будівель-технічної експертизи від 28.02.2019 року вбачається, що ринкова вартість 310/2000 частин квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_3 на момент складення висновку становить 100 872 грн.; виділити в натурі 310/2000 частин квартири не надається можливим (т.2 а.с.2-12).

Відповідно до ч. 2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

ОСОБА_1 06.06.2019 року внесла на депозитний рахунок суду кошти у розмірі 100872 грн., ро що свідчить копія квитанції № N1DOB4011M від 06.06.2019 року (т.2 а.с.42).

Станом на 11.04.2019 року в квартирі АДРЕСА_1 проживає ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , що підтверджується Довідкою (випискою з домової книги про склад сім`є та реєстрацію) №502 (т.2 а.с.66).

За імперативними приписами ч. 3 ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно з ч.1 ст. 365 Цивільного кодексу України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Із змісту зазначеної норми закону випливає, що припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності сукупно передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України обставин, та за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.

При встановленні обставин справи суд вбачає, що частка відповідача не є незначною, адже дорівнюю частці позивачів разом взятих, тобто частка ОСОБА_3 більше за частку окремо ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Поняття «незначна частка» є оціночним і має встановлюватися, виходячи з конкретних обставин справи. При цьому, умовою припинення права на частку є саме незначний розмір частки у праві, а не частини спільного майна, яка припадає на цю частку.

Верховний Суд України під час розгляду справи № 6-37цс13 сформулював правову позицію від 15 травня 2013 року, згідно з якою для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених п. п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Постанові №5 від 07.02.2014 року, оскільки згідно з чинним законодавством суд вирішує спори співвласників щодо розпорядження чи користування майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової або іншої матеріальної компенсації за частку у спільній власності за наявності умов, передбачених пунктами 1 - 4 частини першої та частини другої статті 365 ЦК, якщо її неможливо виділити або поділити майно в натурі чи спільно користуватися ним.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою при розгляді справи № 6 - 68цс14, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 365 Цивільного Кодексу України право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Зі змісту практики Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п. 1-3 ч.1ст. 365 ЦК України, яка обов`язково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п. 4 ч. 1 цієї статті.

Таким чином, умови передбачені ч. 1 ст. 365 ЦК України не доведені, адже частка відповідача не є незначною, неможливість спільного користування майном не наведена та не підтверджується матеріалами справи, адже проживання 3-х осіб в кімнаті є цілком можливим. З викладених умов підтверджується лише неможливість виділення частки в натурі, як встановлено судовим експертом.

Незважаючи на те, що частка квартири ОСОБА_3 є єдиним нерухомим майном відповідача, суд не приймає до уваги твердження щодо істотної шкоди, що буде завдана їй у разі припинення права власності, адже з матеріалів справи не вбачається фактичне мешкання відповідача у квартирі.

У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

За таких обставин, враховуючи відсутність підстав передбачених ч.1 ст. 365 ЦК України, суд дійшов висновку про відмову у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, внесені на депозитний рахунок суду кошти підлягають повернення ОСОБА_1 .

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст.ст. 1, 2, 5, 12, 30, 43, 76, 81, 84, 89, 95, 223, 235, 241, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ), третя особа ОСОБА_4 ( АДРЕСА_4 ) про припинення права на частку в спільному майні та визнання права власності на частку квартири - залишити без задоволення.

Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області (65005, м. Одеса, вул. Бабеля 2) повернути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) внесенні на депозитний рахунок кошти у розмірі 100 872 (сто тисяч вісімсот сімдесят дві) гривні, який було сплачено на рахунок №5435, отримувач: Державна казначейська служба України, м. Київ, згідно квитанції №N1DOB4011M від 06.06.2019 року.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

До утворення апеляційних судів в апеляційних округах, апеляційна скарга подається шляхом подання апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 08.08.2019 року.

Суддя: В.Я. Бондар