Справа № 183/6913/18
№ 2/183/1193/19
29 березня 2019 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Сороки О.В.
секретарі Пономаренко О.О.
розглянувши, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , третя особа - будинкоуправління № 1 Гвардійської КЕЧ району, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
06 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .
В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що в липні 1992 року ОСОБА_4 на склад сім`ї чотири особи: він, дружина ОСОБА_2 , донька - ОСОБА_3 , та син - ОСОБА_3 була надана у користування окрема, на належить військовому відомству 2-х кімнатна квартира АДРЕСА_1 , в яку вони вселились на підставі ордеру № 788 від 01 липня 1992 року, виданого Гвардійською КЕЧ району. 09.08.1995 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було розірвано і 25.09.1995 року ОСОБА_4 знявся з реєстраційного обліку. 22.08.1995 року мі позивачем та ОСОБА_2 був укладений шлюб і позивач вселився в вищевказану квартиру. В липні 1998 року на ім`я позивача був переоформлений особовий рахунок. Шлюбні відносини між позивачем та ОСОБА_2 не склались, і ОСОБА_2 разом з дітьми - ОСОБА_3 та ОСОБА_3 в 2000 році виїхали в Росію, де і проживають вже понад 18 років, про що були складені відповідні акти, за участю сусідів.
Позивач зазначає, що на даний час відповідачі не проживають в квартирі без поважних причин, вибули з неї добровільно, комунальні послуги за користування квартирою не сплачують, вселятися не намагаються, їх точне місцеперебування позивачу не відоме, ніякого зв`язку з ними немає, ніякої участі в утриманні даного житла відповідачі не приймають, їх реєстрація в квартирі є формальною, будь-які особисті речі відповідачів в квартирі відсутні.
Таким чином, позивач вважає, що після переоформлення особового рахунку на вказану квартиру від ОСОБА_2 на нього, проживання та реєстрація останньої порушує право позивача користуватися квартирою, у зв`язку з чим, позивач посилаючись на ст.ст. 71, 72 ЖК України, просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .
Ухвалою від 27 листопада 2018 року відкрите провадження у справі. За результатами підготовчого провадження відповідною ухвалою суду справу призначено до судового розгляду по суті.
Позивач в судове засідання не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, згідно якої позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, вважаються такими, що повідомлені належним чином, оскільки судові повістки направлялися останнім відомим місцем проживання, а також шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у їх відсутність.
На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.
Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.
Згідно ордеру № 788 від 01 липня 1992 року ОСОБА_4 була надана квартира АДРЕСА_1 на склад сім`ї: дружина - ОСОБА_2 , донька - ОСОБА_3 , та син - ОСОБА_3 (а.с. 4).
Згідно листа начальника Будинкоуправління №1 від 07 липня 1998 року № 615, був зареєстрований ОСОБА_1 та на нього переоформлений особовий рахунок на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 6)
Як вбачається з довідки Будинкоуправління № 1 в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 - основний квартиронаймач, ОСОБА_2 - дружина, ОСОБА_3 - донька дружини, ОСОБА_3 - син дружини.
Відповідно до актів від 03 травня 2018 року та 25 жовтня 2018 року, складених комісією в складі головного інженера БУ № 1 та членів комісії та сусідів, про те, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані, але не проживають з 2000 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_3 (а.с. 8,9).
До правовідносин, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати наступні норми закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України,докази встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України,належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до ст. 78 ЦПК України,суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Основним законодавчим актом у сфері регулювання житлових відносин є Конституція України та Житловий кодекс України, прийнятий у 1983 році. (далі - ЖК України).
17 липня 1997 року Україна ратифікувала римську Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року (далі - Конвенцію), а також Перший протокол та протоколи №№ 2, 4, 7 та 11 до цієї Конвенції. Певна увага приділена у Конвенції правам людини, що пов`язані з житлом. Так, п. 1 ст. 8 Конвенції встановлює, що кожна людина має право на повагу до її житла. Цим правом закріплена недоторканність житла, яка проголошена також ст. 30 Конституції України. Відповідно до цього ніхто не може перешкоджати особі у законному володінні, користуванні чи розпорядженні своїм житлом, а будь-які порушення цих повноважень захищаються у встановленому законом порядку.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його родини за ним зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців, а ст. 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, проводиться виключно в судовому порядку.
У відповідності до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Як випливає із зазначеної норми закону, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно при позбавленні права власності на житлове приміщення, позбавленні права користування житловим приміщенням, визнанні особи безвісно відсутньою, оголошенні фізичної особи померлою.
З огляду на те, що Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15).
У відповідності до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.04.85 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Оцінивши зібрані у справі докази і з`ясувавши обставини спору, суд вважає, що відповідачі без поважних причин не проживають в спірній квартирі більше шести місяців.
Поважних причин, передбачених ст. 71 ЖК України, при яких житлове приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців, судом не встановлено.
Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, суд вважає, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , не проживаючи в житловому приміщенні понад шість місяців без поважних причин, втратили право користування ним, з підстав, визначених ст.71 ЖК України. Даних про наявність будь-якої домовленості між позивачем та відповідачами з приводу користування житловим приміщенням, а також доказів про поважність причин відсутності відповідачів у житловому приміщенні за місцем реєстрації суду не надано.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4,12,76-78,81,89,263,265,280 ЦПК України, ст.ст. 71, 72 ЖК України, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , третя особа - будинкоуправління № 1 Гвардійської КЕЧ району, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Сорока О.В.