Єдиний унікальний номер 235/1040/19
Номер провадження 22-ц/804/1950/19

Єдиний унікальний номер 235/1040/19 Головуючий у 1 інстанції Філь О.Є.
Номер провадження 22-ц/804/1950/19 Доповідач Біляєва О.М.

О К Р Е М А Д У М К А
Суддя Донецького апеляційного суду Корчиста О.І.
у цивільній справі №235/1040/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Покровської міської Ради Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 ,
на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 21 травня 2019 року, ухвалене в м.Покровськ Донецької області, головуючий суддя Філь О.Є.,
Відповідно до вимог частини 3 статті 35 ЦПК України питання, що виникають під час колегіального розгляду справи судом, вирішуються більшістю голосів суддів. При ухваленні рішення з кожного питання жоден із суддів не має права утримуватися від голосування та підписання рішення чи ухвали. Суддя, не згодний з рішенням, може письмово викласти свою окрему думку.
Вважаю за необхідне скористатись вказаною нормою процесуального права та викласти окрему думку стосовно ухваленої у цій справі постанови апеляційного суду.
1. 06 серпня 2019 року Донецьким апеляційним судом ухвалено постанову, якою апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 21 травня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Покровської міської Ради Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом відмовлено.
2. Постанову Донецького апеляційного суду від 06 серпня 2019 року мотивовано тим, що клопотання відповідача ОСОБА_2 про застосування строку позовної давності обґрунтоване, а суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивач не пропустив такий строк, оскільки суд першої інстанції, на порушення частини четвертої статті 263 ЦПК України, не врахував викладені в постановах Верховного Суду висновки щодо застосування відповідних норм права, а саме: статей 256, 261, 267 ЦК України; неправильно тлумачив ст. 67 Закону України «Про нотаріат», ст. 1298 ЦК України, як наслідок дійшов помилкового висновку, що строк звернення до суду не пропущений.
Установивши, що 04 квітня 2014 року приватний нотаріус Красноармійського міського нотаріального округу Богатова І. О. винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім`я ОСОБА_1 після смерті його матері ОСОБА_3 ), постанова в установленому порядку не оскаржена і не скасована, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про застосування до позовних вимог ОСОБА_1 позовної давності. Колегія суддів враховує, що перебіг позовної давності почався з моменту винесення постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, тому, звертаючись у лютому 2019 року до суду із цим позовом, позивач пропустив трирічний строк звернення до суду.
Позивач не порушував питання про визнання поважними причини пропущення позовної давності; а тому суд поважність причин пропуску не перевіряв.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Окрема думка по даній справі, виходячи з наступного.
3. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , яка є матір`ю позивача ОСОБА_1 .
Статтями 1216, 1217, 1223 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
Частиною 1 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством.
04 квітня 2014 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом до приватного нотаріуса Красноармійського міського нотаріального округу, що в розумінні ст.1269 ЦК України є прийняттям спадщини спадкоємцем.
04 квітня 2014 року приватний нотаріус Богатова І. О. винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім`я ОСОБА_1 після смерті його матері ОСОБА_3 ) у зв`язку з ненаданням усіх необхідних документів, а саме: ненадання правоустановчих документів на будинок, що підтверджує право власності на нерухоме майно, та підтвердження реєстрації в реєстрі права власності на нерухоме майно.
Постанова в установленому порядку позивачем не оскаржена.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

З позовом про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом ОСОБА_1 звернувся до суду 14 лютого 2019 року.

У відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_2 ставить питання про застосування строку позовної давності, наводячи доводи, які зводяться до пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду з позовом про скасування постанови приватного нотаріуса Красноармійського міського нотаріального округу Богатової І.О. про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину від 04 квітня 2014 року.

Відмовляючи у застосуванні строку позовної давності, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 в установлений законом строк прийняв спадщину, отже, строк, у межах якого він може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу шляхом визнання права власності на спадкове майно, не пропущений.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позовні вимоги про скасування постанови нотаріуса від 04 квітня 2014 року про відмову у видачі йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_1 не заявляв.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 не заперечував, що він погодився з постановою нотаріуса, оскільки правовстановлюючі документи на спадкове майно у нього відсутні, але спадщину у встановленому законом порядку він прийняв.

Частиною 5 статті 1268 ЦК України закріплено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття.

Отже, матеріальним законом не передбачено обмеження строку, у який спадкоємець, що прийняв спадщину, може зареєструвати своє право власності у встановленому законом порядку або звернутись до суду за захистом свого права, а тому підстави для застосування строку позовної давності до правовідносин, що виникли між сторонами, відсутні.

Відповідно до статті 41 Конституції України, частини першої статті 319, частини першої статті 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним.

У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Вважаю, що результатами апеляційного перегляду справи, необхідно:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 21 травня 2019 року залишити без змін.

Суддя О.І. Корчиста