16.04.2019 Єдиний унікальний номер 205/3234/18
Єдиний унікальний номер 205/3234/19
Провадження № 2/205/520/19
16 квітня 2019 року м. Дніпро
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Приходченко О.С.
при секретарі Король Т.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Мельник Олександр Іванович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кударенко Віра Миколаївна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, витребування нерухомого майна, скасування запису про державну реєстрацію права власності, визнання права власності на нерухоме майно,
ОСОБА_1 14 травня 2018 року звернулася до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Мельник О.І., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М. про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації права власності та визнання права власності.
Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2018 року позов залишено без руху та запропоновано позивачу усунути недоліки з додержанням вимог п.п. 2, 6 ч. 3 ст. 175, ч.ч. 1, 4 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких 5 липня 2018 року позивачем було подано виправлений позов.
Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2018 року позов було прийнято до розгляду суду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2018 року з Другої дніпровської держнотконтори було витребувано копію спадкової справи.
21 січня 2019 року на виконання ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2018 року Другою дніпровською держнотконторою надано відповідь.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2019 року підготовче провадження закрито і справу призначено до судового розгляду.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2019 року провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 було закрито.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2019 року вирішено питання про розгляд справи у заочному порядку.
Відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у порядку ч. 4 ст. 130 ЦПК України було направлено копію ухвали про прийняття цивільної справи до провадження суду з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів. Про час та дату судового засідання відповідачів було повідомлено у порядку ч. 11 ст. 128 та ч. 4 ст. 130 ЦПК України. У встановлений строк відповідачами відзив на позовну заяву подано не було, зустрічний позов не заявлено, будь-які інші документи до суду не направлено.
Треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Мельник О.І. і приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М. про дату та час судового засідання повідомлялися в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 130 ЦПК України, у судове засідання не з`явилися, письмові пояснення на позов суду не надали.
Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши добуті та представлені докази, вислухавши пояснення учасників справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 30 жовтня 1996 року, посвідченого державним нотаріусом П`ятої дніпропетровської держнотконтори і зареєстрованого у реєстрі за № 2-3037, є власницею квартири АДРЕСА_1 (раніше АДРЕСА_2 ) (а.с. 16), право власності у встановленому законом порядку 04 січня 1997 року зареєстровано у КП «ДМБТІ» у реєстрову книгу за № 253П-61 (а.с. 16 оберт).
У квартирі АДРЕСА_1 з 13 грудня 1996 року проживав та був зареєстрований ОСОБА_5 (а.с. 22 оберт).
14 січня 2016 року у спірній квартирі виникла пожежа (а.с. 24-25), під час якої ОСОБА_5 помер (а.с. 23).
11 квітня 2016 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (раніше Дніпропетровську), посвідчений приватним нотаріусом КМНО Кударенко В.М. і зареєстрований у реєстрі за № 796 (а.с. 39-40). Право власності у встановленому законом порядку було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 14107477 (а.с. 45).
Документом, на підставі якого приватним нотаріусом КМНО Кударенко В.М. було встановлено особу ОСОБА_8 (продавець), був паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 17 лютого 2004 року Оболонським РУ МВС України у м. Києві (а.с. 34), копія якого перебуває в матеріалах нотаріальної справи.
Відповідно до форми № 1 Оболонського РВ ДМС м. Києва, 31 травня 2012 року паспорт серії НОМЕР_1 було втрачено та 23 червня 2012 року ОСОБА_4 видано паспорт серії НОМЕР_2 (а.с. 50).
З відомостей, наданих довідкою КП «ДМБТІ» № 5756 від 29 квітня 2016 року, станом на 31 грудня 2012 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 30 жовтня 1996 року, зареєстровано за ОСОБА_1 (а.с. 46).
Згідно з даними інформаційної довідки УЖГ Дніпропетровської міськради № 317 від 01 серпня 2016 року будинок АДРЕСА_2 перебуває на балансі КВ ЖРЕП ДМР, послуги з обслуговування надає КП «ЖЕП № 34» ДМР (а.с. 49).
Листом від 19 липня 2016 року приватний нотаріус ДМНО Мельник О.І. повідомив, що 01 вересня 2006 року за реєстровим № 4918 ним було вчинено нотаріальну дію засвідчення вірності копії документа (а.с. 55), крім того, 22 березня 2018 року його було допитано в якості свідка у ході досудового розслідування, де він пояснив, що нотаріальний бланк серії НОМЕР_3 було використаний ним для посвідчення договору купівлі-продажу домоволодіння між іншими особами і за іншою адресою, а під реєстровим № 4918 01 вересня 2006 року ним посвідчено вірність копії документа (а.с. 56-57); копії зазначених документів надано приватним нотаріусом ДМНО Мельником О.І. до матеріалів кримінального провадження (а.с. 58-62).
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер (а.с. 159).
Висновком експерта Дніпропетровського НДЕКЦ МВС України від 10 серпня 2017 року № 29/2.3/561 встановлено, що відбиток круглої гербової печатки з реквізитами приватного нотаріуса Мельника О.І., що є в договорі купівлі-продажу квартири від 01 вересня 2006 року, зареєстрованому у реєстрі за № 4918, бланк нотаріального документу серії ВЕВ № 368010, нанесений не круглою гербовою печаткою з реквізитами приватного нотаріуса Мельника О.І., зразки якої надані на дослідження (а.с. 65-74).
Висновком експерта Дніпропетровського НДЕКЦ МВС України від 05 вересня 2017 року № 29/1.1/612 встановлено, що підписи у графі «приватний нотаріус» у договорі купівлі-продажу квартири від 01 вересня 2006 року, зареєстрованому в реєстрі за № 4918, бланк нотаріального документу серії ВЕВ № 368010 та підписи у зразках підпису та відбитка печатки приватного нотаріуса ДМНО ОСОБА_10 виконані різними особами (а.с. 75-84).
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно із ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
Згідно з приписами ч. 1, 2 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.
Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
За положеннями ст. ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно із ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Таким чином, ОСОБА_1 набула право власності на спірну квартиру АДРЕСА_1 на законних підставах шляхом укладення договору купівлі-продажу квартири, посвідченого нотаріально, та зареєструвала право власності у встановленому законом порядку в КП «ДМБТІ», дотримавшись вимог закону щодо набуття права власності. Дій, спрямованих на відчуження нерухомості, не вчиняла, волі щодо вибуття власності із її володіння не мала, довіреностей на розпорядження майном не надавала.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 3, 4, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Недодержання у момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, є підставою для визнання його недійсності.
За приписами ч. 2, 3 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Позивач як на підставу свого позову посилається на те, що спірна квартира належить їй на праві власності, яке у встановленому порядку зареєстровано у КП «ДМБТІ», а невідомі особи на підставі підробних документів зареєстрували право власності за іншою особою. Надані ОСОБА_1 суду докази у своїй сукупності свідчать про те, що власник нерухомого майна не розпоряджалася ним у спосіб продажу, не надавала повноважень іншим особам на такі дії з належним їй майном. Зокрема, продавець ОСОБА_4 на момент вчинення правочину 11 квітня 2016 року відбував покарання у Березанівській ВК № 95, та фізично не міг бути присутнім у конторі приватного нотаріуса КМНО Кударенко В.М. при посвідченні оспорюваного договору, при цьому невідома особа шляхом підробки документів скористалася паспортом ОСОБА_4 , який було ним втрачено 31 травня 2012 року, що підтверджується відомостями з форми № 1 ДМУ МВС м. Києва. Окрім цього, до матеріалів нотаріальної справи було долучено довідку КПЖЕК № 41 (а.с. 48), про те, що продавець ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_1 , проте, за інформацією, наданою УЖГ Дніпропетровської міськради, будинок АДРЕСА_2 (раніше Дніпропетровськ) перебуває на балансі КП «ЖЕП № 34».
Судом було досліджено копію паспорта серії НОМЕР_1 (а.с. 34) і копію форми № 1 ДМС МВС м. Києва (а.с. 50), з яких вбачається, що особа, зображена на фото паспорта та на фото форми № 1 про видачу паспорта громадянина України ОСОБА_4 , не є однією особою.
Разом з цим висновками експертів від 10 серпня 2017 року № 29/2.3/561 та від 05 вересня 2017 року № 29/1.1/612 встановлено, у договорі від 01 вересня 2006 року, зареєстрованому в реєстрі за № 4918, бланк нотаріального документу серії ВЕВ № 368010 відбиток круглої гербової печатки приватного нотаріуса ДМНО ОСОБА_10 нанесений не круглою гербовою печаткою з реквізитами приватного нотаріуса Мельника О.І., та підпис у графі «приватний нотаріус» та підписи у зразках підпису та відбитка печатки приватного нотаріуса ДМНО ОСОБА_10 виконані різними особами.
Таким чином, докази у своїй сукупності доводять факт незаконного вибуття спірної квартири з володіння позивача поза її волею, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог.
За ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.
У відповідності до положень ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам`яток культурної спадщини; примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника. Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом.
За приписами ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Відповідно до ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.
Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК.
Пунктами 23, 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» також роз`яснено, що відповідно до статті 387 ЦК України та частини 3 статті 10 ЦПК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. Під час розгляду такого позову відповідач згідно зі статтею 388 ЦК України має право заперечити проти позову про витребування майна з його володіння шляхом подання доказів відплатного придбання ним цього майна в особи, яка не мала права його відчужувати, про що він не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому разі пред`явлення зустрічного позову про визнання добросовісним набувачем не вимагається і, крім того, не є належним способом судового захисту (стаття 16 ЦК України), оскільки добросовісність набуття - це не предмет позову, а одна з обставин, що має значення для справи та підлягає доказуванню за позовом про витребування майна.
З огляду на вищевикладене, дослідивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивач є власником спірного нерухомого майна, право власності на яке у встановленому законом порядку зареєстровано, вибуло з володіння ОСОБА_1 поза її волею на підставі договору, походження якого встановити не є можливим та який є підробленим, тому суд приходит до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Частиною 1 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
У позовній заяви позивачем зазначається попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, в якому витрати на правничу допомогу складають 11 264 гривні.
Пунктами 1, 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Всупереч зазначеним вимогам стороною позивача не надано суду розрахунок вартості гонорару, відсутня детальна фіксація та опис послуг, що надаються в межах ведення відповідної судової справи, їх обсяг (витрачений час на прибуття адвоката до місця розгляду справи) і вартість (якщо окремі послуги мають різну вартість); витрати, що понесені адвокатом у зв`язку з наданням послуг щодо ведення відповідної судової справи (участь у судових засіданнях, час, витрачений на складання процесуальних заяв, в яких виникла необхідність), також до матеріалів справи стороною позивача не надано підписаного акту прийнятих робіт ОСОБА_1 , підтвердження оплати нею послуг адвоката.
Тому суд приходить до висновку, що позивачеві у стягненні з відповідача витрат на правничу допомогу слід відмовити.
Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача вартості проведення оцінки нерухомого майна у розмірі 600 гривень, суд вважає, що задоволенні вказаної вимоги слід відмовити, оскільки ініціатором проведення оцінки була позивач. При цьому, при визначенні ціни позову у розмінні ст. 176 ЦПК України, закон зобов`язує вказувати дійсну вартість нерухомого майна, і не вимагає обов`язкового проведення його оцінки. Тож при визначенні ціни позову ОСОБА_1 могла вказати дійсну (ринкову) вартість квартири. Тому суд не вбачає підстав для відшкодування на її користь вартості проведення оцінки квартири.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням того, що позовні вимоги задоволено, тому сплачений позивачем судовий збір у загальному розмірі 5 375 гривень 54 коп. (3 261 гривня 14 коп. (а.с. 1) + 704 гривні 80 коп. (а.с. 2) + 704 гривні 80 коп. (а.с. 3) + 704 гривні 80 коп. (а.с. 109) = 5 375 гривень 54 коп.) слід стягнути з відповідачів на користь позивача у рівних частках по 2 687 гривень 77 коп.
На підставі викладеного, керуючись ч. ч. 1, 2 ст. 182, ч.ч. 1-5 ст. 203, ч.ч. 1, 2 ст. 215, ст. 316, ст. 317, ст. 319, ст. 328, ст. 330, абз. 3 ч. 2 ст. 331, ст. 346, ст. 387, ст. 388, ст. 392, ст. 655, ст. 657 ЦК України, ч. 1 ст. 141, ст. ст. 263-265, ч. 1 ст. 280, ст. ст. 281, 282 ЦПК України, суд
Позовні вимоги задовольнити.
Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (колишня АДРЕСА_2 ) від 01 вересня 2006 року, укладений між ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) і ОСОБА_4 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Мельником Олександром Івановичем (адреса місцезнаходження: АДРЕСА_4 ) і зареєстрований у реєстрі за № 4918.
Витребувати від ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 , останнє відоме місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_5 ) квартиру АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 ).
Скасувати запис про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 , останнє відоме місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_5 ) на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстрованого на підставі договору купівлі-продажу від 11 квітня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенко Вірою Миколаївною (адреса місцезнаходження: АДРЕСА_7 ) і зареєстрованого в реєстрі за № 796.
Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 ) право власності на квартиру АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 , останнє відоме місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_5 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 ) судовий збір у розмірі 2 687 (двох тисяч шестисот вісімдесяти семи) гривень 77 коп.
Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 ) судовий збір у розмірі 2 687 (двох тисяч шестисот вісімдесяти семи) гривень 77 коп.
Відповідачами може бути подано заяву про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його складання.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення позивачем та третіми особами може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складання.
Суддя: