Справа № 629/2509/19
Номер провадження 2/629/1040/19
09.08.2019 року м. Лозова
Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого судді - Мицик С.А., за участю секретаря судового засідання - Заводяної О.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що вона є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . 20.09.2011 року вона надала згоду на тимчасову реєстрацію за вказаною адресою чоловіка своєї онуки, відповідача по справі - ОСОБА_2 . 26.10.2018 року шлюб між її онукою та відповідачем було розірвано. Відповідач по справі з моменту реєстрації в будинку не мешкає, комунальні платежі не сплачує, не несе інших витрат по утриманню житла та не приймає участі у спільному побуті. Неодноразові звернення до ОСОБА_2 з проханням знятися з реєстрації місця проживання є марними. Реєстрація відповідача в спірній квартирі позбавляє позивачку можливості вільно розпоряджатися належним їй нерухомим майном, тягне за собою збільшення вартості комунальних платежів. Враховуючи викладене, просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме - будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_2 .
Позивачка у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала та просила задовольнити його в повному обсязі.
Відповідач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.08.2009 року, посвідченого державним нотаріусом Лозівської державної нотаріальної контори Харківської області Звадою В.В., зареєстрованого в реєстрі за №1-2139, ОСОБА_1 є власником будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.5).
З копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №23690952 від 27.08.2009 року вбачається, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (а.с.6).
Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб та довідки про реєстрацію місця проживання особи ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.7,21).
Відповідач в спірному будинку не проживає з 01.02.2012 року, що підтверджується актами про непроживання особи за місцем реєстрації від 02.03.2018 року, 15.09.2018 року, 22.03.2019 року (а.с.9,10,11).
За змістом позовної заяви відповідач не приймає участі в сплаті комунальних послуг, не несе витрат по утриманню житла та не приймає участі у спільному побуті, факт його реєстрації в будинку позбавляє позивачку можливості вільно розпоряджатися належним їй нерухомим майном, тягне за собою збільшення вартості комунальних платежів. В будинку за місцем реєстрації відповідача відсутнє будь-яке його особисте майно.
Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.
Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналогічні висновки викладені в правовій позиції Верховного Суду України у справі №6-709 цс16.
Враховуючи зазначене, оскільки відповідач ОСОБА_2 не є власником будинку за адресою: АДРЕСА_2 , участі в оплаті комунальних платежів не приймає, самостійно дій щодо зняття з реєстрації місця проживання за вказаною адресою не здійснює, що порушує права власника житла, оскільки він зобов`язаний нести додатковий тягар зі сплати нарахованих комунальних платежів, а доказів протилежного суду не надано, тому суд приходить до висновку, що вимога позивачки щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 258, 265 ЦПК України, ст.41 Конституції України, ст.ст. 15, 317, 319, 391 ЦК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Лозова Харківської області, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме - будинком за адресою: АДРЕСА_2 .
Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду через Лозівський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С.А. Мицик