Справа № 297/485/19
05 серпня 2019 року м. Берегове
Берегівський районний суд Закарпатської області в особі: головуючого Гал Л. Л., за участю секретаря Адамчо К.С., розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача орган опіки і піклування Берегівської міської ради, про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання неповнолітніх дітей,
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб 09 червня 2012 року, про що у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Берегівського районного управління юстиції, Закарпатської області, зроблений актовий запис за № 35 (а.с. 3).
В шлюбі у сторін народилось двоє дітей: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 7, 8).
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 гривень на кожну дитину щомісячно, із індексацією відповідно до закону, до досягнення ними повноліття, зазначивши, що відповідач систематично вживає наркотичні речовини, практично не утримує сім`ю матеріально, фліртує у соцмережах із різними жінками, у зв`язку з чим між ними неодноразово траплялися сварки та скандали. Кілька разів вона, позивачка, виганяла з дому відповідача, однак згодом давала другий шанс. Не зважаючи на це, з серпня 2018 року сторони проживають окремо. Крім цього, позивачка зазначила, що відповідач кошти на утримання дітей систематично не надає, весь тягар їх матеріального забезпечення падає на її плечі. Відповідач має мінливий та нестабільний дохід, тому просить суд стягувати з нього аліменти у твердій грошовій сумі.
Ухвалою Берегівського районного суду 21.03.2019 року провадження у зазначеній справі було відкрито та призначено справу до підготовчого засідання на 09 квітня 2019 року.
27.03.2019 року позивачкою ОСОБА_1 через канцелярію суду була подана заява про збільшення позовних вимог, залучення третьої особи та про допит свідків. Так, у своїй заяві позивачка просить додатково, крім позовних вимог, викладених у позовній заяві (розірвання шлюбу та стягнення аліментів) визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - разом із матір`ю ОСОБА_1 , за адресою АДРЕСА_1 ; залучити до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача орган опіки та піклування Берегівської міської ради, та викликати і допитати у якості свідків позивачку ОСОБА_1 , ОСОБА_5 (а.с. 16-19).
Як вбачається зі змісту заяви позивачки про збільшення позовних вимог, після того, як вона, ОСОБА_1 , повідомила відповідача, ОСОБА_2 , про подання нею позовної заяви про розірвання шлюбу між ними та стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітніх дітей до суду, відповідач почав погрожувати позивачці та забирати дітей до себе для спілкування на невизначений термін, при цьому сам виїжджав за кордон, а вихованням дітей в цей час займалася його сестра, а не він особисто. Крім цього, позивачка зазначила, що поведінка відповідача може негативно впливати на розвиток і виховання їх дітей, а тому просила суд визначити місце проживання дітей з нею.
Так, ухвалою суду від 09.04.2019 року клопотання позивачки було задоволено та залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача орган опіки і піклування Берегівської міської ради; зобов`язано орган опіки і піклування Берегівської міської ради надати висновок щодо розв`язання спору, викликано свідків.
Крім того, вказаною ухвалою було встановлено наступний порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються під час розгляду справи по суті: вступне слово позивачки, у разі явки в судове засідання відповідача та його представника заслуховування їх позиції відносно позову, допит свідків, дослідження письмових документів у справі (а.с. 22-24).
Позивачка ОСОБА_1 та її представник за ордером - адвокат Мензак Ю.Ю. в судове засідання не з`явились, подали заяву про розгляд справи за їх відсутності, оскільки відповідачем не було подано суду відзив на позовну заяву, тому просили розглянути справу за наявними матеріалами та вважали недоцільним допит свідків (а.с. 54-55).
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання також не з`явився, був повідомлений належним чином (а.с. 39-46).
Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Оскільки позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6 не заперечують щодо розгляду справи за матеріалами позовної заяви, та відповідачем ОСОБА_2 не подано відзив на позовну заяву, суд вирішив змінити порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та порядок дослідження доказів, а саме дослідити лише письмові докази подані сторонами.
Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим та суперечить їх інтересам та інтересам їх дітей.
За таких обставин позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу слід задовольнити.
Судом також встановлено, що сторони мають спільних дітей: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 7, 8).
Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Згідно до ч. 1 ст. 184 Сімейного Кодексу України,суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Таким чином, враховуючи, що позивачці потрібно утримувати доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , тому суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивачки та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 гривень на кожну дитину щомісячно, із індексацією відповідно до закону, до досягнення ними повноліття.
Відповідно до ч. 4, ч. 6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я. Фізична особа може мати кілька місць проживання.
Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Положеннями ст. 161 СК України закріплено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Дана норма національного права є відображенням норм міжнародного публічного права, що закріплені у положенні ст. 9 ч. I Конвенції ООН від 20 листопада 1989 року «Про права дитини» (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року), згідно з яким Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Так, згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Поняття «забезпечення найкращих інтересів дитини» визначається п. 4 ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 № 2402-III, як дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.
Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У п. 1 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).
У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року № 1385 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.
Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України», Європейський суд з прав людини наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Відповідно висновку органу опіки та піклування Берегівської міської ради щодо визначення визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від 17.07.2019 року Берегівська міська рада як орган опіки і піклування вважає за доцільне проживання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_1 (а.с. 51-53).
Враховуючи, наданий органом опіки та піклування висновок щодо доцільності проживання малолітніх дітей з матір`ю, підстави на які посилається позивачка у своїй заяві та відсутність пояснень відповідача, суд приходить до висновку, що слід визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_1 , яка проживає за адресою АДРЕСА_1 .
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 206, 265, 267, 268, 352, 354, 355, ч. 1 ст. 430 ЦПК України, ст.ст. 112, 161, 180, ч. 2 ст. 182, ч. 1 ст. 184 СК України,
Шлюб зареєстрований 09 червня 2012 року, про що у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Берегівського районного управління юстиції, Закарпатської області, зроблений актовий запис за № 35, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - розірвати.
Після розірвання шлюбу залишити позивачці прізвище « ОСОБА_1 ».
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця та мешканця АДРЕСА_2 , в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 (дві тисячі) гривень на кожну дитину щомісячно, із індексацією відповідно до закону, починаючи з 06 березня 2019 року і до досягнення ними повноліття.
Рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Встановити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із матір`ю ОСОБА_1 , яка проживає за адресою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Берегівський районний суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Гал Л. Л.