Справа № 203/2270/19
Провадження № 2-з/0203/60/2019
УХВАЛА

02 серпня 2019 року суддя Кіровського районного суду міста Дніпропетровська Католікян М.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та розпискою,

у с т а н о в и в:

24 червня 2019 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та розпискою.

Разом із позовом подано заяву про забезпечення позову, в якій заявниця просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 . Заяву обґрунтовано тим, що між позивачем та відповідачем дійсно виник спір щодо повернення грошових коштів за договором позики та розпискою, оскільки відповідач ухиляється від виконання обов`язків за даним договором з 2017 року і сума заборгованості становить 781 570, 19 грн. Ураховуючи, що боржник тривалий час ухиляється від повернення позики, позивач має підстави побоюватись, що відповідач також ухилятиметься від виконання рішення суду у разі задоволення позову, а також може вжити заходів щодо відчуження майна, що належить йому, за рахунок якого можливо буде погасити заборгованість.

Вивчивши подані матеріали, суд дійшов висновку про те, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню з наступних підстав.

При вирішенні цього клопотання суд виходить з того, що вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55 Конституції України, відповідно до якої, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Це положення також закріплено у статтях 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, які згідно з ст. 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) суд за заявою учасника справи має право вжити заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як розяснено в п. 1, п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 № 9, єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

За змістом ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб, учасників процесу.

Так, позов забезпечується, серед іншого, накладенням арешту на майно. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову

Враховуючи, що між сторонами дійсно виник спір, на даний час відповідач значиться в єдиному державному реєстрі прав на нерухоме майно як єдиний власник спірного майна, тому суд дійшов обґрунтованого висновку, що невжиття заходів забезпечення позову у даній справі, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд вважає, що заходи забезпечення позову, які просить вжити позивач, мають бути задоволені, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або навіть унеможливити виконання рішення суду, унеможливити ефективний захист оспорюваних прав позивачки, за захистом яких вона і звернулася до суду.

Відповідно до ст. 154 ЦПК України, підстави для зустрічного забезпечення позову відсутні.

Керуючись статтями 149, 150, 153, 154, 157, 258 261 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , (РНОКПП- НОМЕР_1 ; АДРЕСА_2 ) на підставі договору дарування ВКА № 347907 реєстр 3355 від 27.09.2007 р., посвідчений приватним нтоаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дубовенко В.О., свідоцтво про право власності б/н від 16.03.2007 р. видане Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради.

Направити копію ухвали сторонам у справі та до Центрального відділу Державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції та до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради для виконання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється від дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів від дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала підлягає пред`явленню до виконання протягом трьох років від дня її постановлення.

Ухвала набрала законної сили:

Суддя М.О. Католікян