КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи 495/2442/16-ц Апеляційне провадження № 22-ц/824/6768/2019Головуючий у суді першої інстанції - Сенько М.І. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2019 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Чобіток А.О., Ящук Т.І.

секретар Горбачова І.В.,

за участю:

представників позивача ОСОБА_1 , Заверухи І.Л. ,

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_4,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Заверухою Ігорем Леонідовичем, який діє на підставі договору, на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 04 лютого 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення безпідставно набутих коштів,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 , в якому просив стягнути з ОСОБА_5 на його користь безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 999 999 грн. 00 коп.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказував, що 05.05.2016 року ним було здійснено переказ грошових коштів у розмірі 999 999 грн. 00 коп. на банківський рахунок відповідача.

Вказані грошові кошти були перераховані позивачем з метою укладення у письмовій формі з нотаріальним посвідченням договору дарування (пожертви) для виконання обумовленої між сторони мети, а саме: купівлю взуттєвого магазину з подальшою передачею взуття в дитячі будинки.

Разом з тим, оскільки між сторонами договору дарування (пожертви) укладено не було, позивач вважає, що грошові кошти у розмірі 999 999 грн. 00 коп. були передані відповідачу за нікчемним правочином, тобто без будь-якої правової підстави.

На підставі викладеного, а також посилаючись на положення ст. 1212 ЦК України, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 04.02.2019 року в задоволенні позову було відмовлено (т.3, а.с. 12-13).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Зазначає, що висновки суду не відповідають зібраним по справі доказам, а тому обставини, викладені в оскаржуваному рішенні, є недоведеними та повністю спростовують наявними в справі доказами (т.3, а.с. 32-33).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 01.04.2019 року поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (т.3, а.с.77-78).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11.04.2019 року справу за апеляційною скаргою позивача призначено до розгляду (т.3, а.с.82-83).

15.05.2019 року до суду надійшов відзив відповідача на апеляційну скаргу, в якому він вказує, що будь-яких доказів, які б підтверджували наявність між сторонами попередньої домовленості про укладення договору пожертви, матеріали справи не містять. Натомість, грошові кошти були перераховані позивачем на добровільних засадах в якості повернення отриманих у відповідача коштів в позику (т.3, а.с. 94-102).

Представники позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представники відповідача щодо задоволення апеляційної скарги позивача заперечував за її безпідставністю та необґрунтованістю.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 05.05.2016 року ОСОБА_3 перерахував на банківський рахунок ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 999 999 грн. 00 коп. з призначенням платежу «переказ на картку ПриватБанку».

При цьому, будь-яких доказів, які б підтверджували, що вищенаведена сума грошових коштів переховувалася позивачем з метою укладення в майбутньому договору дарування (пожертви), матеріали справи не містять.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факту безпідставного набуття або збереження відповідачем коштів позивача.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду, з огляду на наступне.

Так, загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого);

3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

До аналогічного висновку прийшов Верховний Суд у своїй постанові від 17.04.2019 року по справі № 759/1206/17.

Разом з тим, встановивши відсутність будь-яких доказів, які б підтверджували існування у сторін наміру в майбутньому укласти як договір дарування (пожертви), як і будь-який інший договір щодо спірних грошових коштів, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з підстав відсутності вважати ці кошти безпідставно набутим майном.

Натомість, в розумінні вищенаведених положень законодавства кошти, набуті відповідачем, з яким позивач не пов`язаний договірними правовідносинами щодо такого майна, є безпідставно набутим майном, яке він зобов`язаний повернути останньому.

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).

Отже, ухвалене судом рішення, у зв`язку неправильним застосуванням норм матеріального права, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

Оскільки колегія суддів ухвалює нове рішення і задовольняє позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , з останньої підлягають до стягнення на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 8 000 грн. 00 коп. (т. 1, а.с. 1).

Також, оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, то відповідно до положень ст. ст. 141, 382 ЦПК України з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 12 000 грн. 00 коп. (т. 3, а.с. 42).

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Заверухою Ігорем Леонідовичем, який діє на підставі договору, - задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 04 лютого 2019 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення безпідставно набутих коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_5 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) безпідставно отримані грошові кошти в розмірі 999 999 (дев`ятсот дев`яносто дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 8 000 (вісім тисяч) грн. 00 коп. та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 12 000 (дванадцять тисяч) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного суду.

Повний текст постанови складений 07 серпня 2019 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді А.О. Чобіток

Т.І. Ящук