Справа № 727/5489/19
Провадження № 2/727/1091/19
08 серпня 2019 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:
головуючого судді Смотрицького В.Г.
при секретарі Кицинюк С.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики посилаючись на те, що 30.04.2018 року він позичив відповідачу ОСОБА_2 2 000 доларів США за умови повернення йому зазначеної суми через 6 місяців (тобто до 30.10.2018) разом з відсотками (місячна ставка 5%).
Домовленість щодо умов надання та повернення позики, яка була укладена між ними, оформлена того ж дня у нього - позивача вдома за адресою: АДРЕСА_1 у вигляді боргової розписки. Ця розписка була власноруч написана ОСОБА_2 після отримання останнім від нього позичених коштів та підтверджує факт отримання цих коштів. Також ОСОБА_2 , з метою посвідчення своєї особи, додатково до розписки надав завірену ним копію свого паспорта.
Однак відповідач свої обов`язки не виконав, грошові кошти не повернув. Загальна заборгованість ОСОБА_2 станом на 30.04.2019 становить 3484,25 доларів США та розраховувалась згідно умов договору та здійснювався наступним чином: 2000 доларів США - сума позики, надана 30.04.2018; 600 доларів США - сума відсотків за 6 місяців користування позиченими коштами (з 30.04.2018 по 30.10.2018), розраховувалась як 5 відсотків від суми позики у розмірі 2000 доларів США та помножені на 6 місяців користування позиченими коштами; 884.25 доларів США - сукупна сума відсотків за 6 місяців прострочення виконання умов договору (з 31.10.2018 по 30.04.2019), яка складається з окремо нарахованих 5 відсотків за кожен місяць прострочки (детальніше у розрахунку) на загальну суму заборгованості станом на 30 число кожного місяця (за відсутності 30-го числа, на останнє число місяця). Загальна сума заборгованості станом на 30 число кожного місяця збільшувалась на суму відсотків нарахованих за цей місяць.
А тому просив стягнути з відповідача суму боргу та судові витрати по справі.
Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Відповідно до ст. 274 ч. 1 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 травня року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.
Позивач в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з письмовою заявою в якій позов підтримує повністю, просить справу розглянути в його відсутність.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно, про що є повідомлення в справі, про поважні причини неявки суд не повідомив та у встановлений судом строк, на адресу суду клопотань про розгляд справи в загальному провадженні та відзиву на позовну заяву не надав.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів та ухвалює заочне рішення.
Суд, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково.
Судом встановлено, що відповідно до копії розписки від 30.04.2018 року (а.с.15) відповідач ОСОБА_2 позичив у позивача ОСОБА_1 кошти в сумі 2000 доларів США та зобов`язався повернути в строк до 30.10.2018 року.
Відповідності до вимог ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з ч.1, п.1 ч.2 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
У відповідності до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з ч.2 ст. 1049 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Частиною 1 ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У ч.1 ст.627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 99 Конституції України передбачено, що грошовою одиницею України є гривня.
Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.
Відповідно до ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.
Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16.04.1991 року №959-ХІІ «Про зовнішньоекономічну діяльність, Декретом Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» №185/94-ВР від 23.09.1994 року.
Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
Аналогічна позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року по справі №373/2054/16-ц.
Відносно позовної вимоги про стягнення з відповідача відсотків в сумі 1484,25 доларів США необхідно зазначити наступне.
Згідно з ст. 1048 ч.1 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Отже, позовна вимога позивача про стягнення з відповідача відсотків є частково обґрунтованою в розмірі 1200 доларів США за період з 30.04.2018р. по 30.04.2019р.
Що ж стосується іншої суми, які позивач просить стягнути з відповідача в якості відсотків, то в цій частині позову необхідно відмовити оскільки вони нараховані не на суму позики. А на відсотки, що не передбачено чинним законодавством України.
Таким чином, враховуючи зазначені вище вимоги закону, а також умови договору позики, суд вважає, що з відповідача на користь позивача має бути стягнуто заборгованість, яка складається з 2000 доларів США суми позики та 1200 доларів США суми відсотків, а всього 3200 доларів США.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають також стягненню на користь позивача понесені судові витрати відповідно до задоволеної частини позовних вимог в розмірі 843,77 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.61, 99 Конституції України, ст.ст.11, 192, 218, 509, 526, 549, 550, 626, 627, 1046, 1047 ЦК України, ст.ст.7, 12, 13, 76, 81, 89, 141, 259, 263, 265, 268, 274 ч. 1, 280-289 ЦПК України, суд, -
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 3200 доларів США, а також 843,77 грн. повернення сплаченого судового збору.
В задоволенні іншої частини вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Суддя: