Постанова

Іменем України

05 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 498/15/15-ц

провадження № 61-33199св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М.

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 16 березня 2017 року у складі судді Рімашевської О. В. та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 24 травня 2017 року у складі колегії суддів: Комлевої О. С., Журавльова О. Г., Кравця Ю. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним та визнання права власності на житловий будинок.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 27 січня 2014 року між нею та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 . За умовами вказаного договору відповідач, як продавець, повинна передати у її власність житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за 48 000,00 грн, із них 8 000,00 грн вона передала відповідачу в день укладення договору, а решту 40 000,00 грн повинна була сплатити 25 липня 2014 року, після чого нотаріус мав зареєструвати перехід права власності на будинок.

Зазначала, що 25 липня 2014 року вона приїхала до нотаріальної контори із грошима для передачі ОСОБА_2 , однак остання до нотаріальної контори не з`явилася.

Посилаючись на неможливість розрахуватися з відповідачем, оскільки вона відмовляється приймати гроші в сумі 40 000,00 грн, ОСОБА_1 просила суд визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на вказаний житловий будинок.

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про стягнення ціни продажу за договором купівлі-продажу житлового будинку в сумі 40 000 грн, а також грошових нарахувань за прострочення виконання зобов`язання за період з 26 липня 2014 року до 14 листопада 2016 року: 3 % річних в сумі 2771,51 грн, інфляційних втрат на суму невиконаного зобов`язання в розмірі 29 920,00 грн, процентів за користування грошовими коштами в сумі 18 355,33 грн; загальна сума становить 91 046,84 грн.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 не виконала свої зобов`язання за укладеним договором купівлі-продажу будинку, оскільки не сплатила їй обумовлену договором вартість будинку в сумі 40 000,00 грн до 25 липня 2014 року, ОСОБА_2 просила позовні вимоги задовольнити.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області від 16 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 24 травня 2017 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у рахунок виконання зобов'язань за договором купівлі - продажу житлового будинку від 27 січня 2014 року ціну продажу будинку в сумі 40 000,00 грн, 3 % річних за період з 26 липня 2014 року до 14 листопада 2016 року в сумі 2 771,51 грн, інфляційні втрати за період з 26 липня 2014 року до 14 листопада 2016 року в сумі 29 920,00 грн, усього 72 691, 51 грн. В іншій частині вимог відмовлено.

Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив із того, що укладений між сторонами договір купівлі-продажу житлового будинку від 27 січня 2014 року є дійсним, тому визнання його дійсним у судовому порядку не відповідає вимогам чинного законодавства.

Встановивши факт невиконання ОСОБА_1 умов укладеного між сторонами договору купівлі-продажу будинку в частині несплати повної вартості будинку, що становить 40 000,00 грн, та, враховуючи прострочення виконання зобов'язання за вказаним договором, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми коштів, що становить повну вартість будинку, інфляційних втрат та 3 % річних за прострочення виконання зобов`язання за договором.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погодившись з таким вирішенням спору, ОСОБА_1 подала касаційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди, вирішуючи спір, неповно з`ясували обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, не врахували, що відповідач відмовлялась від отримання обумовленої договором суми коштів і не з`являлася за їх отриманням та дійшли помилкового висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення коштів за прострочення виконання зобов`язання, інфляційних втрат та 3 % річних.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу не надходили

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на житловий будинок, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення ціни продажу за договором купівлі-продажу житлового будинку.

Витребувано з Великомихайлівського районного суду Одеської області зазначену справу.

У червні 2018 року вказану справу передано до Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 27 січня 2014 року ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) уклали та нотаріально посвідчили договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , за умовами якого сторони обумовили, що вартість спірного житлового будинку, за яку буде вчинено купівлю-продаж, складає 48 000,00 грн. Із вказаних коштів на день укладення договору покупець ОСОБА_1 передала продавцю ОСОБА_2 8 000,00 грн., а залишок 40 000,00 грн зобов`язалась передати до 25 липня 2014 року.

Пунктом 5.3 вказаного договору передбачено, що право власності на нерухоме майно у покупця, згідно зі статтею 334 ЦК України, виникає з моменту виконання всіх умов договору та з дня державної реєстрації такого права.

Факт укладення договору на вказаних умовах, та що ОСОБА_2 фактично отримала 8 000 грн, а зобов`язання в частині сплати 40 000 грн на час розгляду справи не виконано, підтверджено сторонами.

Договір купівлі-продажу житлового будинку, укладений між сторонами, недійсним у судовому порядку не визнавався, відповідає вимогам чинного законодавства.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 20 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 жовтня 2015 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу, укладеного 27 січня 2014 року з ОСОБА_1 .

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті).

Суди встановили, що відповідно до договору купівлі-продажу будинку вартість будинку, за домовленістю сторін, складала 48 000,00 грн, з яких ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 лише 8 000,00 грн, а 40 000 грн остання не сплатила.

Таким чином, ОСОБА_1 не у повному обсязі виконала свої зобов`язання за укладеним 27 січня 2014 року з ОСОБА_2 договором купівлі - продажу будинку, оскільки не сплатила останній обумовлену договором вартість будинку.

Статтею 537 ЦК України визначено умови, за яких боржник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, зокрема в разі:

1) відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов`язання; 2) ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку; 3) відсутності представника недієздатного кредитора.

Також чинним, законодавством визначено місце вчинення даної нотаріальної дії.

Так, прийняття нотаріусом грошових сум і цінних паперів проводиться за місцем виконання зобов`язання та здійснюється за відповідною заявою заінтересованої особи (боржника). Така заява реєструється нотаріусом у книзі вхідної кореспонденції і є підставою для вчинення нотаріальної дії. Для вчинення цієї нотаріальної дії нотаріусом відкривається окремий поточний рахунок у будь-якій банківській установі. Про надходження грошових сум і цінних паперів нотаріус повідомляє кредитора і на його вимогу, яка оформлюється у вигляді заяви, або за заявою та рішенням господарського суду, які подає ліквідатор громадянина-підприємця, видає йому належні грошові суми або цінні папери.

Отже, законодавством чітко передбачені дії боржника при небажанні кредитора приймати зобов`язання.

Суди встановили, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 вживала заходів для належного виконання зобов`язання за вказаним договором купівлі-продажу.

Частиною першою статті 612 ЦК Україниборжник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог частини першої статті 625 ЦК Україниборжник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

У статті 625 ЦК України зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, за вимогою кредитора зобов`язаний уплатити суму боргу з врахуванням індексу інфляції та три відсотки річних від простроченої суми.

Встановивши факт невиконання ОСОБА_1 у повному обсязі умов договору купівлі-продажу будинку, а саме: несплати повної вартості будинку, що становить 40 000,00 грн, та, враховуючи, що належних та допустимих доказів того, що вона вживала заходів для належного виконання зобов`язання за вказаним договором купівлі-продажу, не надано, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин, дійшов правильного висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми коштів, що становить повну вартість будинку, інфляційних втрат та 3 % річних за прострочення виконання зобов`язання за договором.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що її дії були спрямовані на належне виконання зобов`язань за договором купівлі-продажу, проте ОСОБА_3 відмовилась від отримання коштів, колегія відхиляє, оскільки суди встановили, що ОСОБА_1 не вжила всіх залежних від неї заходів щодо виконання цих зобов`язань у повному обсязі.

Під час розгляду справи судом роз`яснювалось ОСОБА_1 , що вона має право внести відповідні кошти на депозитний рахунок суду на забезпечення своїх вимог, проте з моменту звернення з позовом вона цим правом не скористалась.

Інші аргументи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судових рішень, а зводяться до оцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, а також містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами.

Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів згідно з положеннями статті 400 ЦПК України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 16 березня 2017 року та ухвали апеляційного суду Одеської області від 24 травня 2017 року, оскільки судові рішення є законними та обґрунтованими.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 16 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 24 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

М. М. Русинчук