ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 662/625/19 Головуючий в І інстанції: Тимченко О.В.
Номер провадження: №22-ц/819/1267/19 Доповідач: Майданік В.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2019 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Майданіка В.В.,

суддів: Кутурланової О.В.,

Орловської Н.В.,

секретар Пісоцька Т.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 11 червня 2019 року, у складі судді Тимченко О.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

В С Т А Н О В И В :

21 березня 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 , в якому з урахуванням уточнень просила стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти на навчання в сумі 16000,00грн на навчальний рік та по 1000,00грн щомісячно на проживання та їжу, але не менше 1/4 частини від усіх видів заробітку, до закінчення навчання.

Позов обґрунтований наступним.

Відповідач у справі ОСОБА_1 є її батьком. Відповідно до рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 10.10.2006 року він сплачував аліменти на її утримання до повноліття. На даний час вона навчається на 1 курсі Херсонського державного університету у м.Херсон, на контрактній формі навчання та сплачує згідно договору про навчання №608168 від 17.08.2018 року 16000,00грн за рік навчання. Також, за користування найманою кімнатою для проживання вона сплачує 1500,00грн за місяць, крім того 1500,00грн на місяць витрачає на їжу та транспорт. Термін навчання - до 2022 року. Кошти на навчання та її утримання надає її мати, відповідач ніякої допомоги не надає.

У зв`язку з цим просить задовольнити позов.

Оскаржуваним рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 11 червня 2019 рокупозов задоволено частково. Суд вирішив:

--- стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на навчання в розмірі 2000,00грн, щомісячно, крім канікул, до закінчення навчання 30.06.2022 року, починаючи з дня подачі позову до суду - 21.03.2019 року, але не довше ніж до досягнення нею 23-річного віку;

--- стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 384,20грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм процесуального права й неправильне застосування норм матеріального права, просить вказане рішення скасувати й ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, яким: встановити аліменти на ОСОБА_2 , як таку, що потребує матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчання, на період навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23 років у розмірі 1100,00грн на місяць за виключенням періоду канікул згідно навчального плану учбового закладу, починаючи з дня подачі позову до суду - 21.03.2019 року; в задоволенні інших позовних вимог відмовити. Зокрема, вказав, що судом залишено поза увагою надані ним докази на підтвердження неможливості ним сплачувати аліменти у встановленому судом розмірі, а саме, що він є безробітним й не являється підприємцем, що в нього відсутній стабільний заробіток та інші соціальні гарантії, наявні члени сім`ї, які перебувають на його утриманні, що наявні в нього земельна ділянка розміром 2 га з цільовим призначенням для ОСГ, вантажний автомобіль "ЗІЛ-130" 1990 року випуску та легковий автомобіль "ВАЗ-2115" 2011 року випуску є недостатніми для вказаної цілі. При цьому зазначив, що майбутня заборгованість по аліментах матиме наслідком заходи примусового виконання рішення, такі як арешт майна, позбавлення водійських прав, обмеження у праві виїзду за кордон, адміністративну та кримінальну відповідальність. А все вказане обмежить його у виїзді за кордон на заробітки. Також зазначив, що суд не врахував й того, що позивач не зверталась до нього попередньо, не запитувала його згоди на надання їй допомоги під час навчання, що вона могла навчатись за іншою спеціальністю на бюджетній основі. Крім того, вказав, що згідно положенням Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів.

Отже, по суті скаржник просить зменшити розмір стягнутих аліментів з 2000грн до 1100грн на місяць, а рішення суду в частині відмови в задоволенні решти позовних вимог позивачем не оскаржується.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається таке.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 11.04.2001 року батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1 (а.с.4).

Згідно довідки №02/19 від 07.02.2019 року, виданої Херсонським державним університетом, позивач ОСОБА_2 є студенткою 1 курсу ступеня вищої освіти "Бакалавр", спеціальність право, денної форми навчання, контрактної форми фінансування. Термін навчання 4 роки з 01.09.2018 року по 30.06.2022 року (а.с.5).

Наявна копія Договору 608168 про навчання від 17.08.2018р, укладеного між Херсонським державним університетом (виконавець) та позивачем ОСОБА_2 (студент). Предметом договору є надання освітньої послуги у строки з 01.09.2018 року по 2021-2022 навчальний роки. За п.5.2. вказаного Договору загальна вартість освітньої послуги становить 64000,00грн, по 16000,00грн за кожний рік (а.с.7-8).

Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження від 19.03.2019р було закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-1357, виданого 20.10.2006р Новотроїцьким районним судом Херсонської області, про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини заробітку …Підстава - п.7 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України "Про виконавче провадження" (закінчення передбаченого законом строку для даного виду стягнення, відсутність заборгованості) (а.с.13).

Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - станом на 02.04.2019р щодо відповідача ОСОБА_1 записів не знайдено (а.с.25).

За довідкою Чкалівської сільської ради Новотроїцького району №529 від 02.04.2019р відповідач зареєстрований на проживає в АДРЕСА_1 , не працює з 31.03.2016 року згідно наказу ВК Новотроїцького РВК від 31.03.2016 року №31 (а.с.26).

Відповідно до довідки Чкалівської сільської ради Новотроїцького району №554 від 10.04.2019р відповідач має на території сільської ради земельну ділянку площею 2,0 га, цільове призначення якої - для ведення ОСГ (а.с.50).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що дочка відповідача ОСОБА_2 є повнолітньою, на даний час продовжує навчання і потребує матеріальної допомоги, а її батько - відповідач ОСОБА_1 є здоровою, працездатною особою, належних доказів щодо неможливості надавати матеріальну допомогу у зв`язку з утриманням інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина не надав. Також суд виходив з того, що з урахуванням обставин справи та рівності обов`язків батьків щодо дитини підлягають стягненню аліменти в розмірі 2000,00грн щомісячно, за виключенням періоду канікул.

Апеляційний суд в основному погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він є правильним по суті.

Глава 15 СК України, до складу якої входять статті 180-197, регламентує обов`язок батьків утримувати неповнолітню дитину та його виконання.

Натомість, глава 16 СК України, до складу якої входять статті 198-201, регламентує обов`язок батьків утримувати повнолітню дитину та його виконання.

Згідно ст.199 СК України: якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу (ч.1); право на утримання припиняється у разі припинення навчання (ч.2); право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (ч.3).

Відповідно до ст.200 СК України: суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу (ч.1); при визначенні розміру аліментів суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (ч.2).

Згідно з ч.1 ст.182 вказаного Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 вказаної статті зазначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, законодавство встановлює суттєву відмінність між обов`язком батьків утримувати неповнолітню або повнолітню дитину, ця відмінність полягає у тому, що у випадку з повнолітньою дитиною віком до 23-х років, яка навчається, батьки зобов`язані утримувати їх за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Згідно із ч.1 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Отже, виходячи з аналізу ст.185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Разом з тим, як вже зазначалось, статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання.

Отже, на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (ст.185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею 23 років, правила ст.185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються ст.199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання).

Саме такий висновок щодо застосування статті 199 СК України висловлено в постанові Верховного Суду від 29 січня 2018 року у справі № 622/373/16-ц.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач є здоровою, працездатною особою, належних доказів щодо неможливості надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній дочці ОСОБА_2 не надав. При цьому враховуються такі обставини, на які посилається й сам відповідач, як те, що в наявності у відповідача є земельна ділянка розміром 2 га з цільовим призначенням для ОСГ, вантажний автомобіль "ЗІЛ-130" 1990 року випуску та легковий автомобіль "ВАЗ-2115" 2011 року випуску, які можуть приносити відповідний дохід. Також апеляційний суд враховує й витрати, які позивач вимушена сплачувати у зв`язку з навчанням, а саме 16000,00грн за рік навчання згідно договору, інші витрати на проживання, їжу й транспорт.

Враховуючи зазначене, матеріальний стан відповідача, апеляційний суд вважає що розмір аліментів, визначений судом першої інстанції в розмірі 2000грн щомісячно, є справедливим та достатнім.

Доводи апеляційної скарги в частині стягнення аліментів не обґрунтовані вимогами закону, належними доказами та висновків суду не спростовують. Зокрема, підлягають залишенню поза увагою посилання скаржника на наявність доказів, які підтверджують неможливість сплати ним аліментів у встановленому судом розмірі. При цьому апеляційний суд враховує те, що відповідач є здоровою, працездатною особою, в наявності у нього є земельна ділянка розміром 2 га з цільовим призначенням для ОСГ, вантажний автомобіль "ЗІЛ-130" 1990 року випуску та легковий автомобіль "ВАЗ-2115" 2011 року випуску, які можуть приносити відповідний дохід. Посилання на можливу майбутню заборгованість по аліментах і, як наслідок, можливі арешт майна, позбавлення водійських прав, обмеження у праві виїзду за кордон, адміністративну та кримінальну відповідальність, також слід відхилити як такі, що містять ознаки припущень і не свідчать про встановлення дійсного факту. Також не можуть бути прийняті до уваги посилання на неузгодження попередньо позивачем з ним можливості вступу до навчального закладу та надання їй допомоги під час навчання, а також на те, що дочка могла навчатись за іншою спеціальністю на бюджетній основі, оскільки зазначене не може бути підставою для відмови у задоволенні позову.

Тобто, в цій частині суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України це є підставою для того, щоб апеляційну скаргу в цій частині залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Разом з тим, є обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо звільнення позивачів від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях - у справах про стягнення аліментів.

Згідно з п.3 ч.1 ст.5 вказаного Закону від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

За п.5 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №787 від 03.09.2013 року (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2013 р. за № 1650/24182), повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили.

В цій же справі позов подано про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Отже, позивач звільняється від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, зокрема, і при поданні позову до суду першої інстанції.

Скаржником же при поданні позову сплачено судовий збір в установленому законом розмірі 768,40грн (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб), а тому вважається, що судовий збір сплачено помилково, в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

На адресу голови суду позивачем подана 18.04.2019 року заява від 12.04.2019 року з проханням видати подання на повернення помилково зарахованих коштів в сумі 768,40грн за позовом про стягнення аліментів (а.с.34).

Проте, матеріали справи не містять жодних процесуальних документів відносно реагування суду на вказану заяву.

Таким чином, сплачена скаржником сума судового збору в розмірі 768,40грн може бути повернута за ухвалою суду першої інстанції.

А тому є помилковим висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача, відповідно до ст.141 ЦПК України, на користь позивача 384,20грн судових витрат, а саме пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, в цій частині апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача судового збору в сумі 384,20грн на підставі п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України слід скасувати.

Разом з тим, оскільки позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, останній стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог.

Позовні вимоги задоволено на 71,42% (просила стягнути на рік 16000грн + 1000грн щомісячно, тобто 28000грн на рік, а суд стягнув 2000грн щомісячно крім канікул, тобто 20000грн на рік; а тому 20000грн х 100% : 28000грн).

Отже, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 548,79грн (71,42% х 768,40грн : 100%).

А тому в цій частині рішення суду слід змінити, стягнувши з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 548,79грн.

Керуючись ст.ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК, п.4 ч.1 ст.376 України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 11 червня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судового збору в сумі 384,20грн скасувати.

Це ж рішення суду змінити, стягнувши з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 548,79грн.

Це ж рішення суду в решті (в частині стягнення аліментів) залишити без змін.

Це ж рішення суду в частині відмови в задоволенні решти позовних вимог в апеляційному порядку не переглядалось як таке, що не оскаржувалось.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, визначених в п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 20 серпня 2019 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.В. Кутурланова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Н.В. Орловська