Єдиний унікальний номер 227/4442/18 Номер провадження 22-ц/804/2009/19
Головуючий у 1 інстанції Здоровиця О.В. Єдиний унікальний номер 227/4442/18
Доповідач Папоян В.В. Номер провадження 22-ц/804/2009/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2019 року Донецький апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Папоян В.В.

суддів Біляєвої О.М., Тимченко О.О.,

розглянувши порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в м.Бахмуті Донецької області за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 08 травня 2019 року цивільну справу №227/4442/18 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за втрату частини заробітної плати у зв`язку із порушенням термінів її виплати (головуючий у 1 інстанції суддя Здоровиця О.В., повний текст рішення складено 18 травня 2019 року),

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2018 року позивач звернулася з позовом до АТ «Українська залізниця» (попередня назва - ПАТ «Українська залізниця») про стягнення заборгованості по оплаті праці, якій під час розгляду справи уточнював. В обґрунтування вимог зазначив, що він перебував в трудових відносинах з відповідачем до 15.03.2017 року, звільнений за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. При звільненні відповідач не здійснив повний розрахунок. Просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року в загальній сумі 57601,13 грн (яка складається з заробітної плати за березень 2017 року в сумі 4911,17 грн., вихідної допомоги у зв`язку з виходом на пенсію у розмірі 43238,28 грн., компенсації за невикористані 29 днів відпустки у сумі 9451,68 грн.) та компенсацію за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 7660,95 грн.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 08 травня 2019 року (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 20 травня 2018 року) позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року (в тому числі компенсацію за невикористану відпустку) в загальному розмірі 8370,67 грн. без утримання обов`язкових платежів та податків, компенсацію втрати частини грошових доходів у розмірі 1453,22 грн, нараховану та невиплачену в березні місяці 2017 року допомогу при звільнені у розмірі шести середньомісячних заробітних плат при виході на пенсію в розмірі 43238,28 грн. з утриманням з цієї суми обов`язкових платежів та податків. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо стягнення судових витрат

Не погодившись з рішенням суду в частині задоволення позову, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, відмовивши у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не в повному обсязі з`ясовані обставини справи, а висновки суду не відповідають встановленим по справі обставинам. Рішення суду фактично ґрунтується на припущеннях, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності заборгованості по заробітної плати перед позивачем. Суд безпідставно прийняв до уваги докази позивача щодо розміру заборгованості з заробітної плати, так як її нарахування не здійснювалося через відсутність первинних документів. Надані позивачем розрахунки виготовлені на непідконтрольній території та є оформленими з порушенням вимог закону. Відповідач не має можливості підтвердити інформацію щодо фактичного виконання робіт працівником. Крім того, суд першої інстанції помилково не прийняв до уваги науково-правовий висновок Торгівельно-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16.01.2018 року згідно якого встановлено події, які унеможливлюють здійснення нарахування та виплати заробітної плати.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, у якому просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу - без задоволення. В обґрунтування зазначив, що саме на відповідачі лежав обов`язок зберігати кадрову та фінансову документацію. Ним було надано документи на підтвердження своїх вимог, у тому числі наказом про звільнення, яким передбачена виплата компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги. Висновок Торгово-промислової палати, на якій посилається відповідач, не може застосовуватися до спірних правовідносин. Також звертає увагу щодо порушення відповідачем порядку подання відзиву та доказів у справі. Крім того, позивач наводить судову практику з приводу спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 368 та ч.ч.1, 3 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою, в судовому засіданні без повідомленням учасників справи.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 01 серпня 2019 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Оскільки апеляційним судом не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі та зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є рішення у справі, що стосується трудових відносин, ціна позову у якій не перевищує 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розгляд якої відповідно до п.1 ч.4 ст. 274 ЦПК України здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).

Відповідно до частини 1 ст. 367 ЦПК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення лише в оскаржуваній частині і відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо неоскарженої частини. Позивачем не було подано апеляційну скаргу на судове рішення щодо позовних вимог, у задоволенні яких було відмовлено.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - частковому скасуванню з ухваленням нового рішення у цій частині з наступних підстав.

Відповідно до ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Спірні правовідносини врегульовані Кодексом Законів про Працю України, Законом України «Про оплату праці», відповідно до яких врегульовано порядок нарахування та виплати заробітної плати працівникам, з якими укладено трудовий договір.

У частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу (частина перша статті 1); в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством (стаття 33).

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що згідно записів в трудовій книжці НОМЕР_1 ОСОБА_1 працював на різних посадах у відділеннях ДП «Донецька залізниця», зокрема у Локомотивному депо Ясинувата-Західне. Згідно наказу №303 від 15.04.2016 року Локомотивне депо Ясинувата-Західне ДП «Донецька залізниця» реорганізоване шляхом злиття у ВП «Ясинуватське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

Згідно з наказом СП «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» про припинення трудового договору № 39/ОС від 15.03.2017 ОСОБА_1 (табельний номер 1042) з 15.03.2017 року звільнений з машиніста тепловоза за ст.38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за вислугою років, про що також зроблений запис у його трудовій книжці. Згідно із наказом про припинення трудового договору ОСОБА_1 має право на компенсацію за 29 днів відпустки та виплату одноразової допомоги у розмірі шести середньомісячних заробітних плат.

Вказані обставини справи підтверджуються матеріалами справи та не спростовані сторонами.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, посилаючись на ст. 21 Закону України «Про оплату праці», ст..115, 116 КЗпП України, виходив з того, що з боку відповідача має місце порушення строків виплати заробітної плати позивача і має місце заборгованість по заробітній платі (у тому числі компенсації за невикористану відпустку та виплату одноразової грошової допомоги) за березень 2017 року.

Проте не можна погодитися з таким висновком суду у повному обсязі з наступних підстав.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оплату праці», ч.1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Стаття 47 КЗпП України передбачає обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Частина перша цієї норми права наголошує, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

У разі звільнення працівника йому також виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (частина перша статті 83 КЗпП України).

Статтею 110 КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.

Отже, виходячи з положень Кодексу Законів про працю України, Закону України «Про оплату праці», заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов`язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності.

Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розклад, розцінки та норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табель обліку використаного часу, розрахункова-платіжна відомість. Проте в матеріалах справи відсутні розрахунково-платіжні відомості та інші документи з обліку праці та зарплати за спірний період.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Та відповідно до ч.3, 4 ст. 12 та ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК).

Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

Згідно положень ст. ст. 115, 116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не позбавляє позивача від обов`язку доведення наявності права на отримання певних сум.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Поняття доказів розкрито у частині першій статті 76 ЦПК України. Так, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За положеннями ч. 4 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє в реалізації ними прав, передбачених кодексом. У відповідності до вимог процесуального права, сторонам роз`яснено обов`язок надати докази на підтвердження зазначених ними обставин.

Між тим, позивачем по справі не надано документів, що підтверджують виконання ним службових обов`язків (зокрема табелю обліку робочого часу, оформленого відповідно до норм законодавства), а також даних щодо тарифної ставки, виходячи з яких повинна обраховуватись заробітна плата, розрахунково-платіжних відомостей та інших документів з обліку праці та зарплати за спірний період, які є підставою для нарахування наведених в наказі компенсаційних виплат та матеріальної допомоги. Приведений позивачем розрахунок також не знайшов свого підтвердження належними доказами та суперечить інформації, яка наявна в матеріалах справи.

Відповідно до п.1 ч.3 розділу ІІ Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України №1000/5 від 18.06.2015 року, на документах, що засвідчують права громадян і юридичних осіб, на яких фіксується факт витрати коштів і проведення операцій з матеріальними цінностями, підпис посадової (відповідальної) особи скріплюється печаткою установи (за наявності).

На підтвердження того, що у позивача виникло право на отримання винагороди за виконану ним роботу та того, що у березні 2017 року йому нараховувалася заробітна плата і він має за цей період заборгованість, ним надано копію наказу № 39/ОС від 15.03.2017 про звільнення та розрахунковий лист за спірний період. Проте зазначений наказ не містить інформації щодо розміру виплат та їх розрахунку. Розрахунковий лист не містить підписи посадових осіб та не завірені печаткою, а тому не може бути визнаний допустимим доказом та не може бути прийнятим до уваги.

Крім того, в матеріалах справи наявна довідка видана ПАТ «Українська залізниця» №578/1-ДонДНД від 15.11.2018 року, який містить підпис в.о. начальника Подлузького В. О. згідно якого позивачу за березень 2017 року була нарахована (з урахуванням сплати податків) та отримана позивачем заробітна плата у сумі 2410,76 грн. Відповідно до відомості про виплату грошей №6 за березень 2017 року ОСОБА_1 отримано 2410,76 грн., що підтверджується особистим підписом позивача про одержання грошових коштів. Даний ордер скріплено печаткою підприємства.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи викладені у запереченні на апеляційну скаргу, що позивача було звільнено із займаної посади 15 березня 2017 року та відповідач, на той час, мав доступ до виробничих та адміністративно-інформаційних потужностей підприємства, а тому не позбавлений можливості надати до суду первинні документи, оскільки відповідно до Указу Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» на частині території Донецької та Луганської областей, проводиться антитерористична операція.

З проведенням на вказаній території антитерористичної операції, починаючі з 2014 року фактично ускладнено доступ відповідача до виробничих потужностей та іншого майна ВП «Ясинуватське локомотивне депо» СП «Донецька дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця», яке знаходиться за адресою: м.Ясинувата Донецької області, 112/км, будинок №10. В подальшому у зв`язку з остаточним захопленням з березня 2017 року невстановленими озброєними особами виробничих та адміністративно-інформаційних потужностей підприємства, відповідач, повністю втратив доступ до первинних документів, на підставі яких має здійснюватися розрахунок сум заробітної плати, відпускних та ін., що підлягають до виплати на користь робітників як поточних виплат, так і виплат у день звільнення.

Втрата контролю і доступу АТ «Українська залізниця» до своїх виробничих потужностей та іншого майна, що розташовані в м. Ясинувата Донецької області, у тому числі до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, особових справ працівників, посадових інструкцій, табелів обліку робочого часу, примірників звітів, що подавались до контролюючих органів, починаючи з березня 2017 року, коли фактично вийшло з під контролю управління зазначеними виробничими потужностями, а тому немає можливості виконати зобов`язання перед працівниками згідно зі статтями 47, 83, 115 і 116 КЗпП України.

При цьому, сам по собі факт звільнення позивача з АТ «Українська залізниця» не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах.

Наведене узгоджується з правовими висновками, які викладені Касаційним цивільним судом Верховного Суду у постановах № 761/12893/16-ц від 11 квітня 2018 року та № 408/2445/17-ц від 11 квітня 2019 року, та які, відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, повинні враховуватися судами при застосуванні відповідних норм права.

Таким чином, у справі, яка розглядається встановлено, що у трудових правовідносинах між відповідачем АТ «Українська залізниця» та його працівниками, зокрема ОСОБА_1 , з березня 2017 року виникли та дотепер існують обставини непереборної сили, які відповідач не міг передбачити чи відвернути, що завдали збитків як підприємству в цілому, так і його працівникам, у період існування яких відповідача об`єктивно, з незалежних від нього причин було позбавлено можливості виконати зобов`язання, передбачені умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язки згідно із законодавчими та іншими нормативними актами щодо своїх працівників.

Враховуючі, що позивачем не надано належного доказу на підтвердження правових підстав щодо нарахування йому заробітної плати та наявності заборгованості перед ним у зазначеному розмірі, то апеляційний суд вважає, що позивачем не доведено право на отримання заробітної плати за спірний період.

Оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, рішення суду першої інстанції у частині стягнення заборгованості по заробітній платі за березень 2017 року (в тому числі компенсацію за невикористану відпустку) в загальному розмірі 8370,67 грн. без утримання обов`язкових платежів та податків, компенсацію втрати частини грошових доходів у розмірі 1453,22 грн., нараховану та невиплачену в березні місяці 2017 року допомогу при звільнені у розмірі шести середньомісячних заробітних плат при виході на пенсію в розмірі 43238,28 грн. з утриманням з цієї суми обов`язкових платежів та податків слід скасувати, постановивши в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих вимог у зв`язку з їх недоведеністю.

Згідно ч.13 ст. 141 України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Задовольняючі апеляційну скаргу відповідача, апеляційний суд, з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України та того, що позивач звільнений від сплати судового збору як особа, що подала позов про стягнення заробітної плати, з урахуванням ставок судового збору, передбачених ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», вважає за необхідне компенсувати відповідачу витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1152,60 грн. за рахунок держави.

Керуючись статтями 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 08 травня 2019 року в частині стягнення заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року (в тому числі компенсацію за невикористану відпустку) в загальному розмірі 8370,67 грн. без утримання обов`язкових платежів та податків, компенсацію втрати частини грошових доходів у розмірі 1453,22 грн, нараховану та невиплачену в березні місяці 2017 року допомогу при звільнені у розмірі шести середньомісячних заробітних плат при виході на пенсію в розмірі 43238,28 грн. з утриманням з цієї суми обов`язкових платежів та податків та розподілу судових витрат скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі за березень 2017 року (в тому числі компенсацію за невикористану відпустку та допомогу при звільнені у розмірі шести середньомісячних заробітних плат при виході на пенсію), відмовити.

Судові витрати, понесені Акціонерним товариством «Українська залізниця» за подачу апеляційної скарги в розмірі 1152,90 грн. компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: В.В. Папоян

О.В. Біляєва

О.О.Тимченко