ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 636/464/19

Провадження № 22-ц/818/3193/19

2 серпня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: судді Тичкової О.Ю.,

суддів: Котелевець А.В., Піддубного Р.М.,

сторони справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - Роганська селищна рада Харківського району Харківської області,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області, ухвалене 11 квітня 2019року о 13 годині 17 хвилини у складі судді Оболєнської С.А. (повний текст рішення виготовлений 16 квітня 2019 року),

установив:

5 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати трудові правовідносини між нею та Роганською селищною радою Харківського району Харківської області такими, що продовжені на невизначений строк; визнати дії роботодавця - Роганської селищної ради Харківського району Харківської області стосовно не допуску ОСОБА_1 до виконання нею своїх посадових обов`язків на посаді директора Пономаренківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів протиправними та зобов`язати Роганську селищну раду Харківського району Харківської області негайно допустити її до виконання посадових обов`язків на посаді директора Пономаренківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів.

Позов обґрунтовано тим, що 29.04.2014 між ОСОБА_1 та Харківською районною державною адміністрацією було укладено контракт № 5/14. За умовами контракту позивач була призначена на посаду директора Пономаренківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Харківської районної ради Харківської області на строк з 01.09.2014 по 31.08.2015. Згодом строк дії контракту було продовжено до 31.08.2017. Під час дії контракту ОСОБА_1 була надана відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку до ІНФОРМАЦІЯ_1 . У період перебування позивача у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а саме, 31.08.2017 закінчився строк дії укладеного трудового договору (контракту). Пономаренківська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів Харківської районної ради Харківської області за цей час перейшла у власність Роганської селищної ради Харківського району Харківської області. Не зважаючи на закінчення строку дії контракту, Роганська селищна рада Харківського району Харківської області жодних дій, направлених на припинення трудових відносин з ОСОБА_1 , не здійснила, наказ про звільнення не видала, жодних повідомлень або пропозицій щодо припинення трудового договору (контракту) позивачу не надсилала.

Тому ОСОБА_1 відповідно до ст. 39-1 Кодексу законів про працю (надалі КЗпП України) вважала, що її строковий трудовий договір продовжився на невизначений строк.

У серпні 2018 року позивач почала звертатися до Роганської селищної ради Харківського району Харківської області із заявами про переривання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та повернення до роботи на посаді директора Пономаренківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, однак у допуску до роботи на зазначеній посаді їй було відмовлено.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 11 квітня 2019року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що трудові відносини ОСОБА_1 з роботодавцем були оформлені у формі контракту, що є особливою формою трудового договору. Укладений контракт не містить додаткових пільг чи гарантій у частині забезпечення права виходу на роботу на ту ж посаду, яку ОСОБА_1 обіймала до виходу у відпустку, у разі дострокового переривання відпустки по догляду за дитиною. Цей контракт також не містить застереження щодо автоматичного продовження строку його дії після сплину строку, на який він був укладений, або про його безстроковість у разі переукладення один чи декілька разів. У разі подання особою, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, заяви про її переривання і достроковий вихід на роботу, закон вимагає від роботодавця лише працевлаштування такої особи, а не обов`язкового надання їй можливості працювати саме на тій посаді, яку вона займала до виходу у відпустку по догляду за дитиною.Відповідач направляв ОСОБА_1 лист, у якому пропонував погодити час та місце обговорення переліку посад, які можуть бути їй запропоновані на умовах неповного робочого часу, однак позивач не скористалась зазначеною пропозицією. Тому суд дійшов висновку, що відповідач дотримався своїх законодавчих обов`язків працевлаштування жінки після виходу із відпустки по догляду за дитиною, строк трудового контракту з якою припинився. При цьому ОСОБА_1 не пред`являла позовних вимог про виконання відповідачем зобов`язання по працевлаштуванню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що порушення її трудових прав встановлено листами Харківської обласної державної адміністрації, правовим висновком Науково-дослідного інституту правового забезпечення інноваційного розвитку Національної академії правових наук України, що не були враховані судом. ОСОБА_2 , прийнятий на посаду директора Пономаренківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів за контрактом, обіймав цю посаду виключно до виходу позивача із відпустки, оскільки за нею зберігалася її посада. Строк дії укладеного з відповідачем контракту припинився 31.08.2017. Жодна зі сторін не виявила бажання його розірвати, тому трудові відносини вважаються продовженими на невизначений строк. Судом не враховано положення статті 2 Закону України «Про відпустки», згідно якої за працівником зберігається місце роботи на період його відпустки. Щодо пропозиції інших вакансій, то Роганська селищна рада Харківського району Харківської області не наділена правом пропонувати позивачу вакансії в Пономаренківській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів, оскільки це право належить керівникові закладу. Також судом не було враховано, що Закони України «Про освіту» та «Про загальну середню освіту» не передбачають обов`язкового запровадження для керівників комунальних закладів освіти строкової (контрактної) форми трудового договору. Тому трудові відносини з ОСОБА_1 можуть бути встановлені на невизначений строк.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як установлено судовим розглядом і вбачається із матеріалів справи, 29 серпня 2014 року між Харківською районною державною адміністрацією в особі голови районної державної адміністрації ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений контракт № 5/14 (надалі Контракт (а.с.7-9)). За умовами Контракту ОСОБА_4 була призначена на посаду директора Пономаренківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Харківської районної ради Харківської області на строк з 1 вересня 2014 року по 31 серпня 2015 року.

Додатковою угодою №1 від 28 серпня 2015 року, укладеною між тими ж сторонами, термін дії Контракту був продовжений з 1 вересня 2015 року по 31 серпня 2017 року (а.с.10).

5 вересня 2015 року ОСОБА_4 змінила прізвище на ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 05 вересня 2015 року (а.с.11).

Згідно з наказом відділу освіти Харківської районної державної адміністрації від 03.01.2017 №1-В ОСОБА_1 була надана соціальна відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку на період з 03.01.2017 по 09.11.2019.

Розпорядженням голови Харківської районної державної адміністрації Раїна Ю.І. від 09.09.2016 № 225-к на посаду директора Пономаренківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Харківської районної ради Харківської області за строковим трудовим договором з 14 вересня 2016 року на час відсутності основного працівника ОСОБА_1 було призначено ОСОБА_2 (а.с.111 зворот).

З 1 січня 2017 року Пономаренківська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів перейшла в комунальну власність територіальної громади в особі Роганської селищної ради Харківського району Харківської області, що не заперечується сторонами.

Частина третя статті 36 КЗпП України встановлює, що зміна підпорядкованості підприємства, установи, організації не припиняє дії трудового договору.

Таким чином, роботодавцем ОСОБА_1 з 1 січня 2017 року є відповідач у справі, Роганська селищна рада Харківського району Харківської області.

09.08.2018, 23.08.2018 та 30.10.2018 ОСОБА_1 зверталася до голови Роганської селищної ради Харківського району Харківської області ОСОБА_6 із заявами, у яких просила перервати її відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку і дозволити їй приступити до виконання обов`язків директора Пономаренківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Харківської районної ради Харківської області на умовах неповного робочого часу. Також просила визнати трудові правовідносини між нею та Роганською селищною радою Харківського району Харківської області такими, що продовжені на невизначений строк (а.с.12, 14, 36).

Листами за підписом голови Роганської селищної ради Харківського району Харківської області Шевченко Ф.С. від 03.09.2018 та 14.11.2018 ОСОБА_1 повідомлено про неможливість надати їй дозвіл приступити до роботи на посаді директора Пономаренківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Харківської районної ради Харківської області, оскільки строк дії Контракту закінчився 31 серпня 2017 року та на посаді директора Пономаренківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів працює ОСОБА_2 на підставі розпорядження голови Харківської районної державної адміністрації Раїна Ю.І. від 09.09.2016 № 225-к. До відома позивача також було доведено, що вона може погодити час та місце обговорення переліку посад, які можуть бути їй запропоновані на умовах неповного робочого часу (а.с.15, 37-38).

Частиною третьою статті 21 КЗпП України передбачено, що особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в том числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

При контрактній формі співпраці, трудові умови визначаються не тільки нормами КЗпП України, а й можуть установлюватися в самому контракті за погодженням роботодавця та працівника, з яким такий контракт укладено.

Пунктом 5.2 укладеного між сторонами Контракту встановлено, що дія контракту припиняється після закінчення терміну, на який він укладений. Згідно п.5.5 Контракту за два місяці до закінчення терміну дії контракту він може бути за угодою сторін продовжений або укладений на новий строк.

В позовній заяві та апеляційній скарзі ОСОБА_1 не заперечувала, що до уповноваженого органу з приводу продовження строку дії Контракту, строк якого закінчився 31 серпня 2017 року, вона не зверталася і новий контракт не укладала.

Відповідно до статті 39-1 КЗпП України якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк.

Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк.

Частиною другою статті 23 КЗпП України встановлено, що строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Пунктом 4 розпорядження Харківського міського голови від 10 серпня 2005 року № 1819, яким затверджено Порядок укладення, переукладення та зміни умов контракту з керівниками підприємств, що перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Харкова», визначено, що контракт з керівником підприємства, що належать до комунальної власності територіальної громади міста, може бути укладений на строк від 1 до 5 років.

Враховуючи наведені норми трудового законодавства та розпорядження Харківського міського голови, колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що контракт з директором Пономаренківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів не може бути укладений на невизначений строк. І положення статті 39-1 КЗпП України не розповсюджуються на контрактну форму трудового договору.

За змістом статті 3 Закону України № 504/96-ВР від 15.11.1996 «Про відпустки» у випадку коли час відпустки повністю або частково перевищує строк трудового договору, чинність трудового договору продовжується до закінчення відпустки.

Враховуючи, що жодна зі сторін Контракту в установлений пунктом 5.5 Контракту строк не звернулася із заявою про продовження строку його дії або укладення його на новий строк, Контракт ОСОБА_1 припинив свою дію 31 серпня 2017 року. Оскільки ОСОБА_1 перебувала у цей час у відпустці, Контракт продовжив свою дію до її виходу з відпустки і припиниться в останній день відпустки по догляду за дитиною.

При цьому норма статті 3 Закону України «Про відпустки» покликана захистити працівника від звільнення під час перебування у відпустці та не може бути підставою для продовження строкового трудового договору на невизначений термін, а тільки продовжує його чинність до закінчення відпустки.

Частиною третьою ст. 184 КЗпП України передбачено, що звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. Обов`язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Статтею другою Закону України «Про відпустки» встановлено, що право на відпустки забезпечується, зокрема, гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що у разі подання особою, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, заяви про її переривання і достроковий вихід на роботу, закон вимагає від роботодавця працевлаштування такої особи, а не обов`язково надання їй можливості працювати саме на тій посаді, яку вона займала до виходу у відпустку по догляду за дитиною.

В листі № 02-25-1604 від 03.09.2018 виконком Роганської селищної ради Харківського району Харківської області запропонував ОСОБА_1 погодити час та місце обговорення переліку посад, які можуть бути запропоновані на умовах неповного робочого часу (а.с. 15). І в апеляційній скарзі позивач не заперечує, що вказаною пропозицією вона не скористалася.

Ці висновки узгоджуються також із позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 18 липня 2019 року в цивільній справі № 537/1499/16-ц, що відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України має враховуватися районними та апеляційними судами.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Трудові спори розглядаються: 1) комісіями по трудових спорах; 2) районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами (ч.1 ст.221 КЗпП України).

Харківська обласна державна адміністрація не є органом, уповноваженим розглядати трудові спори.

Висновок експерта у галузі права не є доказом, має допоміжний (консультативний) характер і не є обов`язковим для суду (ч.1 ст.115 КЗпП України).

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин та дав належну оцінку доказам, наданим позивачем та відповідачем на підтвердження своїх вимог та заперечень. Висновки, викладені в листі Харківської обласної державної адміністрації та правовому висновку Науково-дослідного інституту правового забезпечення інноваційного розвитку Національної академії правових наук України щодо порушення трудових прав скаржника, не є обов`язковими для суду та не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду в суді першої та апеляційної інстанції.

З огляду на вищевикладене судова колегія вважає, що суд ухвалив законне та обґрунтоване рішення, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 22 травня 2019 року ОСОБА_1 за її клопотанням була відстрочена сплата судового збору за подачу апеляційної скарги (а.с. 153-154).

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст. 141 ЦПК України).

Від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі (п.1 ч.1 ст.5 Закону України № 3674-VI від08.07.2011 «Про судовий збір»).

Оскільки ОСОБА_1 не звільнена від сплати судового збору, підстави для задоволення її апеляційної скарги відсутні, клопотання про звільнення від сплати судового збору нею не заявлялося, з неї в дохід держави належить стягнути 2 305 грн 20 коп. судового збору, що підлягав сплаті при подачі апеляційної скарги (1921*0,4*2*1,5).

Керуючись ст.ст. 367,368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 388-392 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 11 квітня 2019року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 2 305 (дві тисячі триста п`ять) гривень 20 (двадцять) копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і підлягає оскарженню в касаційному порядку у випадках, встановлених частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 2 серпня 2019 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді А.В. Котелевець

Р.М. Піддубний