П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2019 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 263/7587/18

Номер провадження 22-ц/804/2003/19

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Кочегарової Л.М., Пономарьової О.М., Ткаченко Т.Б.,

секретар судового засідання Герасимова Г.Є.

сторони :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 травня 2019 року, у складі судді Музики О.М.,

в с т а н о в и в:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він проживає разом із матір`ю, знаходиться на її утриманні, навчається в Маріупольському вищому металургійному професійному училищі і потребуває матеріальної допомоги на навчання. Відповідач проживає окремо, є працездатним та має можливість надавати матеріальну допомогу на період його навчання. Просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до закінчення навчання або досягнення двадцяти трьох років.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 травня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/6 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 08 червня 2018 року, на період навчання у ПрАТ «ВНЗ «Міжрегіональна академія управління персоналом», але не більше ніж до досягнення ОСОБА_1 двадцяти трьох років. Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Стягнуто з ОСОБА_2 у дохід держави судовий збір в розмірі 704,80 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що його повнолітній син працює і його заробітна плата є достатньо для забезпечення витрат у навчанні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , який підтримав скаргу, заперечення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з відмовою ОСОБА_1 у позові з таких підстав.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є батьком позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 6).

З довідки від 24 травня 2018 року № 293, виданої Маріупольським вищим металургійним професійним училищем, вбачається, що ОСОБА_1 навчався у вказаному учбовому закладі з 01 вересня 2015 року за спеціальністю: помічник машиніста тепловоза, слюсар з ремонту рухомого складу, курс навчання - третій, денна форма навчання, не перебуває на повному державному забезпеченні (утриманні), термін навчання до 28 червня 2018 року (а. с. 8).

Запис про закінчення позивачем навчання підтверджується копією трудової книжки позивача, представленою суду апеляційної інстанції, з якої вбачається, що 29 червня 2018 року ОСОБА_1 отримав диплом.

З довідки від 22 серпня 2018 року № 477, виданої Міжрегіональною академією управління персоналом, вбачається, що ОСОБА_1 у серпні 2018 року вступив до ПрАТ «ВНЗ «Міжрегіональна академія управління персоналом» і є студентом 1 курсу заочного відділення спеціальності «Економіка та управління персоналом» (а. с. 24).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач навчається і у зв`язку з цим потребує витрат, батько позивача - ОСОБА_2 , має можливість і повинен виплачувати сину аліменти на період навчання, але не більше ніж до досягнення двадцяти трьох років.

Погодитися з висновками суду не можна.

Згідно ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умов, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

За вимогами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ст. ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

2. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Вказані вимоги судом не дотримано.

Так, як свідчить зміст позовних вимог ОСОБА_1 від 08 червня 2018 року, звертаючись до суду з позовом про стягнення аліментів у зв`язку з навчанням, позивач тільки констатував факт свого навчання в Маріупольському вищому металургійному професійному училищі, але не зазначив, які саме він має матеріальні потреби, пов`язані з навчанням, та чим ця необхідність підтверджена. Додаткових вимог, пов`язаних з продовженням навчання в ПрАТ «ВНЗ «Міжрегіональна академія управління персоналом», та відповідних обґрунтувань своїх вимог позивач до суду не подавав.

Однак суд першої інстанції, присуджуючи відповідачу обов`язок по сплаті аліментів в розмірі 1/6 частки заробітку відповідача з 08 червня 2018 року (дати подачі позову) дійшов висновку про стягнення аліментів на період навчання в ПрАТ «ВНЗ «Міжрегіональна академія управління персоналом», студентом якого позивач став тільки у серпня 2018 року, не обґрунтувавши своє рішення.

Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

У п. 20 постанови пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Тобто на відміну від аліментів на неповнолітню дитину, при стягненні аліментів на дитину, яка досягла повноліття, необхідно враховувати, чи має батько можливість надання такого утримання.

Згідно з довідкою форми ОК-5 від 13 грудня 2018 року відповідач ОСОБА_2 отримав заробітну плату за 2015 рік усього у розмірі 9574 грн., за 2016 рік - 20740 грн., за 2017 рік - 38640 грн., за 2018 рік - 38 000 грн. (а. с. 51-53).

За змістом відповіді ГУ ДФС у Донецькій області від 22 квітня 2019 року № 33441/10/05-99-46-81 позивач ОСОБА_1 за 2018 рік отримував дохід в різних установах (а. с.86-87).

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Встановлено і доведено представленими доказами, що позивач ОСОБА_1 з 2015 року по 28 червня 2018 року навчався в Маріупольському вищому металургійному професійному училищі. Ці обставини підтверджуються довідкою Маріупольського вищого металургійного професійного училища від 24 травня 2018 року (а.с.8).

З апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 вбачається, що він визнав вказані обставини, але, заперечуючи проти рішення, посилався на те, що його син в 2018 році працював у ПрАТ «Металургійний комбінат імені Ілліча» і його доходи за цей період значно перевищували заробітну плату батька, який отримував заробітну плату по 3800 грн. на місяць, що підтверджується даними про індивідуальні відомості застрахованої особи Пенсійного фонду України за формою ОК-5 (а.с.51-52).

Як свідчать аналогічні дані відносно ОСОБА_1 , за 2018 рік позивач отримав в ПрАТ «Металургійний комбінат імені Ілліча» - 88583,18 грн., в Первинній організації ПМГУ ПрАТ «Металургійний комбінат імені Ілліча» - 2040 грн., в Маріупольському ВМПУ - 11321,45 грн., а всього 101 944,74 грн. (а.с.87).

Згідно довідки Головного управління Державної фіскальної служби України у Донецькій області, мати позивача - ОСОБА_6 , мала нарахований дохід в ПрАТ «Металургійний комбінат імені Ілліча» з 1 по 4 квартал 2018 року в сумі 123 672,37 грн., в Первинній організації ПМГУ ПрАТ «Металургійний комбінат імені Ілліча» - 1790 грн., а всього 125 462,37 грн. (а.с.84).

Отже, встановлено, що середньомісячний дохід позивача становив в 2018 році - 8 495,39 грн. (101944,74:12), ОСОБА_2 - 3166 грн. (3800х10міс.:12міс.), матері позивача ОСОБА_6 - 10 455,20 грн.(125462,37:12).

Відповідач ОСОБА_2 отримав заробітну плату за 2018 рік - 38 000 грн., або 3166 грн. в місяць.

Інших доказів щодо можливих доходів, отриманих відповідачем ОСОБА_2 в 2018 року, які б давали підстави стверджувати про можливість відповідача виплачувати сину аліменти у зв`язку з продовженням навчання, ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не надано.

Наведені представником позивача в суді апеляційної інстанції доводи щодо витрат позивача у зв`язку з навчанням до уваги не приймаються, оскільки ці обставини не були предметом дослідження та оцінки суду першої інстанції і не можуть бути покладені в основу рішення суду апеляційної інстанції про відмову ОСОБА_2 у задоволенні його скарги на судове рішення.

Таким чином, з урахуванням обставин справи і наведених ОСОБА_1 обґрунтування своїх вимог, представлених доказів та норм матеріального права, колегія суддів дійшла висновку, що батько позивача не має можливості надавати допомогу синові на навчання у вигляді аліментів з 08 червня 2018 року в розмірі 1/6 частки його заробітку, оскільки його щомісячний дохід незначний порівняно з доходами позивача.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 та скасування судового рішення з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_1 у позові про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.376 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 травня 2019 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Дата складення повного судового рішення 12 серпня 2019 року.

Судді: Л.М. Кочегарова

О.М.Пономарьова

Т.Б. Ткаченко