ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

07 серпня 2019 року

м. Харків

справа № 645/6189/16-ц

провадження № 22ц/818/1006/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів - Овсяннікової А.І., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря Пузікової Ю.С.,

імена (найменування) сторін:

позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач арбітражний керуючий Бєляєва Олена Володимирівна,

відповідач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 представника ОСОБА_2 та ОСОБА_6 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2018 року в складі судді Попраса В.О.,

у с т а н о в и в:

В грудні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося у суд із позовом до арбітражного керуючого Бєляєвої Олени Володимирівни, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_4 , про визнання недійсними договорів купівлі-продажу.

Позовна заява, з урахуванням уточнень, мотивована тим, що 27 грудня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 59/А-07, відповідно до умов якого позичальник отримав грошові кошти в розмірі 250 000 доларів США 00 центів зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 21% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 14 січня 2014 року. Цього ж дня, на забезпечення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредитних коштів, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 був укладений договір іпотеки, предметом якого є нежитлове приміщення загальною площею 73,1 кв. м. в буд. АДРЕСА_1 та нежитлове приміщення загальною площею 75,5 кв. м. в буд АДРЕСА_2 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2011 року з ОСОБА_7 та ОСОБА_4 солідарно стягнуто на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 1 884 637 грн. 44 коп.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2011 року, уточненим ухвалою цього ж суду від 02 лютого 2012 року про виправлення описки, на вказані нежитлові приміщення звернуто стягнення шляхом продажу предметів іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені ОСОБА_7 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Однак в листопаді 2012 року господарським судом стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_4 відкрита ліквідаційна процедура і на стадії ліквідації вказані нежитлові приміщення було продано за ліквідаційною вартістю 282 500 грн. 00 коп. на підставі договорів купівлі-продажу, укладених 28 грудня 2012 року між арбітражним керуючим Бєляєвою О.В. та ОСОБА_1 , який продав на підставі договорів купівлі-продажу: 16 січня 2013 року нежитлове приміщення загальною площею 75,5 кв. м. в буд. АДРЕСА_2 ОСОБА_3 , а 12 лютого 2016 року - нежитлове приміщення загальною площею 73,1 кв. м. по в АДРЕСА_1 ОСОБА_2 .

Посилаючись на те, що банк як іпотекодержатель не був повідомлений про реалізацію заставного майна та не давав своєї згоди на продаж предметів іпотеки, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило визнати недійсними договори купівлі-продажу нежитлових приміщень загальною площею 73,1 кв. м. в буд. АДРЕСА_1 та загальною площею 75,5 кв. м. в буд. АДРЕСА_2 , укладені 28 грудня 2012 року між арбітражним керуючим Бєляєвою О.В. та ОСОБА_1 , та витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вказані нежитлові приміщення на користь ОСОБА_4

12 березня 2018 року ОСОБА_1 подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відзив мотивовано тим, що ухвалою Господарського суду Харківської області від 17 грудня 2012 року, залишеною без змін постановами Харківського апеляційного господарського суду від 10 червня 2013 року та Вищого господарського суду України від 06 серпня 2013 року, було дозволено включити спірне майно до ліквідаційної маси та зняти будь-які обтяження. Зазначає, що ОСОБА_4 не здійснював відчуження спірного майна, а арбітражний керуючий не є іпотекодавцем. При цьому посилається на правову позицію, що міститься в постанові Верховного Суду України № 6-58цс13, згідно з якою Закон України «Про іпотеку» не підлягає застосуванню щодо процедури банкрутства.

21 березня 2018 року ОСОБА_5 представник ОСОБА_6 подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відзив мотивовано тим, що кредитний договір між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 був укладений до набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо регулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг». Боржник був визнаний банкрутом, відносно нього відкрита ліквідаційна процедура, скасування заборон на відчуження та обтяження майна банкрута було здійснено за правилами статті 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника та визнання його банкрутом». Позов в частині віндикації задоволенню не підлягає, оскільки пред`явлений в інтересах колишнього власника іншою особою.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2018 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень загальною площею 73,1 кв. м. в буд. АДРЕСА_1 1641, укладений 28 грудня 2012 року між арбітражним керуючим Бєляєвою О.В. та ОСОБА_1

Визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень загальною площею 75,5 кв. м. в буд. АДРЕСА_3 , укладений 28 грудня 2012 року між арбітражним керуючим Бєляєвою О.В. та ОСОБА_1 .

В задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Стягнуто з арбітражного керуючого Бєляєвої О.В. та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» по 609 грн. 00 коп. судового збору з кожного.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не було повідомлено про реалізацію заставного майна та не давало своєї згоди на продаж предметів іпотеки.

Відмовляючи в задоволенні позову про витребування майна з чужого незаконного володіння на користь ОСОБА_4 , суд першої інстанції виходив із того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» є іпотекодержателем, а не власником витребуваного майна.

07 грудня 2018 року ОСОБА_5 представник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не встановив обставин у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, та не застосував норму матеріального права, яка підлягала застосуванню. Зокрема зазначає, що визнаючи договори купівлі-продажу недійсними, суд першої інстанції вийшов за межі юрисдикційних повноважень, фактично надавши оцінку законності проведення процедури банкрутства Бутенка Ю.В., що є предметом компетенції виключно судів господарської юрисдикції. Судові рішення господарської юрисдикції, якими підтверджено законність дій арбітражного керуючого Бєляєвої О.В. щодо продажу заставного майна? судом першої інстанції не взято до уваги. Крім того, зазначає, що судом не досліджено Звіту арбітражного керуючого про результати здійснення процедури банкрутства Бутенка Ю.В., внаслідок чого не можна стверджувати, що кошти від реалізації заставного майна за спірними договорами купівлі-продажу не були отримані банком.

10 грудня 2018 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та закрити провадження у справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що договори купівлі-продажу були укладені ліквідатором на стадії ліквідаційної процедури у справі про банкрутство Бутенка Ю.В., що виключає розгляд справи в порядку цивільного судочинства.

14 січня 2019 року та 30 січня 2019 року ОСОБА_8 представник ПАТ КБ «ПриватБанк» подав відзиви на апеляційні скарги, в яких просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відзиви мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційних скарг не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

Арбітражний керуючий Бєляєва О.В., Поліщук І.П., Сліпцов Д ОСОБА_9 , Бутенко Ю.В. рішення суду першої інстанції не оскаржили, правом на відзив на апеляційну скаргу не скористались.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково (пункт четвертий частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів і вимог апеляційної скарги - судова колегія вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_5 представника ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга ОСОБА_6 підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що 27 грудня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 59/А-07, відповідно до умов якого позичальник отримав грошові кошти в розмірі 250 000 доларів США 00 центів зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 21% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 14 січня 2014 року.

Цього ж дня, на забезпечення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредитних коштів, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 був укладений договір іпотеки, предметом якого є:

- нежитлові приміщення першого поверху № 14-1-; -14,5 в житловому будинку літ. «А-2» № 4 загальною площею 73,1 кв. АДРЕСА_4 по в АДРЕСА_1 , належні іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності, виданого 30 листопада 2004 року Виконавчим комітетом Київської районної ради м. Харкова;

- нежитлове приміщення цокольного поверху № 1, 1а, 1-4, 4а, 5-8 в житловому будинку літ. «А-1» № 21 загальною площею 75,5 кв. м. по АДРЕСА_2 , належні іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі Акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію будівництвом об`єкта від 08 лютого 2005 року, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Харківської міської ради від 02 травня 2005 року за № 175.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2011 року з ОСОБА_7 та ОСОБА_4 солідарно стягнуто на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 1 884 637 грн. 44 коп.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2011 року, уточненим ухвалою цього ж суду від 02 лютого 2012 року про виправлення описки, на вказані нежитлові приміщення звернуто стягнення шляхом продажу предметів іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені ОСОБА_7 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Постановою Господарського суду Харківської області від 06 грудня 2012 року у справі № 5023/5507/12 фізичну особу-підприємця Бутенко Ю.В. визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Ліквідатором боржника призначено арбітражного керуючого Бєляєву О.В., яку зобов`язано виконати ліквідаційну процедуру.

07 грудня 2012 року ліквідатор звернувся до господарського суду з клопотанням про роз`яснення постанови Господарського суду Харківської області від 06 грудня 2012 року у справі № 5023/5507/12.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 17 грудня 2012 року у справі № 5023/5507/12, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 10 червня 2013 року та постановою Вищого господарського суду України від 06 серпня 2013 року, задоволено клопотання ліквідатора про роз`яснення постанови Господарського суду Харківської області від 06 грудня 2012 року у справі № 5023/5507/12. Роз`яснено резолютивну частину постанови наступним чином: «Виконавчі провадження, які знаходяться у Зіньківському ВДВС РУЮ у Полтавській області, у Люботинському ВДВС МУЮ в Харківській області, у Жовтневому ВДВС Харківського МУЮ, відкриті стосовно ОСОБА_4 , підлягають закінченню на підставі статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», статті 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», статті49 Закону України «Про виконавче провадження», статті 52 Цивільного кодексу України. Майно боржника підлягає звільненню з-під арешту, а виконавчий документ підлягає поверненню ліквідатору».

З метою проведення ліквідаційної процедури ухвалою Господарського суду Харківської області від 17 грудня 2012 року у справі № 5023/5507/12, з урахуванням ухвали цього ж суду від 03 вересня 2013 року про виправлення описок, скасовано всі заборони та обтяження нежитлових приміщень першого поверху № 14-1-; -14,5 в житловому будинку літ. «А-2» № 4 загальною площею 73,1 кв. м. по в АДРЕСА_1 та цокольного поверху № 1, 1а, 1-4, 4а, 5-8 в житловому будинку літ. «А-1» № 21 загальною площею 75,5 кв. м. по АДРЕСА_2 .

Спірні нежитлові приміщення були вилучені з реєстру обтяжень на підставі зазначеної постанови господарського суду та відчужені в процесі ліквідаційної процедури за договорами купівлі-продажу від 28 грудня 2012 року, укладеними між арбітражним керуючим Бєляєвою О.В. та ОСОБА_1 , посвідчених приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Бондаренко Г.Ю. за реєстровими номерами 1641 та 1580, витяг про державну реєстрацію прав за номером 37079219, що виданий 29 грудня 2012 року Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», реєстраційний номер нерухомого майна 10351376, номер запису 3196.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 16 січня 2013 року нежитлове приміщення загальною площею 75,5 кв. м. в буд. АДРЕСА_2 придбав ОСОБА_3 , право власності на яке посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Маслак Н.В., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 49795.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 12 лютого 2016 року нежитлове приміщення загальною площею 73,1 кв. АДРЕСА_5 . по в будинку АДРЕСА_1 придбав ОСОБА_2 , право власності на яке посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Маслак Н.В., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 28217176.

Обгрунтовуючи позов в частині визнання недійсними договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень загальною площею 73,1 кв. м. в буд. АДРЕСА_1 та загальною площею 75,5 кв. м. в буд. АДРЕСА_2 , укладених 28 грудня 2012 року між арбітражним керуючим Бєляєвою О.В. та ОСОБА_1 , ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалося на те, що банк як іпотекодержатель не був повідомлений про реалізацію заставного майна та не давав своєї згоди на продаж предметів іпотеки.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки.

Правовідносини, які виникли між сторонами, пов`язані з провадженням у справі про банкрутство та врегульовані Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Такі правовідносини не відносяться до цивільно-правових, а спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, виходячи з такого.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦПК України у редакції, чинній на час звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» з позовом до суду, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Аналогічна норми закріплена у частині першій статті 19 ЦПК України у чинній редакції.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, яке правило, фізична особа).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 12 ГПК України (тут і далі - в редакції, що була чинною на час звернення ПАТ КБ «Приватбанк» з позовом) справи про банкрутство підвідомчі господарським судам.

Відповідно до статті 41 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Усі справи про банкрутство відповідно до частини другої статті 41 ГПК України розглядаються в порядку провадження, передбаченого ГПК України, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та «Про банки та банківську діяльність».

Господарський суд вирішує у межах розгляду справи про банкрутство спори, безпосередньо пов`язані із здійсненням провадження в такій справі, в тому числі про: визнання недійсними правочинів, вчинених керуючим санацією (ліквідатором); визнання права власності на майно боржника; оскарження результатів аукціону з продажу майна боржника.

Положеннями Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» врегульовані, у тому числі, питання правовідносин, що виникають під час продажу майна боржника під час провадження по справі про банкрутство, а також підстави для визнання угод, укладених боржником, недійсними, порядок розподілу грошових коштів, отриманих від реалізації майна.

Отже, враховуючи, що порядок продажу майна боржника, розподіл коштів врегульований Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», спори безпосередньо пов`язані із здійсненням провадження в цій справі розглядаються у межах провадження у справі про банкрутство за правилами господарського процесу.

Порядок розподілу грошових коштів з реалізації майна банкрута регулюється законом про банкрутство, а саме статтями 31, 48 вищезазначеного Закону.

Провадження у справах про банкрутство складається з процедур встановлення факту неплатоспроможності боржника та безспірності вимог кредитора, що ініціює провадження (коли справа порушується за заявою кредитора), виявлення усіх можливостей кредиторів і санаторів, санації (коли остання можлива) або визнання боржника банкрутом. Останнім етапом провадження є процедура задоволення вимог кредиторів за рахунок ліквідації майнових активів банкрута.

Усі зазначені процедури складають цілісне і відокремлене від позовного процесі провадження, метою якого є задоволення вимог кредиторів у випадку неплатоспроможності боржника.

Саме така правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року (провадження № 14-52цс18).

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_10 представник ПАТ КБ «Приватбанк» пояснила, що на даний час в провадженні господарського суду перебуває справа про банкрутство, в рамках якої, у тому числі, розглядається питання щодо дій арбітражного керуючого Бєляєвої О.В. стосовно продажу 28 грудня 2012 року ОСОБА_1 нежитлових приміщень загальною площею 73,1 кв. м. в буд. АДРЕСА_1 та загальною площею 75,5 кв. м. в буд. АДРЕСА_2 .

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права (пункти перший, четвертий частини першої статті 376 ЦПК України).

Оскільки даний спір виник стосовно ліквідаційної процедури, пов`язаної з розподілом коштів на підставі спеціального закону «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову ПАТ КБ «Приватбанк» та визнання недійсними договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень загальною площею 73,1 кв. м. в буд. АДРЕСА_1 1641 та загальною площею 75,5 кв. м. в буд. АДРЕСА_2 № 1580, укладених 28 грудня 2012 року між арбітражним керуючим Бєляєвою О.В. та Шкуматом І.М ОСОБА_11 , підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі в цій частині.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржено та не переглядалось в апеляційному порядку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 4, 376 ч. 1 п. п. 1, 4, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2018 року в частині задоволення позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень загальною площею 73,1 кв. м. в буд. АДРЕСА_1 1641 та нежитлових приміщень загальною площею 75,5 кв. м. в буд. АДРЕСА_2 № АДРЕСА_6 , укладених 28 грудня 2012 року між арбітражним керуючим Бєляєвою Оленою Володимирівною та ОСОБА_1 , скасувати та провадження у справі в цій частині закрити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 08 серпня 2019 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді А.І.Овсяннікова

Р.М.Піддубний