ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи: 663/1292/17 Головуючий в І інстанції: Клімченко М.І.
Номер провадження: №22-ц/819/1008/19 Доповідач: Майданік В.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2019 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Майданіка В.В.,

суддів: Кутурланової О.В.,

Орловської Н.В.,

секретар Прушинська О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Данильченко Олени Олександрівни, діючої в інтересах публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", на рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 21 березня 2019 року, у складі судді Клімченка М.І., у справі за позовом Сафіра Федора Олеговича , діючого в інтересах публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, а також за зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про захист прав споживача,

В С Т А Н О В И В :

23 червня 2017 року представник публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк"звернувся до суду з вказаним первісним позовом, в якому просив стягнути з відповідачана користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 06.02.2009 року у розмірі 88426,32грн.

Позов обґрунтований наступним.

ОСОБА_2 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву №б/н від 06.02.2009 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 13100,00грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п.2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4. Договору, на підставі яких відповідач погодився на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

Пунктом 1.1.3.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід`ємних частин Договору.

Отже, між сторонами був укладений договір, за яким у них виникли обов`язки:

--- у кредитора: інформувати позичальника щодо внесених змін шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п.1.1.3.1.9. Договору;

--- у позичальника: отримання виписки про стан і здійснення операції по карткових рахунках (п.1.1.2.1.5.).

Згідно п.1.1.5.2. Договору неотримання чи несвоєчасне отримання клієнтом виписок про стан рахунків не звільняє його від виконання його зобов`язань за Договором.

Відповідно до п.п.1.1.6.1., 1.1.6.2. Договору зміни в Умови та Правила вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє клієнтів про внесені зміни шляхом використання різних каналів зв`язку, серед яких: офіційний сайт банку, SMS-повідомлення клієнтам про зміни даних правил, клієнтські виписки, інші канали інформування.

У разі незгоди зі змінами Умов та Правил або Тарифів клієнт має право надати банку заяву про розірвання договору, виконавши умови п.2.1.1.5.4. Договору.

За п.2.1.1.5.5. Договору відповідач зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором.

Також відповідач зобов`язаний згідно п.2.1.1.5.7. слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту (див. п.1.1.1.63. Договору), а у разі невиконання зобов`язань за Договором, згідно п.2.1.1.5.6., на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту, оплати винагороди банку.

Договором (п.2.1.1.7.6.) передбачена сплата позичальником штрафу (500,00грн + 5% від суми позову) за порушення строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань.

Відповідно до п.2.1.1.4.2., 2.1.1.4.6. Договору банк вправі вимагати дострокового виконання зобов`язань при невиконанні боржником обов`язків за Договором.

На порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 16.05.2017 року виникла заборгованість у розмірі 88426,32грн, яка складається з: 29124,72грн - заборгованість за тілом кредиту; 20776,50грн - заборгованість по процентах за користування кредитом; 33838,13грн - заборгованість за пенею; 500,00грн - штраф (фіксована частина); 4186,97грн - штраф (процентна складова).

У зв`язку з викладеним просить задовольнити позов.

03 квітня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому просив визнати протиправним підвищення банком процентної ставки за користування кредитними коштами за договором № б/н від 06.02.2009 року, який укладений між ним та ПАТ КБ "ПриватБанк", - з 01.09.2014 року - до 34,8% на рік; з 01.04.2015 року - до 43,2% на рік.

Зустрічний позов обґрунтований наступним.

За укладеним 06.02.2009 року між ним та банком договором про надання банківських послуг плата за користування кредитними коштами складає 2,5% на місяць (30% на рік). Положення Закону України "Про захист прав споживачів" поширюються на правовідносини між кредитодавцем та позичальником. 01 вересня 2014 року банк в односторонньому порядку збільшив розмір процентної ставки за користування кредитними коштами до 2,9% на місяць (34,8% на рік), а з 01 квітня 2015 року - до 3,6% на місяць (43,2% на рік). Вказане суперечить положенням ч.4 ст.55 Закону України "Про банки та банківську діяльність" та ч.ч.2 і 3 ст.1056-1 ЦК України. Отже вважає, що вказане підвищення розміру процентної ставки за користування кредитними коштами є неправомірним і таким, що порушує його права як споживача.

У зв`язку з викладеним просить задовольнити зустрічний позов.

Оскаржуваним рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 21 березня 2019 рокув задоволенні первісного позову було відмовлено, а зустрічний позов було задоволено. Було визнано неправомірним підвищення Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" процентної ставки за користування кредитними коштами за договором б/н від 06.02.2009 року, який укладений між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" з 01.09.2014 до 34,8% на рік та з 01.04.2015 до 43,2% на рік.

В апеляційній скарзі представник ПАТ КБ "ПриватБанк", посилаючись на неповне з`ясування обставин справи та порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати зазначене рішення й ухвалити нове рішення, яким первісний позов задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити у повному обсязі. Зокрема, вказав, що суд не врахував того, що процентна ставка за кредитним договором є змінюваною, що передбачено ст.1056-1 ЦК України. Кредитним договором передбачено, що клієнт повідомляється про зміну процентної ставки шляхом отримання виписки, яку він має право отримати у всіх відділеннях банку або у мережі Інтернет 24 години на добу та 365 днів у році через систему Privat24. Також зазначив, що поза увагою суду залишилось і те, що навіть з урахуванням первісно встановленої договором процентної ставки у 30% позичальник має заборгованість за кредитним договором. Суд же, зазначивши про відсутність заборгованості, не надав свій розрахунок з приводу цього.

Справу було призначено до апеляційного розгляду на 30.07.2019 року о 10-45 годині, однак представник позивача та відповідач, які були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, до суду не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, до суду з`явився представник відповідача адвокат Охлопков І.О. У зв`язку з цим апеляційний суд вважає причину неявки в судове засідання вказаних осіб неповажною, вважає, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка вказаних осіб не перешкоджає розгляду справи, а тому ухвалив розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Із матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

Відповідно до витягу зі Статуту банку, погодженого НБУ 19.04.2017 року, позивач за первісним позовом є правонаступником закритого акціонерного товариства КБ "ПриватБанк" (а.с.33).

ОСОБА_2 подав 06.12.2012 року Заяву (а.с.12).

За вказаною заявою, яка долучена банком до позовної заяви:

--- Заявником є ОСОБА_2 ;

--- кредитний ліміт - відсутні дані;

--- виявляє бажання оформити платіжну картку кредитка "Універсальна, 55 днів пільгового періоду";

--- базова процентна ставка - 36% на рік;

--- порядок погашення заборгованості - щомісячний платіж в розмірі 7% від суми заборгованості;

--- заявник погоджується з тим, що дана заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Наявна Довідка про умови кредитування (а.с.13).

Згідно вказаної довідки:

--- процентна ставка - 2,5% на місяць (тобто 30% на рік);

--- порядок погашення заборгованості - щомісячний платіж в розмірі 7% від суми заборгованості, але не менше 50,00грн; строк щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним;

--- передбачені сплата штрафу та комісії.

Згідно довідки про видачу кредитних карт, яка за клопотанням банку та за згодою представника відповідача була долучена при апеляційному розгляді справи, ОСОБА_2 згідно кредитного договору б/н від 06.02.2009 року отримав картку № НОМЕР_1 зі строком дії до останнього дня 02.2013 року. Потім він отримував ще 11 карт з відповідними датами відкриття та терміном дії, з яких остання - № 869293, дата відкриття - 21.07.2016, термін дії - 12/19.

Відповідно до розрахунку заборгованості за вказаним договором станом на 16.05.2017 року у ОСОБА_2 перед банком виникла заборгованість у розмірі 88426,32грн, яка складається з: 29124,72грн - заборгованість за тілом кредиту; 20776,50грн - заборгованість по процентах за користування кредитом; 33838,13грн - заборгованість за пенею; 500,00грн - штраф (фіксована частина); 4186,97грн - штраф (процентна складова) (а.с.6-11).

Вказаний розрахунок виготовлений у вигляді двох розрахунків: станом на 31.05.2015 року (а.с.6-9) (за ним наявна заборгованість лише за тілом кредиту в 13097,02грн та за процентами в 405,28грн), а також станом на 16.05.2017 року (а.с.10-11) (за ним наявна вже загальна заборгованість, вказана вище, тобто у розмірі 88426,32грн з відповідними складовими).

Із вказаного розрахунку вбачається, що позичальник здійснював платежі на погашення заборгованості. Зокрема, у 2016 році таких платежів було здійснено 7 на загальну суму 9326,48грн, у 2017 році таких платежів було здійснено 5 (06 січня - 1000,00грн, 11 лютого - 500,00грн, 02 березня - 500,00грн, 27 квітня - 500,35грн, 11 травня 100,00грн) на загальну суму 2600,35грн.

Відмовляючи в задоволенні первісного позову та задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції виходив з положень ч.2-3 ст.1056-1 ЦК України (в редакції яка діяла з початку 2009 року по вересень 2011 року в т.ч. і в період затвердження Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010, і на час укладення кредитного договору) про заборону збільшення встановленого договором розміру процентів, виходив з нікчемності положення Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку в частині права банку в односторонньому порядку збільшувати процентну ставку, виходив з того, що у кредитному договорі не зазначено, що процентна ставка за ним є змінюваною. Також, суд виходив з ненадання банком доказів на підтвердження обізнаності ОСОБА_2 про підвищення процентної ставки. Крім того, суд, вважаючи очевидну неправильність розрахунку заборгованості, наданого банком, взяв за основу наданий представником ОСОБА_2 розрахунок заборгованості, за яким заборгованість станом на 16.05.2017 року за тілом кредиту складає 655,01грн, заборгованість з відсотків, виходячи з 30 % річних, складає 10,37грн, а за пенею - 00,00.

Апеляційний суд з таким висновком суду першої інстанції повністю погодитися не може, оскільки до нього він дійшов при неповному з`ясуванні обставин справи та порушенні норм процесуального права і неправильному застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.ч.1 і 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст.ст.626, 628 вказаного Кодексу договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(ст.1055 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ст.1056-1 ЦК України (в редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору):

--- розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів (ч.1);

--- встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку (ч.2);

--- умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною (ч.3).

Законом від 22.09.2011 року, який набрав чинності 16.10.2011 року, у вказану норму закону, яка регулює проценти за кредитним договором, були внесені зміни, які передбачили можливість укладення договору, в якому процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною, та які передбачили порядок застосування змінюваної процентної ставки.

Відповідно до п.28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" - при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1 і 2 ст.551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника зазначена базова процентна ставка.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 06.02.2009 року, посилався на Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У своїй постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Верховний Суд, вважаючи за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше ухваленому судовому рішенні Верховного Суду України, зробив такий нижчезазначений висновок щодо застосування відповідних норм права у правовідносинах, за яких кредитний договір укладено шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації:

--- узаяві позичальника від 18 лютого 2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

--- матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.

--- в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів.

--- за таких обставин та без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

--- Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

--- надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

--- у даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч.1 ст.11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII "Про захист прав споживачів").

--- пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

--- безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 18 лютого 2011 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Таким чином, з урахуванням вказаного висновку Верховного Суду, на підставі ч.ч.1 і 2 ст.207, ст.ст.626, 628, ч.1 ст.638, ст.ст.1048, 1049, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України можна дійти висновку, що вказані Умови та правила надання банківських послуг, надані банком, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви, що у цій справі між сторонами був укладений кредитний договір, який не містить строку повернення кредиту, не містить відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Натомість в договорі зазначена процентна ставка.

З приводу процентної ставки слід зазначити таке. У самій заяві зазначено, що базова процентна ставка становить 36% на рік, її зміна не передбачена. Однак, посилаючись на умови Довідки про умови кредитування, банк вважає, і це зазначено в позові і в розрахунку заборгованості, що за укладеним між сторонами кредитним договором первісно процентна ставка складає 30% на рік, з 01.09.2014 року вона була підвищена банком до 34,8% на рік, а з 01.04.2015 року - до 43,2% на рік.

Виходячи із принципу диспозитивності цивільного процесу, апеляційний суд вважає, що зазначення процентної ставки первісно 30% на рік, а з 01.09.2014 року 34,8% на рік не суперечить інтересам позичальника та вписується в умови договору. Натомість її підвищення з 01.04.2015 року до 43,2% на рік є таким, що не передбачено умовами договору.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_2 за зустрічним позовом підлягають частковому задоволенню, а саме слід визнати неправомірним підвищення банком процентної ставки за користування кредитними коштами за договором № б/н від 06.02.2009 року, який укладений між сторонами, з 01.04.2015 року - до 43,2% на рік. В іншій частині зустрічного позову слід відмовити.

Що ж стосується вимог за первісним позовом, то апеляційний суд виходить з такого.

Оскільки Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору, а обов`язок позичальника ОСОБА_2 по сплаті пені та штрафу за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань в заяві відсутній, то і відсутні правові підстави для стягнення з позичальника на користь банку вказаних пені та штрафу.

Щодо вимоги про стягнення процентів, то, на думку апеляційного суду, вона задоволенню не підлягає, оскільки, як вбачається з розрахунку заборгованості станом на 31.05.2015 року (а.с.6-9), станом на 31.03.2015 року, коли процентна ставка становила 34,8%, заборгованість по процентах була відсутня. І лише станом на 31.05.2015 року, вже після, як вважає апеляційний суд, неправомірного підвищення процентної ставки до 43,2% на рік, заборгованість по процентах становила 405,28грн.

І в подальшому, як вбачається з розрахунку заборгованості станом на 16.05.2017 року (а.с.10-11), станом на 16.05.2017 року, коли процентна ставка вже становила 43,2%, заборгованість по процентах вже становила 20776,50грн.

З урахуванням відсутності іншого розрахунку заборгованості, який містив би посилання на процентну ставку в 34,8% (тобто в межах умов кредитного договору), апеляційний суд вважає, що відсутні правові підстави для стягнення з позичальника на користь банку вказаної в розрахунку суми процентів (20776,50грн).

Відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

На підставі ч.2 ст.530 ЦК України, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, що свідчить про порушення його прав, апеляційний суд вважає, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

За розрахунком заборгованості заборгованість по тілу кредиту складає 29124,72грн (а.с.6-11). Тобто, саме така сума коштів і має бути стягнута з позичальника на користь банку. В іншій частині первісного позову слід відмовити.

При цьому апеляційний суд не може прийняти до уваги розрахунок заборгованості, який наданий адвокатом ОСОБА_2 Охлопковим І.О., за яким станом на 16.05.2017 року наявна заборгованість в розмірі 655,01грн, а за відсотками - 10,37грн, за пенею - 0,00грн, оскільки він враховує лише заборгованість, яка склалася з 25.12.2015 року, і не враховує заборгованість, яка вже існувала до 25.12.2015 року, з якої за станом на 31.05.2015 року наявна заборгованість за тілом кредиту в розмірі 13097,02грн. Крім того, наданий стороною позичальника розрахунок не враховує в повній мірі витрати клієнтом кредитних коштів, що вбачається з наданого банком розрахунку заборгованості (а.с.10-11), зокрема, 26.12.2015р - 3614,13грн, 26.01.2016р, 26.02.2016р, 26.03.2016р, 26.04.2016р, 26.05.2016р, 26.06.2016р, 26.07.2016р, 26.08.2016р - по 3085,85грн, 26.09.2016, 26.10.2016р, 26.11.2016р - по 2059,42грн, 01.05.2017р - 100,00грн.

Таким чином, підсумовуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції на підставі п.2 ч.1 ст.374, п.п.1 і 4 ч.1 ст.376 ЦПК України слід скасувати й ухвалити нове рішення, за яким:

--- зустрічний позов задовольнити частково, визнати неправомірним підвищення банком процентної ставки за користування кредитними коштами за договором № б/н від 06.02.2009 року, який укладений між позичальником та ПАТ КБ "ПриватБанк", з 01.04.2015 року - до 43,2% на рік. В іншій частині зустрічного позову слід відмовити;

--- первісний позов задовольнити частково, стягнувши з позичальника на користь банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 06.02.2009 року у розмірі 29124,72грн. В іншій частині первісного позову слід відмовити.

Інші доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону та висновків суду не спростовують. Зокрема, не приймаються до уваги посилання скаржника на правомірність підвищення банком процентної ставки, оскільки, як зазначалось, її підвищення з 01.04.2015 року до 43,2% на рік є таким, що не передбачено умовами договору через те, що Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору, а в заяві зміна процентної ставки не передбачена.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України:

--- судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених

позовних вимог (ч.1);

--- інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно

розміру задоволених позовних вимог (ч.2).

При поданні позову та апеляційної скарги банк сплатив в установленому законом розмірі відповідно 1600,00грн судового збору (а.с.34) та 3457,20грн судового збору (а.с.152), тобто всього 5057,20грн. Позов та апеляційну скаргу задоволено частково, а саме на 32,93% (29124,72грн х 100% : 88426,32грн). Тобто з позичальника на користь банку слід стягнути судові витрати в розмірі 1665,33грн(5057,20грн х 32,93% : 100%).

Керуючись ст.ст.141, 367, п.2 ч.1 ст.374, п.п.1 і 4 ч.1 ст.376 ЦПК України, ч.ч.1 і 2 ст.207, ч.2 ст.530, ст.ст.626, 628, ч.1 ст.638, ст.ст.1048, 1049, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Данильченко Олени Олександрівни, діючої в інтересах публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", задовольнити частково.

Рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 21 березня 2019 рокускасувати й ухвалити нове рішення.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про захист прав споживачазадовольнити частково.

Визнати неправомірним підвищення публічним акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" процентної ставки за користування кредитними коштами за договором № б/н від 06.02.2009 року, який укладений між ОСОБА_2 та публічним акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк", з 01.04.2015 року - до 43,2% на рік.

В решті позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про захист прав споживачавідмовити.

Первісний позов Сафіра Федора Олеговича , діючого в інтересах публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) на користь акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (місцезнаходження: 01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1Д, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ - 14360570) заборгованість за кредитним договором № б/н від 06.02.2009 року у розмірі 29124,72грн.

В решті позовних вимог за первісним позовом Сафіра Федора Олеговича , діючого в інтересах публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" судові витрати в розмірі 1665,33грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання безпосередньо до Верховного Суду касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 01 серпня 2019 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.В. Кутурланова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Н.В. Орловська