Справа № 125/1183/18
Провадження № 22-ц/801/1490/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Хитрук В. М.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2019 рокуСправа № 125/1183/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Денишенко Т.О.,

суддів Матківської М.В., Копаничук С.Г.,

розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спроще-ного позовного провадження без повідомлення учасників справи, у відкритому судо-вому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну спра-ву за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про стягнення майнової шкоди за договором зберігання,

за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Барського районного суду Вінницького області від 13 травня 2019 року, ухвалене у м. Бар Він-ницької області за головування судді Хитрука В.М., повний текст якого складений 14 травня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

11 червня 2018 року ОСОБА_1 звернувся у Барський районний суд Вінниць-кої області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди за догово-ром зберігання в сумі 173 680,00 гривень. Позов мотивований тим, що 13 травня 2017 року між сторонами у справі був укладений договір, відповідно до умов якого відпо-відач згідно акту приймання - передачі від зазначеної дати прийняв на відповідальне зберігання рибу ( в т. ч. мальок ) в кількості 1,5 тонн у водойму, розташовану в с. Че-мериське Барського району Вінницької області. За умовами укладеного договору ОСОБА_3 зобов'язався повернути прийняте на зберігання майно з урахуванням природнього приросту риби у кількості 7,5 тонн. Користуючись передбаченим у дого-ворі правом у будь-який час отримати від відповідача все майно чи його частину, у жовтні 2017 року при вилові риби позивачем встановлена суттєва недостача переда-ного на зберігання майна у кількості 5 200 кг. На підставі звіту № 18-05/04 про неза-лежну оцінку майна суб'єкта оціночної діяльності ОСОБА_4 , враховуючи не-належне виконання ОСОБА_2 умов договору зберігання майна від 13 травня 2017 року, відмову останнього відшкодувати збитки у добровільному порядку, ОСОБА_1 , посилаючись на норми статей 16, 22, 950, 951, 1192 ЦК України, просив суд стягнути на його користь з відповідача збитки в сумі 173 680,00 гривень, завдані внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору зберігання від 13 трав-ня 2017 року ( а. с. 2-3 ).

Рішенням Барського районного суду Вінницького області від 13 травня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено ( а. с. 107-111 ).

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржує його в апеляційному порядку, просить дане судове рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі. Скаржник вважає оскаржуване рі-шення незаконним, необгрунтованим з підстав неправильного встановлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки дока-зів, невідповідності висновків суду обставинам справи, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права ( а. с. 115-118 ).

19 липня 2019 року до суду апеляційної інстанції надійшов відзив представника відповідача адвоката Іванової В.О. на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , де викладене клопотання про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду пер-шої інстанції без змін. В обгрунтування своєї позиції щодо законності й правильності оскаржуваного рішення суду представник відповідача, виклавши норми цивільного законодавства, що регулюють виниклі та наявні між сторонами у справі правовідно-сини, підкреслює, що будь-яких доказів спричинення поклажодавцю майнової шкоди за умислу або грубої необережності ОСОБА_2 не наведено. Повернення пози-вачеві виловленої достроково у жовтні 2017 року риби у кількості 2300 кг свідчить про її повернення з природнім приростом. Представник відповідача критикує висно-вок спеціаліста щодо визначення розміру шкоди, дії сторін договору з його виконан-ня, наполягаючи на недоведенні позивачем невиконання чи неналежного виконання відповідачем зобов'язань по договору від 13 травня 2017 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізу-вавши наявні в ній докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, коле-гія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на за-садах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухва-лене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуаль-ного права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясова-них обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам. Жод-ний учасник справи не оспорював і не оспорює в установленому порядку укладений 13 травня 2017 року правочин з приводу його відповідності чи невідповідності вимо-гам ЦК України.

Статтею 367 ЦПК України визначені межі розгляду справи апеляційним судом, який переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність, обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 13 травня 2017 року між поклажодавцем ОСОБА_1 та зберігачем ОСОБА_2 укладений договір зберігання строком дії до 31 грудня 2018 року, згідно умов якого відповідач зобов'язався зберігати майно, передане йому поклажодавцем і повернути його на першу вимогу останнього. ОСОБА_2 згід-но акту приймання - передачі від 13 травня 2017 року отримав на відповідальне збері-гання у водоймі на території с. Чемериське Барського району Вінницької області рибу без визначення її виду ( в т. ч. мальок ) в кількості 1,5 тонни та зобов'язався повер-нути ОСОБА_1 передане на зберігання майно з урахуваннням природнього при-росту риби у кількості 7,5 тонн. Під час вилову риби у жовтні 2017 року її кількість становила лише 2300 кг.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції, керую-чись нормами статей 22, 526, 629, 936, 949 - 951, 1166 ЦК України, дійшов висновку, що матеріали справи належним чином не підтверджують заявлені до стягнення май-нові збитки в сумі 173 680,00 гривень. Критично оцінюючи представлений позивачем в якості доказу звіт про незалежну оцінку майна від 06 червня 2018 року № 18-05/04, виконаний оцінювачем фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 , суд першої інстанції вказаний, що даний звіт грунтується на припущеннях, зокрема, про те, що короп та товстолоб становлять рівні частини по 2600 кг кожний. Вартість одного кіло-грама риби визначена оцінювачем як середня вартість риби. У резолютивній частині звіту вказано про можливу ринкову вартість об'єкта оцінки.

Письмове пояснення без дати його складання ОСОБА_2 з причин недо-стачі виловленої риби суд не прийняв як належний, допустимий доказ його вини у спричиненні збитків позивачу через написання різними почерками, підписання чотир-ма особами, інші суттєві недоліки такого документа.

Суд першої інстанції наголосив на відсутності доказів вилову риби саме у жовтні 2017 року вагою саме 2300 кг з водойми у с. Чемериське Барського району Вінниць-кої області. Суд не виявив неправомірних дій чи бездіяльності зі сторони ОСОБА_2 , які б завдали шкоди майновим інтересам позивача.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що грунтується на недоведеності позовних вимог у цілому.

Оскаржуючи рішення суду від 13 травня 2019 року, позивач, виклавши у скарзі фактичні обставини справи, зазначає, що договір зберігання від 13 травня 2017 року недійсним не визнавався, його умови є обов'язковими для сторін, тому відповідачем мала бути повернута погоджена сторонами договору кількість риби у 7,5 тонн. Скар-жник посилається на пояснення відповідача з приводу відносин сторін у справі та ви-явленої недостачі риби у жовтні 2017 року. З приводу розміру завданого збитку міс-титься посилання на звіт № 18-05/04 про незалежну оцінку майна.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, ви-кладених у рішенні від 13 травня 2019 року.

Колегія суддів апеляційного суду вважає необхідним підкреслити, що укладений сторонами у справі 13 травня 2017 року договір зберігання визначав строк його дії до 31 грудня 2018 року, передбачав обов'язок поклажодавця надати корма для годування риби в загальній кількості 40 тонн, треба розуміти протягом усього строку дії дого-вору. Однак вилов риби відбувся у жовтні 2017 року, тобто через п'ять місяців з дати його укладення та передачі на зберігання риби, в т.ч. малька, за рік і два місяці до за-кінчення терміну дії договору. Жодних будь-яких доказів можливого природнього приросту риби з 1,5 тонн до 7,5 тонн за п'ять місяців її вирощування і нез'ясованого, ненаведеного в якості доказу позивачем годування риби ( надання кормів у кількості 40 тонн ) суду не представлено. Крім іншого відсутні будь-які докази недостачі навіть у жовтні 2017 року риби у кількості 5 200 кг, вона обрахована позивачем виключно шляхом математичного віднімання кількості виловленої риби від кількості за домов-леністю у 7,5 тонн.

Стосовно критичної оцінки звіту від 06 червня 2019 року № 18-5/04, то дійсно цей звіт побудований виключно і повністю на припущеннях. Крім іншого слід мати на увазі, що у договорі зберігання від 13 травня 2017 року не оговорено, який саме вид риби ( в т. ч. мальок ) передавався на зберігання, але звіт виготовлений з урахуванням вартості коропа та товстолоба, що не може слугувати належним і допустимим дока-зом у даній справі за умов укладеного договору.

З пояснення ОСОБА_2 без дати убачається, що водойма в с. Чемериське була зариблена 1500 кг риби. За умовами договору станом на дату закінчення дії до-говору 31 грудня 2018 року приріст мав скласти у загальному 7500 кг риби. Але у жовтні 2017 року було виловлено 2300 кг риби. Дане пояснення відповідача жодним чином не доводить його вину у тому, що за недоведеного годування риби кормами позивача за п'ять місяців вона повинна була набрати у прирості 7500 кг.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що укладений сторонами у справі договір зберігання від 13 травня 2017 року не виконаний у першу чергу саме поклажодавцем, зокрема й головне щодо дотримання строку виконання правочину, що потягло відомі негативні наслідки для обох його сторін.

Нормами статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звича-їв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статей 936, 948, 949 ЦК України за договором зберігання одна сторона ( зберігач ) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною ( поклажодавцем ), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Поклажодавець зо-бов`язаний забрати річ від зберігача після закінчення строку зберігання. Зберігач зо-бов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або від-повідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повер-нена поклажодавцю в такому самому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей.

Через недотримання строку зберігання, визначеного сторонами договору зберіган-ня від 13 травня 2017 року, враховуючи специфіку цього договору, жодним чином не-можливо вважати, що зберігач ОСОБА_2 допустив втрату ( нестачу ) прийня-того від ОСОБА_1 як поклажодавця майна у вигляді невстановленого виду риби, в т. ч. малька. Відтак апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

У відповідності з нормами статей 76-80, 82 ЦПК України доказами є будь-які да-ні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази оцінюються судом на предмет їх належності, допустимості, достовірності та достатності. Достатніми є докази, які у своїй сукупно-сті дають змогу дівйти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутріш-нього переконання.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти Укра-їни» ( остаточне рішення від 17 червня 2011 року ) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випли-вати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що суд першої інстанції не помилився, визнавши позовні вимоги ОСОБА_1 необгрунтованими та безпідстав-ними. Суд вірно визначився у правовідносинах, що склалися між сторонами у справі, застосував норми матеріального права, що регулюють дані правовідносини.

Статтею 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та про-цесуального права.

Керуючись нормами статей 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Барського районного суду Вінницького області від 13 травня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди за договором зберігання залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак во-на може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трид-цяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Т.О. Денишенко

Судді М.В. Матківська

С.Г. Копаничук