УХВАЛА

09 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 349/497/19

провадження № 61-14562ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Шиповича В. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 23 квітня 2019 року та постанову

Івано-Франківського апеляційного суду від 25 червня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовна заява мотивована тим, що 22 грудня 2009 року рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області розірвано шлюб між нею та

ОСОБА_2 , а неповнолітнього сина ОСОБА_3 залишено проживати з матір`ю. Рішенням того ж суду від 22 лютого 2010 року стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання ОСОБА_3 в розмірі 500 грн на місяць, що на даний час не забезпечує потреб дитини.

Посилаючись на те, що в добровільному порядку вирішити питання збільшення розміру аліментів на утримання сина відповідач відмовляється, а також враховуючи те, що ОСОБА_2 офіційно працевлаштований на Бурштинській тепловій електростанції, просила змінити розмір аліментів та визначити його в розмірі 1/4 частки заробітку відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 23 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання про судові витрати та припинено стягнення аліментів з ОСОБА_2 за виконавчим листом, виданим на підставі рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області у справі № 2-187/2010.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 25 червня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Рогатинського районного суду від 23 квітня 2019 року залишено без змін.

25 липня 2019 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 23 квітня 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 25 червня 2019 року, в якій просила оскаржувані судові рішення скасувати та постановити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини дев`ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Станом на 01 січня 2019 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановлено в сумі 1921 грн (стаття 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік»).

У позовах про стягнення аліментів ціна позову визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців (пункт 3 частини першої статті 176 ЦПК України).

У позовах про зменшення або збільшення платежів або видач ціна позову визначається сумою, на яку зменшуються або збільшуються платежі чи видачі, але не більше ніж за один рік (пункт 6 частини першої статті 176 ЦПК України).

ОСОБА_1 заявлено позовні вимоги про зміну розміру аліментів із 500 грн

до 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

В касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначала, що заробітна плата відповідача станом на травень 2019 року становить 11 562,67 грн на місяць.

Таким чином ціна позову у справі № 349/497/19, розрахована відповідно до вимог частини першої статті 176 ЦПК України, не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого станом

на 01 січня 2019 року (1 921 грн х 100 = 192 100 грн).

Отже для цілей Цивільного процесуального кодексу України справа № 349/497/19 є малозначною.

Касаційна скарга не містить доводів, які б свідчили про наявність підстав передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункти 8, 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

ОСОБА_1 реалізувала своє право на апеляційний перегляд справи № 349/497/19.

Відповідно до Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Європейський суд з прав людини у Рішенні від 5 квітня 2018 року (справа «Зубац проти Хорватії» (Zubac v.Croatia), № 40160/12) вказав на обмеженість доступу ratione valoris до судів вищої інстанції. Так, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і необхідно враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції», рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шамоян проти Вірменії» (Shamoyan v. Armenia).

Крім того Європейський суд з прав людини в Ухвалі щодо неприйнятності заяви № 26293/18 від 9 жовтня 2018 року у справі «Азюковська проти України» (Azyukovska v. Ukraine) зазначив, що застосування критерію малозначності справи у справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які могли вимагати касаційного розгляду справи.

Отже касаційну скаргу ОСОБА_1 подано на судові рішення, ухвалені у малозначній справі; справа № 349/497/19 розглянута судами першої та апеляційної інстанцій, які мали повну юрисдикцію та з урахуванням наявності у відповідача на утриманні іншої малолітньої дитини 2016 року народження та дружини, дійшли висновку про часткове задоволення позовних вимог; наявність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, особою, яка подає скаргу не обґрунтована, а судом не встановлена, а тому відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження.

Доводи ОСОБА_1 щодо необхідності витрат на розвиток здібностей дитини можуть бути вирішені при розгляді справи про участь батьків у додаткових витратах на дитину відповідно до статті 185 Сімейного кодексу України.

Крім того за наявності підстав передбачених статтею 192 СК України

ОСОБА_1 не позбавлена права на звернення до суду із позовом про зміну розміру аліментів визначеного рішенням Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 23 квітня 2019 року.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 23 квітня 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 25 червня 2019 року у цивільній справі № 349/497/19.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити ОСОБА_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Шипович