Справа № 450/752/18 Головуючий у 1 інстанції: Кіпчарський М.О.
Провадження № 22-ц/811/585/19 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів: Крайник Н.П. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Цапа П.М.;

позивачки ОСОБА_1 і її представника - адвоката Худоби Г.М.;

ОСОБА_2 . і адвоката Шами М.Л.

- представників відповідача Пальчевського А.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 14 грудня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , в кінцевій редакції позовних вимог просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання трьох дітей за минулий час у розмірі 165 252 грн. - починаючи з 01.03.2015 року.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що сторони даного спору 14.09.2001 року уклали шлюб від якого у них народилося троє дітей, які проживають з нею в будинку, який є спільною сумісною власністю з відповідачем.

У 2015 році вона не працювала, так як перебувала у відпустці по догляду за дитиною, а тому не мала власних доходів, у 2016 році заробіток позивачки становив 19 892 грн. 59 коп., за 2017 рік її дохід склав 128 044 грн., а відтак її щомісячний дохід становив близько 4 000 грн.

З часу народження доньки у 2010 році позивачка жодних коштів на утримання дітей від відповідача не отримувала, а її неодноразові прохання про надання такої були проігнорованими. Через своїх представників вони з відповідачем тривалий час узгоджували проекти договорів про виплату аліментів, однак з вини відповідача такий підписаний не був.

Відповідач є працездатною особою та має достатні доходи, інших утриманців не має, а тому позивачка вважає, що такий зобов`язаний виплати за останні три роки аліменти на утримання їх дітей у розмірі одного прожиткового мінімуму для кожної дитини (а.с. 1-3, 197-198).

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову відмовлено (а.с. 236-240).

Дане рішення оскаржила позивачка.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вважає помилковим висновок суду про те, що нею не було подано до суду належних доказів на підтвердження її твердження про те, що нею вживалися заходи для отримання від відповідача аліментів в добровільному порядку, а також того, що відповідач ухилявся від їх сплати.

Кошти, які були перерахованими відповідачем на відкриті на їхнє ім`я рахунки в банку, вважає кишеньковими грішми дітей, оскільки про ці кошти їй нічого відомо не було і дітьми вони використовувалися на власний розсуд (інтернет платежі, ігри тощо) (а.с. 243-245).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта і її представника на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представників відповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77).

Частиною 1 статті 194 СК України (в редакції, яка була чинною на час подання ОСОБА_1 даного позову до суду (15.03.2018 року) і якою позивачка обґрунтовує свої позовні вимоги за даним позовом) встановлено, що аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання.

Як вбачається зі змісту наведеної норми закону, йдеться про стягнення аліментів за виконавчим листом, виданим на підставі рішення суду.

У виконавчому листі зазначається календарна дата, з якої належить примусово стягувати аліменти.

Тобто, якщо тривалий час виконавчий лист не пред`являвся до виконання, аліменти можуть бути стягнуті державною виконавчою службою за минулий час, але не більш ніж за три роки (строк виконавчої давності).

Як вбачається з вище наведеного, позовна вимога про стягнення аліментів за минулий час з посиланням на статтю 194 СК - повинна обґрунтовуватися вже наявним виконавчим листом, виданим на підставі рішення суду.

В той же час, позивачкою в обґрунтування позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів за минулий час, а саме починаючи з 01 березня 2015 року, не наведено у доводах позовної заяви та не долучено до матеріалів справи жодних доказів про наявність станом на 01 березня 2015 року виконавчого листа або рішення суду про стягнення з відповідача таких аліментів.

Натомість, присудження аліментів за минулий час передбачено частиною 2 статті 191 СК України: у випадку, якщо позивач подасть до суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.

Відтак, чинним законодавством саме на позивача покладено обов`язок доведення суду того, що 1) він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, а також того, що 2) відповідач ухилявся від їх сплати.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачкою були поданими до суду лише проекти договорів про сплату аліментів на дітей, які датовані починаючи з 05 лютого 2015 року (а.с. 7-14).

В той же час, відповідач заперечує свою причетність до згаданих проектів договорів.

Належними та допустимими доказами заперечення відповідача позивачкою не спростовано.

Так само, як позивачкою (апелянтом) не дано логічних пояснень з приводу того, що саме обумовило переговори з відповідачем про сплату ним аліментів на утримання дітей протягом більше трьох років (по версії позивачки).

Натомість, в оскаржуваному рішенні дано мотивовану оцінку кожному аргументу і доказу, наведеному та поданому позивачкою в обґрунтування її доводів про те, що нею вживалися заходи щодо одержання аліментів з відповідача, а також того, що останній ухилявся від їх сплати, і ця оцінка доводами апеляційної скарги не спростовується.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 14 грудня 2018 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 01 серпня 2019 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Крайник Н.П.

Шеремета Н.О.