Єдиний унікальний номер судової справи 487/4335/19
Номер провадження 22-ц/812/1365/19
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

05 серпня 2019 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Лисенка П.П.,

з секретарем судового засідання Цуркан І.І.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ухвалу, яка постановлена Заводським районним судом міста Миколаєва 02 липня 2019 року, під головуванням судді Бобрової І.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Комунального підприємства Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації, Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Машкової Світлани Михайлівни про визнання дій протиправними,

УСТАНОВИЛА:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Комунального підприємства Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації (далі - КП ММБТІ), Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Машкової Світлани Михайлівни про визнання дій протиправними.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що підставі договору купівлі-продажу від 12 листопада 1999 року позивачу ОСОБА_1 та відповідачам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 .

09 квітня 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (на підставі доручення) звернулись до суду із позовом про визнання дійсним договору купівлі-продажу, визначення часток у квартирі між співвласниками. Вказаний позов було залишено без розгляду ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 27 травня 2015 року.

15 червня 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_1 ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Південна товарна біржа, про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визначення часток співвласників. В зазначеному позові вони, зокрема, просили визначити, що частка кожного із співвласників за договором складає 1/3 частину. Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 01 грудня 2015 року позов задоволено частково. Визнано договір купівлі-продажу №10186 від 12 листопада 1999 року дійсним. У задоволені іншої частини позовних відмовлено.

Не зважаючи на це, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 звернулись до КП ММБТІ і проставили в штампі реєстрації від 24 листопада 1999 року частки в розмірі 1/3 за кожним із співвласників та внесли зміни до архівної документації.

В подальшому, за зверненням ОСОБА_4 та ОСОБА_2 державний реєстратор реєстраційної служби Миколаївського районного управління юстиції Миколаївської області Марченко В.О. зробив відповідні зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №01.

23 січня 2016 року приватним нотаріусом Машковою С.М. нотаріально посвідчено договір дарування від 23 січня 2016 року, за яким ОСОБА_3 , від імені якої діяв ОСОБА_4 , подарувала ОСОБА_2 1/3 частку в праві власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Внаслідок таких дій, на думку позивача, його дочка - ОСОБА_3 позбавляється права власності на вищевказану квартиру, а сам позивач не має зареєстрованої власності.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив визнати дії ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , державного реєстратора Марченка В.О., Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, співробітників КП ММБТІ, приватного нотаріуса Машкової С.М. незаконними, та скасувати державну реєстрацію квартири АДРЕСА_1 . Судові витрати покласти на відповідачів.

Ухвалою судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 11 червня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з підстав недотримання вимог ст.ст.175,177 ЦПК України.

Наступною ухвалою судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 02 липня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто особі, яка її подала.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення районним судом норм процесуального права, просив ухвалу судді скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Пред`явлення позову (заяви) - це процесуальна дія, яка має здійснюватися у порядку, передбаченому ЦПК України.

Стаття 175 ЦПК України передбачає перелік вимог, яким повинна відповідати позовна заява (заява), а саме: вона повинна містити ім`я (найменування) позивача і відповідача, а також ім`я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв`язку, якщо такі відомі; ціну позову щодо вимог майнового характеру, чіткий виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, з зазначенням доказів, що підтверджують кожну обставину, а також повинні додаватися документи, що підтверджують сплату судового збору.

Відповідно до ст.177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що до неї додаються, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

При цьому кількісний та якісний склад документів, відповідно до принципу диспозитивності, позивач визначає сам.

Виключенням з цього правила є лише пряме зазначення закону, щодо обов`язковості надання певних документів.

Іншого законодавець не встановив, а тому вимоги суду про надання на стадії пред`явлення позову документів, прямо не передбачених законом та ще й певної якості документів, які, як на його думку, повинні були б бути у справі, не можна вважати законними.

Відсутність певних документів, наявність яких суд вважав би за необхідне, або неналежна їх якість, можуть бути підставою для відмови у позові або їх не сприйнятті як доказу при їх правовій оцінці.

Зі змісту ст.ст.175,177 ЦПК України вбачається, що позовна заява може бути визнана неподаною і повернута, у разі, якщо вона подана без додержання вимог, передбачених ст.175 ЦПК України та не оплачена судовим збором, а позивач на вимогу судді і у встановлений законом строк, не усунув недоліків позовної заяви, або не сплатив необхідних судових витрат.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст.ст.175 і 177 ЦПК України, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Про повернення позовної заяви суддя постановляє ухвалу.

Залишаючи позовну заяву без руху, а потім повертаючи її позивачу, суддя Заводського районного суду міста Миколаєва тлумачив положення ст.ст.175,177 ЦПК України розширено, внаслідок чого висунув позивачу безпідставні та необґрунтовані вимоги щодо необхідності усунення недоліків у позовній заяві, шляхом конкретизування які саме дії кожного з відповідачів суд має визнати незаконними та надання доказів, на які позивач посилається в обґрунтування позовних вимог. В той же час, такі недоліки, навіть за умови їх наявності, не могли тягнути застосованого ним правового наслідку, у зв`язку з чим вчинив процесуальну дію, яку, за виписаних обставин, не повинен був вчиняти.

Позовна заява, разом з додатковими поясненнями ОСОБА_1 , що були надані на виконання вимог ухвали судді від 11 червня 2019 року, містила усі необхідні відомості про права та обов`язки сторін й вимоги про здійснення судом певних дій із зазначенням способу судового захисту її інтересів.

Зокрема, позивач ОСОБА_1 сформулював та зазначив підстави виникнення спору, а також обставини, якими обґрунтовує свої вимоги.

Крім того, на вимогу суду щодо сплати судового збору, позивачем надано клопотання про звільнення від сплати судового збору, яке має бути розглянуто в передбаченому законом порядку судом.

Тобто, позивач довів своє право на звернення до суду із таким цивільним позовом, а спосіб захисту свого цивільного права чи інтересу позивач визначає самостійно. Питання ж про те, порушені права цієї особи чи ні, вирішується виключно в судовому засіданні.

Інші, обставини, які були необхідні суду, повинні були встановлюватися і досліджуватися у судовому засіданні.

При цьому вони не є таким недоліком позовної заяви, який би перешкоджав суду відкрити провадження у справі і розпочати його розгляд. Подання доказів, їх оцінка та обґрунтування позовних вимог можливі на наступних стадіях цивільного процесу.

Отже, зазначені в ухвалі судді від 02 липня 2019 року недоліки не свідчать про невідповідність позовної заяви вимогам ст.ст.175,177 ЦПК України, а тому вважати їх обґрунтованою підставою для повернення позовної заяви як неподаною неможна.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що у розумінні п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод оскаржувана ухвала порушує право позивача ОСОБА_1 на справедливий розгляд його справи судом та обмежує доступ до суду.

За такого, ухвала судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 02 липня 2019 року підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст.367,374,379,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 02 липня 2019 року - скасувати, а позовну заяву ОСОБА_1 разом з доданими до неї документами направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: П.П. Лисенко

О.І. Галущенко

Повний текст судового рішення

складено 06 серпня2019 року