Справа № 129/2956/18
Провадження № 22-ц/801/1717/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дєдов С. М.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2019 рокуСправа № 129/2956/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Марчук В.С., Матківської М.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу №129/2956/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зміну (зменшення) розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 28 травня 2019 року, яке ухвалене суддею Дєдовим С.М. в приміщенні Гайсинського районного суду Вінницької області, о 15 год 50 хв, повний текст складено 06 червня 2019 року,

в с т а н о в и в :

В листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зміну (зменшення) розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, з урахуванням уточнених позовних вимог обґрунтовував їх тим, що з моменту прийняття попередніх судових рішень про стягнення з нього аліментів, істотно змінився матеріальний стан платника аліментів, у зв`язку із тим, що на даний час він не працює та не має доходів, однак розмір аліментів за рішенням судів визначається із середньої заробітної плати по Гайсинському районі, тобто по 1700 грн. на кожну дитину, щомісячно, крім того істотно погіршився його матеріальний стан, у зв`язку із наявністю у нього тяжкого захворювання, перенесеної операції та знаходження його на диспансерному обліку в лікаря уролога, він (платник аліментів) за станом здоров`я не має можливості виконувати тяжку фізичну роботу, в зв`язку із чим він на даний час має заборгованість за несплату аліментів на користь ОСОБА_2 в значній сумі (65330,05 грн).

Тому просив змінити (зменшити) розмір стягуваних аліментів з нього, на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 для утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і стягувати з нього аліменти в розмірі 50% прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення аліментів з дня набрання цим рішенням законної сили і до повноліття дітей.

Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 28 травня 2019 року позов задоволено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначив, що оскаржуване рішення суду є законним, обґрунтованим, тому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 07 серпня 2019 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що у ОСОБА_1 істотно змінився матеріальний стан, як платника аліментів, на даний час не працює, не має доходів. Крім того істотно погіршився його матеріальний стан, у зв`язку із наявністю у нього тяжкого захворювання, перенесеної операції та знаходження його на диспансерному обліку в лікаря уролога, за станом здоров`я не має можливості виконувати тяжку фізичну роботу, в зв`язку із чим на даний час має заборгованість за несплату аліментів на користь ОСОБА_2 в сумі 65330,05 грн.

Судом встановлено, що згідно виконавчого листа Крижопільського районного суду Вінницької області №2-193/11 від 03 березня 2011 року, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , щомісячно для утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стягуються аліменти в розмірі 1/3 частини усіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 16 лютого 2011 року і до досягнення старшою дитиною повноліття, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.17).

Згідно виконавчого листа Гайсинського районного суду Вінницької області №129/825/18 від 18 травня 2018 року, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 , щомісячно для утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 квітня 2018 року і до його повноліття (а.с.16).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач ОСОБА_1 вказав, що з моменту прийняття попередніх судових рішень про стягнення з нього аліментів істотно змінився матеріальний стан платника аліментів, у зв`язку із тим, що на даний час він не працює та не має доходів, однак розмір аліментів за рішенням судів визначається із середньої заробітної плати по Гайсинському районі, тобто по 1700 грн на кожну дитину, щомісячно, крім того істотно погіршився його матеріальний стан, у зв`язку із наявністю у нього тяжкого захворювання, перенесеної операції та знаходження його на диспансерному обліку в лікаря уролога, він (платник аліментів) за станом здоров`я не має можливості виконувати тяжку фізичну роботу, в зв`язку із чим він на даний час має заборгованість за несплату аліментів на користь ОСОБА_2 в значній сумі (65330,05 грн).

Змінюючи розмір і спосіб стягнення аліментів, за виконавчим листом Крижопільського районного суду Вінницької області №2-193/11 від 03 березня 2011 року з 1/3 частини усіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, на в розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, а також за виконавчим листом Гайсинського районного суду Вінницької області №129/825/18 від 18 травня 2018 року з 1/4 частини усіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на в розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, суд першої інстанції погодився з доводами позивача ОСОБА_1 .

Однак, колегія суддів, не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 180 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (частина друга статті 182 СК України).

Згідно частини першої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Разом з тим, колегія суддів, звертає увагу, що ст. 192 СК України передбачає можливість зміни лише розміру аліментів, а не способу їх стягнення.

Згідно із частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Позивач ОСОБА_1 не є одержувачем аліментів. ОСОБА_1 вправі ставити питання про зменшення розміру аліментів лише у частці, яка визначена рішеннями про стягнення аліментів, а не змінювати спосіб стягнення аліментів.

Вказана норма закону, яка набрала чинності з 08 липня 2017 року та є чинною на час звернення ОСОБА_1 в суд з даним позовом, є імперативною, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки спосіб стягнення аліментів може бути змінений лише за позовом одержувача аліментів.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до змісту ст.49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

ОСОБА_1 до суду звернувся з даним позовом 06 листопада 2018 року.

Ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 28 листопада 2018 року відкрито спрощене позовне провадження у зазначеній цивільній справі та призначено справу до розгляду на 22 січня 2019 року на 09.30 год (а.с.33).

19 лютого 2019 року ОСОБА_1 подав до суду змінену позовну заяву (а.с.55-59).

04 березня 2019 року відбулось перше судове засідання, що підтверджується протоколом судового засідання (а.с.60-61).

14 березня 2019 року ОСОБА_1 подав до суду змінену-уточнену позовну заяву (а.с.69-73).

Крім того, 23 квітня 2019 року ОСОБА_1 знову подав до суду змінену-уточнену позовну заяву (а.с.85-89), в якій йдеться про зміну та уточнення позовних вимог щодо стягнення аліментів, що не відповідає вимогам ст. 49 ЦПК.

Суд першої інстанції не звернув на це уваги і з порушенням норм процесуального права вирішив вимоги в редакції, зазначеній у зміненій-уточненій позовній заяві від 23 квітня 2019 року, не врахувавши вимоги передбачені процесуальним законом (ст.49 ЦПК України).

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 спростовують висновки суду першої інстанції, оскаржуване рішення не можна назвати законним та обґрунтованим в розумінні ст.263 ЦПК України, у зв`язку з чим, колегія суддів, дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір в розмірі 1057,20 грн.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 28 травня 2019 року скасувати, ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зміну (зменшення) розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1057,20 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 21 серпня 2019 року.

Головуючий: підпис Сопрун В.В.

Судді: підписи Марчук В.С.

Матківська М.В.

Згідно з оригіналом: Сопрун В.В.