РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/14868/17

Провадження № 22-ц/4815/925/19

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Мичка І.М.

Рішення ухвалене в м. Здолбунів Рівненської області

Дата ухвалення повного тексту рішення не зазначена

Рівненський апеляційний суд:

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий : Боймиструк С.В.,

судді: Хилевич С.В., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 25 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи на стороні відповідача, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2017 року ОСОБА_2 , звернулася до Здолбунівського районного суду з позовом до ОСОБА_3 , треті особи на стороні відповідача, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири.

Позов мотивує тим, що вчинила договір купівлі-продажу квартири внаслідок тяжкої обставини та на вкрай невигідних умовах.

Зазначає, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 49028116 від 03.12.2015 року, яке було видане Державним реєстратором Рівненського міського управління юстиції Рівненської області Мартиновою В.О . , їй на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_1 , площею 35,8 кв.м.

В грудні 2015 року ОСОБА_2 уклала із ОСОБА_8 договір завдатку, в результаті якого отримала готівкою 50 000,00 грн., однак, звільнити квартиру на той час, коли вона мала бути продана, а саме до 01.02.2016 року, позивачка не змогла.

ОСОБА_8 не погодився на більш пізній, термін звільнення квартири та вимагав повернути отриманий завдаток, який вона не мала можливості повернути, оскільки всі кошти були нею витрачені на підготовку до весілля. В зв`язку з цим ОСОБА_8 почав їй погрожувати зверненням до поліції, розміщував про неї негативну інформацію в мережі інтернет, постійно телефонував, свої розмови супроводжував нецензурними висловами.

ОСОБА_2 вказує, що внаслідок такого психологічного тиску у неї погіршився сон, вона боялась можливих судових справ, проблем з поліцією та людського осуду, що нібито вона шахрайка, яка неправомірно заволоділа чужими коштами.

У березні 2016 року до ОСОБА_2 із пропозицією придбати вказану квартиру звернулась ОСОБА_3 , на що позивачка погодилась. За пропозицією відповідачки вартість майна повинна була бути визначена на підставі висновку незалежної оціночної компанії, яка була запропонована ОСОБА_3 , а саме - ТОВ "АКР-Консалт".

Представники даної компанії не звертались до позивачки з приводу огляду даної квартири, для встановлення її дійсної вартості, а 15 квітня 2016 року в ТОВ "АКР-Консалт" вона підписала звіт, в якому було зазначено оцінку квартири в 58 434,33 грн., що явно не відповідає ринковим цінам на нерухомість у місті Рівному. Відповідачка на іншу ціну була незгідна та вказала що готова придбати квартиру лише за ціною 59 000,00 грн.

Постійний моральний та психологічний тиск зі сторони гр. ОСОБА_8 щодо повернення отриманого завдатку, відчуття безпомічності, та морального приниження змусило позивачку укласти вказаний договір на невигідних для неї умовах.

15 квітня 2016 року в приміщенні офісу Круліковської О.А. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу квартири на ціно 59 000,00 грн. Кошти за квартиру були передані їй в момент укладення договору, які в свою чергу були передані для гр. ОСОБА_8

ОСОБА_2 зазначала, що в подальшому неодноразово зверталась до ОСОБА_3 із проханням переглянути умови договору купівлі-продажу, оскільки його укладено на вкрай невигідних умовах під впливом тяжких обставин, проте остання категорично відмовилася.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалась також на невідповідність визначення оціночною компанією ТОВ «АКР-Консалт» ринкової вартості житла, зазначила, що висновок про ринкову вартість квартири складено з порушеннями, його зміст не відповідає нормам чинного законодавства.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 25 лютого 2019 року позов ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 15 квітня 2016 року, посвідчений 15 квітня 2016 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Круліковською О.А. і зареєстрований в реєстрі за №334.

Скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , як спадкоємець, який може претендувати на частину спірної квартири після смерті батька ОСОБА_10 , вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, ухваленим внаслідок недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими.

Вказує, що в оскаржуваному рішення суду не обґрунтовано за якими критеріями обставини підготовки позивачки до власного весілля та необхідності виконати грошове зобов`язання із повернення завдатку в розмірі 50 000 грн. були віднесені до категорії тяжких. Таким чином, тяжкі обставини, під впливом яких позивачка уклала спірний правочин, які суд першої інстанції визнав встановленими, не можуть вважатися доведеними.

Вказує, що сам по собі факт продажу квартири за ціною, що на думку позивачки є нижчою ринкової не може бути підставою визнання недійсним договору купівлі-продажу на підставі ст. 233 ЦК України, адже не доведено існування тяжкої обставини на час його укладення. Тим більше, що на той час позивачка мала у власності декілька квартир та інше нерухоме майно.

Зазначає, що жодної незгоди із підготовленим суб`єктом оцінювання ТОВ "АРТ КОНСАЛТ" звітом про оцінку квартири позивачка не висловлювала під час нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири, відповідно до якого вартість квартири була вищою від встановлена оцінювачем у звіті. Разом з тим, суд першої інстанції не послався на жодну норму закону, згідно якої порушення правил проведення оцінки нерухомого майна є підставою для визнання недійсним договору купівлі-продажу такого майна.

За наведеного просив, скасувати рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 25 лютого 2019 року і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 15 квітня 2016 року відмовити.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, як і на позов, ОСОБА_3 не скористалась і рішення місцевого суду не оскаржила.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник ОСОБА_2 - адвокат Штогрін В.С. зазначає, що судом першої інстанції ґрунтовно та всебічно досліджено всі докази, які було долучено учасниками справи на підтвердження своїх доводів та позицій, документам та показанням свідка надано повну та обґрунтовану оцінку, жодний факт чи обставина не були залишені судом поза увагою.

Зазначає, що у позовній заяві наведені беззаперечні обставини, які вказують на факт укладення оскаржуваного правочину під впливом тяжкої і на вкрай невигідних для ОСОБА_2 умовах - постійний моральний та психологічний тиск зі сторони ОСОБА_8 щодо повернення отриманого завдатку, відчуття безпомічності та морального приниження змусило позивачку укласти вказаний договір на явно невигідних для неї умовах.

Що ж стосується наявності зареєстрованого права власності позивачки на інші об`єкти нерухомого майна, на яке звертає увагу апелянт, то зазначає, що наявність чи відсутність даних об`єктів жодним чином не спростовує перебування позивачки у скрутному матеріальному стані - саме фінансового плану та наявність психологічного тиску, що в своїй сукупності й призвели до укладення спірного правочину.

Зазначає, що Звіт про оцінку майна №RS53-160415-001 від 15.04.2016 не відповідає вимогам чинного законодавства та не може бути покладений в основу формування ціни договору, яка є істотною умовою до даного виду договорів, а відтак ціна вважається неузгодженою і як наслідок відсутня істотна умова договору, в разі відсутності якої правочин укладений бути не може.

З огляду на наведене просили рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Учасники справи достовірно та завчасно були повідомлені про час і місце судового засідання, однак до суду не з`явились, причин неявки не повідомили, а тому колегія суддів вважає за можливе провести розгляд справи за їх відсутності.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 49028116 від 03.12.2015 року, яке було видане Державним реєстратором Рівненського міського управління юстиції Рівненської області Мартиновою В . О . , ОСОБА_2 на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_1 , площею 35,8 кв.м.

15 квітня 2016 року в приміщенні офісу Круліковської О.А. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу квартири на ціною 59 000,00 грн. Кошти за квартиру були передані їй в момент укладення договору.

В вересні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до місцевого суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку, що в сукупності викладені обставини по справі доводять правомірність звернення ОСОБА_2 до суду із даним позовом з метою захисту свого порушеного та охоронюваного Законом права власності.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що такі висновки місцевого суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону, а апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.233 ЦК України, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 цього Кодексу. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Як вбачається з резолютивної частини оскаржуваного рішення наслідки встановлені ст. 216 ЦК України за результатами вирішення спору місцевим судом не застосовувались, в натурі позивачці не поверталась квартира, а відповідачці кошти сплачені за цю квартиру.

Згідно з роз`яснення даного в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 року, правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст.233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути важка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Верховним Судом України у своїй постанові від 06 квітня 2016 року по справі № 6-551цс16 було надано роз`яснення понять «вплив тяжкої обставини» та «вкрай невигідні умови» для визнання недійсним правочину за статтею 233 ЦК України. Позивачу для визнання правочину недійсним із підстав «вплив тяжкої обставини» та «вкрай невигідні умови», в сукупності необхідно мати такі підстави, які будуть використанні в суді, як докази, зокрема: 1) наявність у особи, що вчинює правочин, тяжких обставин: хвороба, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини; 2) правочин, повинен бути вчинений саме для усунення та/або зменшення тяжких обставин; 3) правочин повинен бути вчинений особою добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки; 4) особа повинна усвідомлювати свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини.

Також, необхідним критерієм для визнання правочину недійсним, з підстав передбачених вище, є доведення в судовому процесі нерозривного причино-наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину, який вчиняється виключно для усунення та/або зменшення тяжких обставин, тобто основний акцент необхідно зробити на об`єктивній та суб`єктивній стороні.

Перелік тяжких обставин не є вичерпним, однак віднесення позивачкою вчинення нею оспорюваного правочину під час підготовки до власного весілля та необхідності повернення завдатку в розмірі 50 000 грн. до категорії тяжких є надуманим, тобто існування тяжкої обставини позивачкою не доведено.

З огляду на наявність у позивачки чисельного вартісного нерухомого майна, необхідності продавати саме цю спірну квартиру для погашення порівняно незначної суми завдатку позивачка також не довела.

Колегія суддів не вбачає стану безвихідності у позивачки, яка з 01 лютого 2016 року до дати продажу квартири - 15 квітня 2016 року мала реальну можливість вирішити свої фінансові проблеми з кредитором любим іншим способом, крім продажу саме цієї спірної квартири.

Виходячи з наведеного вище, колегія суддів не вбачає сукупності підстав означених Верховним Судом та причино-наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами (які не доведені) та вчиненням спірного правочину, необхідних для визнання його недійсним з підстав передбачених ст. 233 ЦК України, та дійшла висновку про відсутність правової підстави для застосування цієї норми і задоволення вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу кв. АДРЕСА_1 від 15 квітня 2016 року та скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_3 .

Щодо оцінки вартості спірної квартири за яку вона була продана, то виходячи з правової конструкції ст.233 ЦК України, вона не може бути самостійною підставою для визнання договору недійсним.

За таких обставин, місцевий суд порушив норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції до скасування з ухваленням нового рішення відповідно про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати в виді сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в розмірі 1920 грн..

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 травня 2019 року скасувати і в задоволенні заявлених позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, що складаються із сплаченого судового збору при подачі апеляційної скарги в сумі 1920 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 13 серпня 2019 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.В.Хилевич

С.С.Шимків