Справа № 348/1174/17
Провадження № 22-ц/4808/1001/19
Головуючий у 1 інстанції Флоряк Д. В.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючої Пнівчук О.В.

суддів : Томин О.О., Ясеновенко Л.В.,

секретаря Капущак С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Надвірнянського районного суду від 17 травня 2019 року, в складі судді Флоряк Д.В., у справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи на стороні позивача: Пасічнянська сільська рада, ОСОБА_5 , Герба ОСОБА_6 , до ОСОБА_1 , третя особа на стороні відповідача ОСОБА_7 , про усунення перешкод у користуванні дорогою та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

У червні 2017 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи на стороні позивача: Пасічнянська сільська рада, ОСОБА_5 , ОСОБА_8 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні дорогою та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивували тим, що ОСОБА_4 є користувачем земельної ділянки в АДРЕСА_1 , а ОСОБА_3 є власником земельних ділянок на цій же вулиці (урочище Межибриця). Окрім них, користувачами земельних ділянок в цій частині вулиці є також мешканці с. Пасічна ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . До даних ділянок проходить дорога вулиця АДРЕСА_1 с. Пасічна, якою вони та інші громадяни постійно користувалися.

Вказана дорога проходить через земельну ділянку відповідача ОСОБА_1 , яка станом на даний час являється її фактичним користувачем.

До 2016 року дана земельна ділянка перебувала в користуванні чоловіка відповідача ОСОБА_10 та була виділена йому для будівництва житлового будинку на підставі рішення виконкому Надвірнянської районної Ради народних депутатів № 249 від 14.12.1983 року.

Згідно будівельного паспорта, схеми виносу в натурі меж земельної ділянки і розбивки будівель визначено дорогу, яка проходить вздовж меж виділеної земельної ділянки.

Наявність дороги також підтверджується: державним актом на право приватної власності на землю, виданого ОСОБА_3 , Генеральним планом с. Пасічна та тим, що що даною дорогою позивачі фактично користуються понад 40 років для проїзду до своїх земельних ділянок та житлових будинків.

У березні 2017 року відповідач ОСОБА_1 встановила огорожу з двох сторін на частині дороги загального користування по АДРЕСА_1 , внаслідок чого позивачі та члени їх сімей позбавлені права користуватися дорогою місцевого значення.

Позивачі, посилаючись на зазначені обставини просили усунути перешкоди у користуванні дорогою місцевого значення шляхом зобов`язання ОСОБА_1 демонтувати металічну огорожу, стовпчики та ворота встановлені нею біля домоволодіння на частині дороги по вулу. Франка в с. АДРЕСА_1 та зобов`язати ОСОБА_1 не вчиняти у майбутньому будь-яких перешкод у користуванні їм дорогою місцевого значення.

Ухвалою Надвірнянського районного суду від 10 липня 2017 року до участі в справі залучено третю особу без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_7

Рішенням Надвірнянського районного суду від 17 травня 2019 року позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 громадською дорогою місцевого значення по вул. Франка, с.Пасічна Надвірнянського району довжиною 33 м, шириною 3,5 м, площею 115,5 м2, шляхом демонтажу металічної огорожі, стовпчиків та воріт, і не чинити перешкоди в користуванні даною дорогою.

В решті вимог позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 640,00 грн. сплаченого судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що рішення суду не відповідає нормам матеріального і процесуального права, судом враховано виключно докази надані позивачами та третьою особою Пасічнянською сільською радою, які суперечать правовстановлюючим документам учасників справи та один одному, суд не встановив всіх обставин що мають значення для справи.

Апелянт зазначив, що суд першої інстанції не встановив де саме проходить спірний проїзд відносно Генерального плану села, чи підтверджується належними та допустимими доказами те, що існуючий заїзд до будинковолодіння ОСОБА_1 є дорогою місцевого значення і чи дійсно порушені права позивачів, чи вони не мають доїзду до належних їм земельних ділянок.

На земельній ділянці по АДРЕСА_1 якою користується ОСОБА_11 знаходиться житловий будинок та господарські споруди, побудовані на підставі Будівельного паспорту 1983 року. На плані забудови у паспорті зазначено дорогу, яка проходить по лінії межі земельної ділянки, без зазначення її параментрів та до якої суміжної земельної ділянки вона доходить.

В 1996 році ОСОБА_10 передано у власність земельні ділянки загальною площею 0,4835 га. В тому числі земельну ділянку по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, на схемі якої позначена дорога. Правовстановлюючий документ на ці земльні ділянки ОСОБА_10 за свого життя не отримав.

Згідно договору сервітуту від 08.08.2016 року - між ОСОБА_1 та суміжним землевласником ОСОБА_7 досягнуто згоди щодо користування заїздом, визначеним в проекті землеустрою складеним ФОП Максим`юк, з параметрами заїзду: ширина 3,91м, пл.0,133 га який проходить через огороджене подвір`я ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 . Даний заїзд доходить до земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_7 і надалі не продовжується.

Відповідно до державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, яка належить ОСОБА_7 не встановлено сервітуту для проходу або проїзду через цю земельну ділянку до земельної ділянки позивача.

На спільній межі земельної ділянки відповідача ОСОБА_1 та земельної діялнки ОСОБА_7 не позначено дорогу місцевого значення.

Через приватизовану земельну діялнку ОСОБА_7 не проходить жодної дороги від земельної діялнки ОСОБА_1 до земельних ділянок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Представник апелянта вказує, що в різний час існували чотири різні під`їзні шляхи, місцезнаходження та параметри яких згідно з документами не співпадають між собою.

В Пасічнянській сільській раді не обліковуються дороги місцевого значення, Генеральний план села відсутній.

Суд фактично усунув перешкоди в користуванні не дорогою, а заїздом ОСОБА_1 до її будинковолодіння, який не відповідає зображеному на Генеральному плані безперспективному проїзду, що підтверджується Висновком експерта за результатми земельно-технічної експертизи, однак судом не враховано його висновків.

Суд взяв до уваги акти, складені Пасічнянською сільською радою щодо наявності перешкод в користуванні дорогою, однак такі акти не відповідають правовстановлюючим документам на земельні ділянки ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , не затверджені Пасічнянською сільською радою, як органом, який уповноважений розглядати земельні спори.

Судом взято до уваги складені Пасічнянською сільською радою 23.11.2018 року схему обмірів та акт, які були проведені без участі ОСОБА_1 . Даний акт складений без участі сертифікованого інженера-землевпорядника, без застосування геодезичних приладів, без встановлення координат та виносу їх на місцевості відносно безперспективного проїзду, зображенгого на генеральному плані села Пасічна 1982 року.

Посилаючись за зазначені обставнини представник апелянта просила рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

У відзиві на апеляційну скаргу сільський голова с. Пасічна Михайлюк В. зазначив, що рішення суду першої інстанції є законним та обгрунтованим, судом повно та всебічно досліджено всі докази по справі та прийнято рішення згідно норм чинного законодавства.

Представник ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ОСОБА_12 у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що така зводиться до перекручування фактів, переоцінки доказів і незгоди апелянта з висновком суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції досліджено всі докази та надано їм належну правову оцінку.

У судовому засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали доводи апеляційної скарги з наведених у ній мотивів.

Позивачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , їх представник ОСОБА_12 , третя особа на стороні позивача Герба ОСОБА_13 заперечили доводи апеляційної скарги, посилаюись на обрунтованість висновків суду обставинам справи.

Третя особа на стороні відповідача ОСОБА_7 в судове засідання апеляційного суду не з`явилась, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином.

Треті особи на стороні позивача, Пасічнянська сільська рада, ОСОБА_5 надіслали на адресу суду заяву про слухання справи без їх участі, просили рішення суду залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, поясенення сторін, дослідивши письмові матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає.

Постановляючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , суд першої інстанції виходив із того, що зібраними в справі доказами встановлено, що відповідач ОСОБА_1 неправомірно чинить позивачам перешкоди у користуванні дорогою місцевого значення біля свого домоволодіння по АДРЕСА_1 , шляхом встановлення огорожі на вказаній земельній ділянці.

З таким висновком колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

Судом встановлено, що між стронами протягом тривалого часу існує спір з приводу користування громадською дорогою по АДРЕСА_1 .

Із матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_3 згідно державного акту на право приватної власності на землю від 25 вересня 2000 року є власником земельної ділянки площею 0,5644 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Із графічного зображення плану земельної ділянки вбачається наявність вулиці Франка від літери "В" до літери "Г"(а.с.9 т.1).

Наявність дороги підтверджена також графічними матеріалами: розміщення земельної ділянки та викопіювання з генплану с. Пасічна.

Згідно акту, складеного земельною комісією Пасічнянської сільської ради 25 вересня 2009 року в присутності ОСОБА_3 , ОСОБА_1 - відповідача ОСОБА_1 зобов`язано не чинити перешкод у користуванні громадською стежкою.

Із відповіді Надвірнянської районної державної адміністрації від 20 серпня 2010 року на звернення ОСОБА_3 вбачається, що за результатами перевірки звернення - ОСОБА_10 (чоловіку відповідача ОСОБА_1 , у користуванні якого до 2016 року перебувала земельна ділянка) видано обов`язковий для виконання припис про усунення порушення земельного законодавства та складено протокол про адміністративне правопрушення № 016 від 19.08.2010 року.

Актом земельної комісії Пасічнянської сільської ради від 30 вересня 2016 року складеного комісією у складі: землевпорядника, депутатів сільської ради, в присутності ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_14 , рекомендовано ОСОБА_1 не чинити перешкод у користуванні дорогою та при виготовленні правовстановлюючих документів на земельну ділянку чітко вказати ширину даної дороги згідно Генплану с. Пасічна.

Актом земельної комісії Пасічнянської сільської ради від 03 квітня 2017 року складеного комісією у складі: землевпорядника, депутатів сільської ради в присутності ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_14 - ОСОБА_1 рекомендовано не чинити перешкод у користуванні існуючою дорогою, яка проходить через її земельну ділянку.

Згідно акту земельної комісії Пасічнянської сільської ради від 23 листопада 2018 року складеного комісією у складі сільського голови, спеціалістаземлевпорядника, архітектора КП «Архітектурно-планувального бюро», членів земельної комісії в присутності ОСОБА_3 , ОСОБА_14 , ОСОБА_8 проведено обстеження дороги місцевого значення біля домоволодіння ОСОБА_1 , що в АДРЕСА_1 в результаті якого встановлено, що ОСОБА_1 самовільно захопила дорогу шляхом встановлення металевої огорожі з однієї сторони та дерев`яної з іншої і таким чином чинить перешкоди користуванні даною дорогою ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_9 , ОСОБА_17 , ОСОБА_8 . Даним обстеженням встановлено, що ширина дороги 3,5 м , довжина 33 м , площею 115,5 кв.м.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Встановлено, що у користуванні ОСОБА_1 перебуває земельна ділянка по АДРЕСА_1 . У 2017 році вона зверталася до Пасічнянської сільської ради із заявою про передачу земельної ділянки у приватну власність однак у зв`язку з наявністю спору щодо заїзду через її земельну ділянку зазначена заява не вирішена, а право користування у встановленому законом порядку зазначеною земельною ділянкою не зарестровано.

Відповідно до положень п.г ч.1 ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Частиною другою ст. 13 ЦК України передбачено, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Держава, згідно ст. 152 ЗК України, забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється у тому числі шляхом: відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; застосування інших, передбачених законом, способів.

Суд першої інстанції оцінюючи поддані сторонами докази в їх сукупності дійшов правильного висновку про те, що земельну ділянку, яка перебуває у користуванні відповідача ОСОБА_1 розділяє дорога місцевого значення, вказаною дорогою протягом тривалого часу користуються позивачі та треті особи на стороні позивачів. Відповідач ОСОБА_1 встановивши огорожу на вказаній громадській дорозі - чинить позивачам перешкоди у користуванні дорогою для заїзду до їх земельних ділянок, а тому порушене право позивачів підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача не чинити перешкод у користуванні дорогою місцевого значення.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не встановив де саме проходить спірний проїзд та що існуючий заїзд до будинковолодіння ОСОБА_1 є дорогою місцевого значення не заслуговують на увагу, оскільки неодноразово комісіями у складі земельної комісії, депутатів сільської ради, сільського голови з виходом на місце встановлено наявність існуючої на протязі тривалого часу дороги місцевого значення із зазначенням її параметрів.

Та обставина, що акт земельної комісії Пасічнянської сільської ради від 23 листопада 2018 року складений у відсутності відповідача ОСОБА_1 не дає підстав для висновку, що встановлені ним обставини не відповідають дійсності, крім того відповідачем не подано будь-яких доказів на його спростовування.

Доводи апелянта про те, що в Пасічнянській сільській раді не обліковуються дороги місцевого значення не може слугувати доказом відсутності спірної дороги місцевого значення.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що матеріалами справи підтверджено існування чотирьох різних варіантів під`їзної дороги, місцезнаходження та параметри яких не співпадають між собою не заслуговують на увагу, оскільки вказаними матеріалами документально підтверджено наявність дороги місцевого значення, а розбіжність її параметрів не може слугувати доказом обґрунтованості заперечень відповідача щодо наявності дороги місцевого значення та чинення перешкод у користуванні нею.

Необгрунтованими є доводи апелянта про те, що існуючий заїзд через її земельну ділянку проходить виключно до земельної ділянки ОСОБА_7 з якою укладено Договір сервітуту від 08.08.2016 рік на користування ОСОБА_7 заїздом до її земельної ділянки. Позивачі пред`явили вимоги про усунення перешкод у користуванні дорогою місцевого значення саме з боку ОСОБА_1 , яка встановила на ній огорожу, що стосується ОСОБА_7 , суміжного власника земельної ділянки, то спору щодо користування заїздом з останньою станом на даний час у позивачів не існує. Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не являються суміжними землекористувачами з відповідачем ОСОБА_1 , однак для проїзду до своїх земельних ділянок користуються дорогою місцевого значення, що розділяє земельну ділянку ОСОБА_1

Необгрунтованими є доводи апелянта про те, що суд зобов`язуючи її усунути перешкоди у користуванні позивачами громадською дорогою місцевого значення на свій розсуд змінив позовні вимоги позивачів. Судом в процесі розгляду справи по суті встановлено, що на наявній дорозі місцевого значення з відповідними параметрами відповідачем встановлено огорожу, а тому задовольняючи вимоги позивачів про усунення перешкод у користуванні дорогою правильно зобов`язав відповідача усунути такі перешкоди шляхом демонтажу огорожі, що не можна розцінювати як зміну позовних вимог позивачів з ініціативи суду.

Не заслуговують на увагу посилання ОСОБА_1 на відсутність Генерального плану села Пасічна.

Рішенням сесії Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області від 05 березня 2013 року №2-21/2013 «Про можливість подальшого користування існуючим генпланом сіл Пасічна, Постоята, Букове, Соколовиця Пасічнянської сільської ради» вирішено визнати існуючий генплан сіл Пасічна, Постоята, Букове, Соколовиця Пасічнянської сільської ради розроблений ДУНД1 «Діпромісто» 1982 року можливим для подальшого використання згідно вимог чинного законодавства.

В існуючому Генплані села Пасічна наявна спірна дорога місцевого значення, підстави вважати зазначений доказ неналежним - відсутні.

Суд першої інстанції дав належну правову оцінку і висновку експерта за результатами проведеної земельно-технічної експертизи та правильно зазначив, що висновок експерта наданий щодо невідповідності існуючого на земельній ділянці ОСОБА_1 заїзду вимогам дороги місцевого значення згідно ДБН, однак даний висновок не спростовує обставин встановлених судом щодо користування позивачами вказаною дорогою на протязі тривалого часу.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що висновки суду не відповідають обставинам справи, а рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, та фактично зводяться до переоцінки доказів, яким судом дана належна правова оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За змістом ст.375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Надвірнянського районного суду від 17 травня 2019 року без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 серпня 2019 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: О.О. Томин

Л.В. Ясеновенко