КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи 359/267/18 Апеляційне провадження № 22-ц/824/4109/2019Головуючий у суді першої інстанції - Яковлєва Л.В. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2019 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,

секретар Горбачова І.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

третя особа ОСОБА_3 ,

представників третьої особи

ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» Попової М.В., Яцько Р.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від18 грудня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора Смолій Вадима Євгеновича, треті особи, що не заявляють самостійних вимог: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІНВЕСТ-КРЕДО», ОСОБА_3 , Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до Державного реєстратора Смолій Вадима Євгеновича, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 19.12.2017 року, індексний номер 38819581, про реєстрацію права власності за ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-Кредо», внесеного державним реєстратором Смолій Вадимом Євгеновичем (керівником Центру реєстраційних послуг»); скасувати запис про право власності за номером 24022110 ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» на квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що 30.03.2007 року між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», було укладено кредитний договір №014/5644/134/011341, відповідно до умов якого банк зобов`язувався надати кредит в сумі 94 000,00 доларів США на споживчі цілі, а саме придбання квартири АДРЕСА_1 .

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 03.04.2007 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено Договір іпотеки № 014/5644/134/011341, за умовами якого позивач передав в іпотек банку вищевказану квартиру.

Разом з тим, 24.10.2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «ЮНЕСКО Банк» було укладено Договір відступлення прав вимоги за вищенаведеними договорами.

В той же день між ПАТ «ЮНЕСКО Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» було укладено договір про відступлення прав вимоги за кредитним договором № 014/5644/134/011341 від 30.03.2007 року, договором поруки та Договором іпотеки № 014/5644/134/011341 від 03.04.2007 року.

При цьому, з відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу стало відомо, що 19.12.2017 року державним реєстратором Смолій В.Є. (керівником Центру реєстраційних послуг) було здійснено реєстрацію права власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , за ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-Кредо».

За даними вказаного реєстру підставою для винесення державним реєстратором рішення про реєстрацію права власності на вказану квартиру за ТОВ «Інвест-Кредо» є Договір іпотеки від 03.04.2007 року, серія та номер ВЕК 968648.

В свою чергу, позивач вважає, що вищенаведена реєстрація права власності на квартиру за ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» є протиправною, виходячи з наступних підстав в їх сукупності:

- правовідносини щодо звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до договору іпотеки від 03.04.2007 року повинні регулюватися у відповідності до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» в редакції, що діяла на день укладення договору іпотеки, та відповідно до якої застереження в іпотечному договорі не є правовою підставою для реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем;

- державна реєстрація права власності на нерухоме майно була проведена з порушенням вимог п. 57-1 Порядку для державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року за № 1127 (надалі - Порядок), за відсутності факту безспірності вимог іпотекодержателя (зокрема щодо суми боргу та правомірності укладення договору про відступлення прав вимоги за кредитним договором);

- відповідач не мав права реєструвати право власності на предмет іпотеки за ТОВ «Фінансова оскільки не було дотримано порядку здійснення звернення стягнення на майно та реєстрацію права власності, передбаченого Законом України «Про іпотеку».

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18.12.2018 року у задоволенні позову відмовлено (т.2, а.с. 128-139).

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що вищенаведене рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову, оскільки судом першої інстанції при його ухваленні було порушено норми процесуального та матеріального права, а також неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи.

Так, в обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки наступним обставинам: на дату прийняття рішення про реєстрацію права власності на квартиру за ТОВ «Фінансова Компанія «Інвест-Кредо» існувала суперечність між заявленими та зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також невідповідність поданих документів зареєстрованим правам та обтяженням; подані ТОВ «Фінансова Компанія «Інвест-Кредо» для реєстрації прав власності документи не надавали змоги встановити правомірність набуття, зміну або припинення прав іпотекодержателя ПАТ «ЮНЕКС БАНК» на підставі договору іпотеки, укладеного між позивачем та ЗАТ «Райффайзен Банк Аваль»; рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки прийнято з порушенням вимог ст. 37 Закону України «Про іпотеку»; при прийнятті рішення державний реєстратор порушив вимог п. 57-1 Порядку.

При цьому, апелянт вказує на помилковість висновків суду щодо відсутності порушень вимог ст 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», адже наявність у праві власності позивача житлової площі розміром 3,075 кв.м. в однокімнатній квартирі, співвласниками якої є троє дорослих різнополих людей, є лише формальною ознакою знаходження у власності іншого нерухомого житлового майна, але не є житлом в розумінні як національного законодавства, так і у розумінні судової практики ЄСПЧ (т.2, а.с. 148-164).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 31.01.2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (т.2, а.с.176, 177).

14.02.2019 року до суду надійшов відзив ТОВ «Фінансова Компанія «Інвест-Кредо» на апеляційну скаргу позивача (т. 2, а.с. 185-192).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19.02.2019 року року справу за апеляційною скаргою призначено до розгляду (т.2, а.с.207, 208).

20.02.2019 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив третьої особи (т. 2, а.с. 217-221).

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Третя особа ОСОБА_3 у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала та просила задовольнити.

Представники третьої особи ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували за її безпідставністю та необґрунтованістю і просили рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалено з дотриманням вимог закону.

Відповідач та третя особа Головне територіальне управління юстиції у м.Києві в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки у судове засідання суд не сповістили.

Разом з тим, враховуючи положення ч.2 ст. 372 ЦПК України, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутністю нез`явившихся осіб, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, з метою забезпечення виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за Кредитним договором № 014/5644/134/011341 від 30.03.2007 року, 03.04.2017 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено Договір іпотеки № 014/5644/134/011341, предметом якого було визначено квартиру АДРЕСА_1 .

Разом з тим, 24.10.2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «ЮНЕСКО Банк» було укладено Договір відступлення прав вимоги за вищенаведеними договорами.

В той же день між ПАТ «ЮНЕСКО Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» було укладено договір про відступлення прав вимоги за кредитним договором № 014/5644/134/011341 від 30.03.2007 року, договором поруки та Договором іпотеки № 014/5644/134/011341 від 03.04.2007 року.

За даними Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 03.01.2017 року, рішенням державного реєстрова Комунального підприємства «Центр реєстраційних послуг» Смолія В.Є. від 19.12.2017 року (індексний номер 38819581) право власності на квартиру АДРЕСА_1 , було зареєстровано за ТОВ «Фінансова компанія «Ініест-Кредо».

Крім того, як зазначено у вказаній довідці, підставою виникнення у ТОВ «Фінансова компанія «Ініест-Кредо» права власності на квартиру зазначено: Договір іпотеки, серія та номер: ВЕК НОМЕР_1 , виданий 03.04.2017 року, видавник: державний нотаріус Бориспільської міської державної адміністрації нотаріальної контори Київської області.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування вищенаведеного рішення державного реєстратора, пред`явлених позивачем до державного реєстратора Смолія В.Є., суд першої інстанції виходив з того, що проведення державної реєстрації права власності відбулося з дотриманням процедури та вимог, встановлених Законом України «Про іпотеку», Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

При цьому, ухвалюючи вказане судове рішення, суд першої інстанції вважав, що спір щодо визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права на нерухоме майно виник саме між позивачем та державним реєстратором Смолієм В.Є.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що у подібних з цією справах за позовом іпотекодавця до державного реєстратора із залученням іпотекодержателя третьою особою спірні правовідносини виникають саме між позивачем та третьою особою через невиконання договірних зобов`язань і реалізацією прав іпотекодержателя щодо предмета іпотеки - нерухомого майна позивача (постанови від 17 квітня 2018 року у справі № 815/6956/15, від 24 квітня 2018 року у справі № 825/478/17, від 29 травня 2018 року у справі № 826/19487/14, від 30 травня 2018 року у справі № 826/9417/16, від 6 червня 2018 року у справі № 804/3509/17, від 16 жовтня 2018 року у справі № 804/14296/15, від 14 листопада 2018 року № 826/1656/18).

За змістом висновків, викладених у п. 31.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі № 372/51/16-ц, та постанові Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.04.2019 року у справі № 686/20502/16-ц, спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно має розглядатися як спір, що пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстровано речове право на нерухоме майно.

Крім того, як зазначила Велика Палата Верховного Суду України у своїй постанові від 18.09.2018 року у справі № № 11-404апп18, належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої прийнято оскаржуване рішення про реєстрацію права власності.

Тобто, виходячи з вищенаведеного, а також зважаючи на предмет спору та обставини справи, у даному випадку спір пов`язаний з реалізацією іпотекодержателем своїх прав на предмет іпотеки, процедура якої передбачає їх здійснення лише за участю державного реєстратора, дії якого, в свою чергу, оскаржуються опосередковано через неправомірність дій іпотекодержателя.

Однак, незважаючи на вищенаведені висновки Верховного Суду, суд першої інстанції розглянув та задовольнив позов, пред`явлений до неналежного відповідача - державного реєстратора Смолія В.Є.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, у ході розгляду справи судом першої інстанції позивачем не заявлялося клопотань ані про залучення співвідповідача, ані про заміну неналежного відповідача на належного - ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-Кредо».

В свою чергу, ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За змістом ст.ст. 4, 48 ЦПК України відповідачем є особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку, позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

При цьому, у відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого засідання, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Тобто, виходячи з системного аналізу вищенаведених положень цивільного процесуального законодавства, можна дійти висновку, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, в той час як встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Аналогічний висновок викладено й в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі № 523/9076/16-ц.

Крім того, як наголошено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі № 552/6381/17, пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог.

Однак, суд першої інстанції на вищенаведені обставини уваги не звернув та, враховуючи відсутність спору між сторонами по справі, помилково дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку зі встановленням факту дотримання процедури державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Доводи апеляційної скарги не містять посилань на вказані обставини, проте в даному випадку суд апеляційної інстанції керується ч. 4 ст. 367 ЦПК України, якою встановлено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

При цьому, як передбачено пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

На підставі викладеного, а також враховуючи те, що можливість заміни належної сторони виключно на стадії розгляду справи у суді першої інстанції, в той час як при здійсненні апеляційного перегляду справи суд не уповноважений на вчинення таких дій, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, скасувати рішення суду першої інстанції, як таке щодо ухвалене з порушенням норм процесуального права, та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити з тих підстав, що позов пред`явлений до неналежного відповідача.

Також, слід зазначити, що в даному випадку аналіз інших доводів апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального права колегія суддів вважає недоцільним з огляду на встановлення відсутності спору між позивачем та відповідачем.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , - задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від18 грудня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора Смолій Вадима Євгеновича, треті особи, що не заявляють самостійних вимог: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІНВЕСТ-КРЕДО», ОСОБА_3 , Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного реєстратора Смолій Вадима Євгеновича, треті особи, що не заявляють самостійних вимог: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІНВЕСТ-КРЕДО», ОСОБА_3 , Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного суду.

Повний текст постанови складений 08 серпня 2019 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В. Крижанівська