Постанова

Іменем України

17 липня 2019 року

м. Київ

справа № 466/8856/16-ц

провадження № 61-16251св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Калараша А.А. (суддя-доповідач),

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Петрова Є. В., Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи - Публічне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС»,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 16 лютого 2017 року, ухвалене під головуванням судді Свірідової В. В., та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 8 червня 2017 року, постановлену у складі колегії суддів Крайник Н. П., Мельничук О. Я., Савуляк Р. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

17 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь 9 221,22 грн матеріальної шкоди, 5 000 грн моральної шкоди та судові витрати у справі.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 3 грудня 2015 року о 18.40 год. відповідач, керуючи транспортним засобом марки Fiat державний номерний знак НОМЕР_1 , у м. Львові по вул. Сахарова, 43, не надав перевагу в русі транспортному засобу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_2 , який належить позивачу, в зв`язку з чим автомобіль позивача отримав технічні пошкодження.

Позивач зазначив, що на час ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача, як власника наземного транспортного засобу, була застрахована в АТ «СГ «ТАС». Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження щодо визначення вартості матеріального збитку та ринкової вартості КТЗ, проведеного на замовлення АТ «СГ «ТАС», вартість відновлюваного ремонту автомобіля Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_3 , становить 28 385,18 грн, матеріальний збиток з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля становить 18 575,73 грн. На підставі його заяви АТ «СГ «ТАС» виплатила йому страхове відшкодування в розмірі 16 078,78 грн.

Проте, фактичні витрати, які позивач поніс у зв`язку з ремонтом автомобіля , становлять 25 300 грн, що підтверджується Актом здачі-приймання виконаних робіт з обслуговування та ремонту автомобіля від 24 грудня 2015 року №681 та витрат вартості ремонтних робіт. Отже, з урахуванням отриманого страхового відшкодування, що становить 16 078,78 грн, ОСОБА_1 вважає, що відповідач зобов`язаний відшкодувати йому різницю між фактичним розміром заподіяної йому шкоди та страховим відшкодуванням, що становить 9 221,22 грн.

Крім того, у зв`язку з пошкодженням належного йому майна, йому було спричинено моральну шкоду, яка полягає в тому, що внаслідок пошкодження транспортного засобу він змушений був вживати додаткових заходів для організації життя своєї сім`ї. Розмір моральної шкоди визначив у розмірі 5 000 грн.

Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 16 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 08 червня 2017 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 9 221,22 грн матеріальної шкоди та 1 000 грн моральної шкоди, а всього 10 221,22 грн Вирішено питання судового збору.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що витрати, які позивач поніс для відновлення свого порушеного права, перевищують розмір страхового відшкодування, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), що становить 9 221,22 грн.

Крім того, задовольняючи частково позовні вимоги позивача про стягнення моральної шкоди в розмірі 1000 грн, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок пошкодження належного позивачу майна йому було завдано моральну шкоду у вигляді моральних страждань, які полягали у порушенні звичного способу життя.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У липні 2017 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у який просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 вересня 2017 року поновлено строк на касаційне оскарження, відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 466/8856/16-ц з Шевченківського районного суду м. Львова.

Зупинено виконання рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 16 лютого 2017 року до закінчення касаційного розгляду.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року справу № 466/8856/16-ц передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що визначаючи суму, яка підлягає стягненню з відповідача, суди неповно дослідили питання достатності та достовірності доказів, якими позивач обґрунтовував свої вимоги. Зокрема, позивачем не надано суду достатніх доказів щодо понесених ним фактичних витрат, пов`язаних з відновленням пошкодженого автомобіля, доказів на підтвердження того, що автомобіль відремонтовано з використанням нових вузлів, деталей та комплектуючих, а невживаних запчастин, та в матеріалах справи такі документи відсутні.

Крім того, вважає, що позивач не надав доказів на підтвердження спричинення йому діями відповідача моральної шкоди.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Під час розгляду справи суди встановили, що 03 грудня 2015 року о 18.40 год. ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки Фіат державний номерний знак НОМЕР_1 у м. Львові по вул. Сахарова, 43, не надав перевагу в русі іншому транспортному засобу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Фольксваген, державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого відбулось зіткнення з автомобілем Фольксваген державний номерний знак НОМЕР_3 , завдавши транспортним засобам технічних пошкоджень, чим порушив вимоги п. 10.2 ПДР України.

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 29 грудня 2015 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено штраф у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян , що становить 340 грн в дохід держави (а.с. 17).

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріального збитку та ринкової вартості КТЗ від 26 грудня 2015 року №344 , проведеного на замовлення АТ «СГ «ТАС» вартість відновлюваного ремонту автомобіля Volkswagen Passat 1,8 TSi, реєстраційний номер НОМЕР_3 , на момент дослідження становить 28 385,18 грн; вартість матеріального збитку, який заподіяно власнику автомобіля Volkswagen Passat 1,8 TSi, реєстраційний номер НОМЕР_3 , внаслідок пошкодження під час ДТП 3 грудня 2015 року, на момент дослідження становить 18 575,73 грн; ринкова вартість автомобіля Volkswagen Passat 1,8 TSi, реєстраційний номер НОМЕР_3 , на 3 грудня 2015 року до моменту його пошкодження у ДТП (без врахування пошкоджень отриманих внаслідок ДТП), становила 470 291,82 грн (а.с. 5-15). Вазаний висновок Експерт Вербов В.В. повністю підтримав у судовому засіданні.

На підставі заяви про виплату страхового відшкодування 18 березня 2016 року, на вказаний позивачем рахунок, АТ «СГ «ТАС» було перераховано 16 078,78 грн.

Згідно з актом здачі-приймання виконаних робіт з обслуговуванню та ремонту автомобіля від 24 грудня 2015 року №681, підписаного СПД - ФО ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (а.с.18), понесені позивачем витрати для усунення наслідків ДТП становлять 25 300,00 грн, що підтверджується товарним чеком від 24 грудня 2015 року на суму 25 300 грн, виданим СПД - ФО ОСОБА_5 (а.с.49).

Як вбачається з акта здачі-приймання виконаних робіт з обслуговування та ремонту автомобіля від 24 грудня 2015 року №681 , в його включено вартість робіт та деталей, пов'язаних лише з усуненням пошкоджень автомобіля, зазначених у довідці про ДТП (а.с.4) та висновку експертного автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріального збитку та ринкової вартості КТЗ від 26 грудня 2015 року №344 , зокрема такими пошкодженнями є ліві передні двері, задні ліві двері, ручка лівих передніх дверей.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП.

При цьому, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Верховний Суд, в оцінці обставин справи, виходить з того, що якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

У постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 міститься висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Встановивши, що вартість майнового збитку, завданого ОСОБА_1 пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує стягнутий на користь позивача розмір страхового відшкодування, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що з ОСОБА_2 , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром завданих збитків та стягнутим страховим відшкодуванням.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Доводи заявника у касаційній скарзі про те, що позивачем не надано доказів, що під час ремонту автомобіля були викорисані нові деталі, та не встановлена точна вартість відновлюваних робіт, висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, а фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Згідно із частинами першою-другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Розмір такої шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, та стягуючи таку в розмірі 1000 грн, суди виходили з того, що внаслідок пошкодження належного позивачу майна йому було завдано моральну шкоду у вигляді моральних страждань, порушення звичного способу життя.

Доводи касаційної скарги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , стосовно того, що судами неправильно визначено розмір відшкодування моральної шкоди на правильність висновків суду не впливають, оскільки цей розмір судом визначений з урахуванням засад виваженості, пропорційності, розумності й справедливості.

Інші доводи, наведені у касаційній скарзі, були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 16 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 8 червня 2017 року залишити без змін.

Відновити виконання рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 16 лютого 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий А. А. Калараш

Судді: А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров

В. В. Сердюк