ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6015/19 Справа № 203/3574/17 Суддя у 1-й інстанції - Католікян М. О. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче об`єднання «Созидатель», третя особа: Дніпровська міська рада, про визнання договорів частково недійсними, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2017 року позивачі звернулися до суду з позовом до ПрАТ «НВО «Созидатель», третя особа Дніпровська міська рада, про визнання договорів частково недійсними, зобов`язання вчинити дії.

Позов мотивований тим, що позивачі є власниками квартир у будинку АДРЕСА_1 . Замовником будівництва вказаного будинку, генпроектувальником та генпідрядником є відповідач. До 01.05.2016 року надавачем комунальних послуг у будинку також був відповідач. Невід`ємною частиною договорів, укладених відповідачем з позивачами, є додаток №1, який регулює розмір тарифу послуг з опалення та гарячого водопостачання. Позивачі дізналися, що вказані тарифи всупереч Закону України від 24.06.2004 року №1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» не були затверджені (погоджені) органом місцевого самоврядування (третьою особою), що призвело до безпідставного отримання від позивачів коштів. Крім того, згідно із законом відповідач не мав законних підстав надавати позивачам такі послуги. Викладене стало причиною звернення позивачів до суду з позовом про визнання укладених договорів у частині додатків з розрахунку щомісячної вартості опалення та гарячого водопостачання недійсними, зобов`язання відповідача здійснити відповідний перерахунок вказаних тарифів.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що твердження позивачів про наявність таких суперечностей не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_5 просять рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовну заяву в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2019 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Так, судом встановлено, що відповідач є замовником, генеральним проектувальником та генпідрядником будинку АДРЕСА_1 .

Позивачі є власниками квартир АДРЕСА_2 АДРЕСА_3 АДРЕСА_4 АДРЕСА_5 .

2010 року між сторонами було укладено низку договорів про надання послуг з опалення та гарячого водопостачання (житловий фонд), згідно з якими відповідач зобов`язався надавати позивачам платні послуги з опалення та постачання гарячої води шляхом її підігріву з використанням обладнання будинкової дахової котельної.

Невід`ємною частиною укладених між ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та відповідачем договорів є додатки №1 до них «Розрахунок щомісячної вартості опалення та гарячого водопостачання», згідно з якими сторони визначили тариф з опалення 1,0 м2 опалювальної площі приміщення в місяць у сумі 3,23 грн. та тариф на гаряче водопостачання (підігрів води без врахування тарифу на постачання холодної води) у сумі 12,51 грн. (за 1,0 м3).

Згідно з додатком №1 до договору, укладеного між ОСОБА_4 та відповідачем «Розрахунок щомісячної вартості опалення та гарячого водопостачання» сторони визначили тариф з опалення 1,0 м2 опалювальної площі приміщення в місяць у сумі 4,12 грн. та тариф на гаряче водопостачання (підігрів води без врахування тарифу на постачання холодної води) у сумі 15,64 грн. (за 1,0 м3).

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд обґрунтовано виходив з того, що відповідач не відноситься до підприємств комунальної форми власності, відповідні тарифи, які є предметом спору, не мають затверджуватись (узгоджуватись) третьою особою, на чому наполягають позивачі у заявленому позові. Оскільки твердження позивачів про наявність таких суперечностей не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Згідно зі статтею 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: перша група житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг; друга група житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території; третя група житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін). Ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Відтак зміст приведеної норми дає підстави дійти висновку про те, що адміністративно-правову природу мають лише перші дві групи житлово-комунальних послуг, яким притаманне тарифне регулювання з боку уповноважених центральних органів виконавчої влади, національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, або органів місцевого самоврядування.

Особливість же третьої групи житлово-комунальних послуг, до якої й відносяться послуги, що надавав відповідач, полягає у невтручанні осіб, що не є сторонами відповідного договору, у формування тарифів на житлово-комунальні послуги.

При цьому суд бере до уваги положення частини 1 статті 19 Закону «Про житлово-комунальні послуги», у відповідності з якою відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, що у контексті принципу цивільного законодавства «свобода договору» та змісту статті 14 Закону«Про житлово-комунальні послуги» підтверджує обґрунтованість викладених вище висновків.

За правилами, встановленими статтею 13 Закону України від 02.06.2005 року «Про теплопостачання», у редакції, що діяла на час укладення оспорюваних правочинів, до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері теплопостачання, зокрема, належить встановлення для відповідної територіальної громади в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на теплову енергію, які надаються підприємствами та організаціями комунальної власності, крім тарифів на теплову енергію, що виробляється на установках комбінованого виробництва теплової і електричної енергії.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що послуги з опалення та гарячого водопостачання відносяться до третьої групи, а не до другої, колегії суддів вважає необґрунтованими, оскільки відповідач не є підприємством, що займає монопольне становище на ринку теплопостачання, а отже ціни на послуги не є регульованими, у зв`язку з чим не підлягають затвердженню, а тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтовано висновку про відмову у задоволенні позову.

Посилання апелянтів, що суд першої інстанції помилково не врахував на лист Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 17.10.2017 року №603-163-3/14038, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки відповідно до підпункту 11 пункту 4 Положення про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 року №667, Держпродспоживслужба відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням вимог формування, встановлення та застосування виключно державних регульованих цін (тарифів), тоді як у сторін виникли договірні правовідносини, в той час як на повноваження Держпродспоживслужби дані відносини не розповсюджуються.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду обґрунтоване і підтверджується матеріалами справи, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко