Справа № 215/1479/19
6/215/53/19
У Х В А Л А

02 серпня 2019 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області

у складі: головуючого, судді Коноваленка М.І.

секретар судового засідання - Пономаренко М.В.

розглянувши в порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, подання державного виконавця Тернівського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа, -

ВСТАНОВИВ:

20 березня 2019 року державний виконавець Литвинчук О.В. звернулась до суду з вищевказаним поданням щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу у боржника ОСОБА_1 . Подання обґрунтовано тим, що на виконанні у державного виконавця знаходиться виконавче провадження №57123638 з примусового виконання вимоги № ф-1042-23у, виданої 03.03.2018 року ГУДФС у Дніпропетровській області про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , боргу в розмірі 15371,08 грн. Боржник вимогу не виконує, декларацію не подав, будь-яких дій спрямованих на його виконання не здійснено, чим злісно ухиляється від виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 441 ЦПК України суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Державний виконавець до суду не прибув, клопотання про розгляд подання за його відсутності не подав.

Справа розглядається за відсутності сторін, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

При вивченні подання та доданих до нього матеріалів, судом встановлено наступне.

Так, у Тернівському відділі державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області знаходиться виконавче провадження з примусового виконання вимоги № ф-1042-23у, виданої 03.03.2018 року ГУ ДФС у Дніпропетровській області про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , боргу в розмірі 15371,08 грн. Виконавче провадження відкрито, згідно постанови державного виконавця, 04.09.2018 року (а.с.4).

Державний виконавець звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу, посилаючись на те, що постановою про відкриття виконавчого провадження боржника було зобов`язано подати декларацію про доходи та майно та повідомлено про відповідальність за неподання такої декларації або за внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Боржник вимогу не виконує, декларацію не надав, будь-яких дій спрямованих на його виконання не здійснив.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, які провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна, згідно з ч. 1 ст. 24 цього Закону.

Згідно ч. 2 та п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України», громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього, - до виконання зобов`язань. Частиною 3 ст. 441 ЦПК України передбачено, що суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Відповідно п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Однак, відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Правовими позиціями Верховного Суду України, щодо судової практики про вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013 р. визначено, що «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (тобто боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (відсутність майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо), тобто з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, повинні полягати у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. Звернення державного виконавця до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України повинно бути як крайній захід, який застосовується до боржника, коли державним виконавцем вже виконані всі можливі дії щодо примусового виконання судового рішення, оскільки це веде до обмеження конституційного права громадянина на свободу пересування.

Таким чином, зобов`язання державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України, виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Однак, державним виконавцем не було надано жодного доказу на підтвердження доводів про те, що ОСОБА_1 свідомо ухиляється від виконання зобов`язань, оскільки не надано доказів про те, які заходи здійснювались державним виконавцем для виконання рішення суду, зокрема, доказів про те, що боржник отримував виклики державного виконавця, що він має намір покинути територію України.

Матеріали подання не містять також доказів про отримання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження та, як наслідок, повідомлення боржника про існування вказаного виконавчого провадження відносно нього.

Отже, державним виконавцем не підтверджено факт обізнаності боржника щодо наявності відкритого виконавчого провадження, що виключає свідомість невиконання рішення суду та наявність в його діях/бездіяльності умислу.

У прохальній частині подання державний виконавець просить обмежити боржника у праві виїзду за кордон, при цьому подання взагалі не містить посилань щодо наміру боржника виїхати за межі України та докази його конкретних намірів на виїзд з України. При цьому, звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника, державний виконавець не прийняв до уваги, що законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від виконання. Сама по собі наявність зобов`язання про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, не може бути підставою для застосування норм ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження».

Отже, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні подання.

На підставі вище викладеного та керуючись ст. 441 ЦПК України, Законом України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року зі змінами та доповненнями, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання державного виконавця Тернівського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без вилучення паспортного документа - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Тернівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя: