Справа № 589/2262/18
Провадження № 2/589/338/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 року

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Курбанової А.Р.,

за участі:

секретаря судового засідання Ніколаєнко В.В.

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шостка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати і середнього заробітку за час затримки розрахунку,-

ВСТАНОВИВ:

30 травня 2018 року позивач звернувся до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення невиплаченої суми заробітної плати за період з листопада 2017 року по січень 2018 року в розмірі 10125 грн. 00 коп. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 12059 грн. 98 коп., мотивуючи його тим, що з 01.07.2013р. по 31.01.2018р. він працював у ФОП ОСОБА_2 на посаді слюсаря з ремонту автомобілів. 31.01.2018р. позивач був звільнений на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін), але розрахунку з ним відповідач не провів.

В свою чергу відповідач надав до суду відзив, у якому проти позову заперечував, зазначаючи, що при звільненні ОСОБА_1 у відповідності до ст. 116 КЗпП з ним був проведений повний розрахунок та заборгованості по виплаті заробітної плати у відповідача перед позивачем не існує, що підтверджується розрахунковими платіжними відомостями.

В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав з підстав, викладених у позові, додатково зазначив, що заробітну плату за період з листопада 2017 року по січень 2018 року він не отримував та поставив свій підпис у розрахунковій відомості формально - на прохання роботодавця, зауважив, що на розрахунковій відомості за січень 2018 року взагалі проставлений не його підпис.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, зазначив, що розрахунок з позивачем був проведений повністю.

Суд, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Записами в трудовій книжці позивача підтверджується, що позивач працював у ФОП ОСОБА_2 з 01.07.2013р. по 31.01.2018р. (а.с. 7)

31.01.2018р. позивач був звільнений з роботи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін).

Згідно зі ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, відповідно до якої при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

За доводами позивача відповідач такого розрахунку з ним не провів ані в день звільнення, ані після, а тому просить стягнути з ФОП ОСОБА_3 суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, а також середній заробіток за час затримки розрахунку.

Згідно з ч. 3 ст.12, ст.ст.76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи копій розрахункових платіжних відомостей /а.с.42-44/, відповідачем був проведений розрахунок з позивачем за спірний період та останньому нарахована заробітна плата в загальному розмірі 10125 грн. 00 коп., при цьому фактично виплачено з відрахуванням податків - 8150 грн. 62 коп., про що свідчать наявні особисті підписи позивача на вказаній відомості. Доказів, що підтверджують доводи позивача про неодержання при цьому грошей, за які він розписався в відомостях, під час розгляду справи здобуто не було.

Посилання позивача на те, що в розрахунковій відомості за січень 2018 року проставлений не його підпис, останнім жодним чином не підтверджені та питання щодо призначення судової почеркознавчої експертизи перед судом він не ініціював, а тому суд вважає такі твердження позивача не доведеними. В свою чергу, відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Також суд не приймає до уваги покази свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (які разом з позивачем також працювали у ФОП ОСОБА_2 ) щодо невиплати позивачу заробітної плати, оскільки вони ґрунтуються виключно на словах самого позивача, дані свідки не виконували трудових функцій, пов`язаних з виплатою заробітної плати у ФОП ОСОБА_2 , а тому в силу приписів ч. 2 ст. 90 ЦПК України такі покази не можуть бути допустимими доказами факту чи обставини, на доведення яких вони надані.

В контексті викладеного слід зазначити, що відповідно до загальних правил, визначених Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженим постановою Правління Національного банку України № 637 від 15.12.2004р. видача заробітної плати, що видається готівкою, оформлюється видатковою відомістю, з цього слідує, що саме інформація, зазначена у ній є першочерговим належним, допустимим і достатнім доказом на підтвердження/спростування виплати заробітної плати.

Крім того, факт проведення розрахунку з позивачем підтверджується також індивідуальними відомостями про застраховану особу ОСОБА_1 /а.с. 8/, згідно з якими дохід останнього, отриманий від ОСОБА_2 (код страхувальника - НОМЕР_1 ), склав: у листопаді 2017 року - 3201 грн. 00 коп.; у грудні 2017 року - 3201 грн. 00 коп.; у січні 2018 року - 3723 грн. 00 коп.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивач не довів факту не проведення з ним розрахунку при звільненні, натомість відповідач належними та допустимими доказами спростував відповідні доводи позивача, покладенні в обґрунтування позову, а тому у його задоволенні в цій частині слід відмовити. Як наслідок не підлягають задоволенню і похідні від цих вимоги позивача про стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Підсумовуючи вищезазначене в сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Керуючись ст. ст. 47, 116, 117 КЗпП України, ст.ст. 4, 5, 12, 76-81, 83, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду через Шосткинський міськрайонний суд Сумської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 26.07.2019р.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду

Сумської області А.Р.Курбанова