ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2019 року м. Чернівці

Справа № 718/325/19

Провадження №22-ц/822/650/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І. М.

суддів: Владичана А.І., Лисака І.Н.

секретар - Собчук І.Ю.

за участю: представника позивача - Крамар І.І., відповідача - ОСОБА_1 , його представника - ОСОБА_2 , представника відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 17 квітня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Брусницької сільської ради Кіцманського району Чернівецької області, ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом визнання особи такою, що втратила право користування та зобов`язання зняти з реєстрації місця проживання, головуючий у І-й інстанції - Олексюк Т.І.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 у лютому 2019 року звернулася до суду з позовом до Брусницької сільської ради Кіцманського району Чернівецької області, ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом визнання особи такою, що втратила право користування ним та зобов`язання зняти її з реєстрації місця проживання.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 21 лютого 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Хотинського районного нотаріального округу Чернівецької області Масловською І.Ю., зареєстрованого в реєстрі за № 264, вона є власником житлового будинку в АДРЕСА_1 . Право власності на зазначений будинок зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 114786303. Житловий будинок належав продавцю ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 22 жовтня 2014 року, реєстраційний номер 593, номер запису про право власності 7427189, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 25.

Перебуваючи на реєстраційному обліку за адресою: АДРЕСА_1 , відповідач ОСОБА_1 чинить їй перешкоди у користуванні та розпорядженні належним їй майном. Дії відповідача Брусницької сільської ради щодо реєстрації ОСОБА_1 за даною адресою є незаконними.

З урахуванням уточнених позовних вимог, просила визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 , та зобов`язати Брусницьку сільську раду скасувати реєстрацію ОСОБА_1 у вказаному житловому будинку.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 17 квітня 2019 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано ОСОБА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , таким, що втратив право користування житловим будинком в АДРЕСА_1 . В решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

На зазначене рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Посилається на те, що рішення суду прийнято з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими та порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що судом належним чином не перевірено, кому належить спірне будинковолодіння і яким воно в дійсності було раніше і є в даний час. Не перевірено чи є позивачка належним власником, а також чи набула перед цим право особистої власності на предмет спору сама спадкодавиця ОСОБА_6 на момент її смерті, а також дід продавця ОСОБА_5 - ОСОБА_7 . Також не перевірено кому в дійсності належить чи може належати спірне нерухоме майно, в тому числі самочинно збудований житловий будинок. Позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності.

На апеляційну скаргу від учасників справи відзив не надходив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скарг слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як передбачено частиною 1 статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що власником житлового будинку в АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 , і за цією адресою зареєстрований ОСОБА_1 , яким у 1977 році був придбаний житловий будинок за вказаною адресою і який був зруйнований у 2011 році, а отже право власності на нього припинилось.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 є власником житлового будинку в АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 21 лютого 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Хотинського районного нотаріального округу Чернівецької області Масловською І.Ю., зареєстрованого в реєстрі за № 264.

Право власності на зазначений будинок зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 114786303. Житловий будинок належав продавцю ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 22 жовтня 2014 року (серії НАЕ №207173), реєстраційний номер 593, номер запису про право власності 7427189, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 25.

Відповідно до довідки Брусницької сільської ради Кіцманського району Чернівецької області від 11 березня 2019 року № 637, ОСОБА_1 є власником житлового будинку і дійсно зареєстрований по АДРЕСА_1 .

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушеним.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме порушене право та з яких підстав.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у цивільній справі 454/2025/15 (61-46621ск18).

Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Позивачем належними та допустимими доказами доведено, що вона є власником спірного житлового будинку АДРЕСА_1 , зокрема, договором купівлі-продажу будинку від 21 лютого 2018 року, посвідченим приватним нотаріусом Хотинського районного нотаріального округу Чернівецької області Масловською І.Ю., зареєстрованим в реєстрі за № 264, який є чинним та ніким не скасований.

Будинок, який придбаний відповідачем у 1977 році за цією адресою, був зруйнований у 2011 році, що відповідачем не спростовано, а отже, право власності на нього припинилося.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 346 ЦК України право власності припиняється у разі знищення майна.

Згідно з частинами 1-3 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В частині 1 статті 81 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом.

За вимогами статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції належним чином не перевірено хто є власником спірного житлового будинку, не заслуговують на увагу, оскільки в матеріалах справи міститься договір купівлі-продажу житлового будинку від 21 лютого 2018 року, відповідно до якого продавець ОСОБА_5 продала, а покупець ОСОБА_4 купила та прийняла у власність житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 . Право власності зареєстровано в реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Аргументи апеляційної скарги про пропуск позивачем позовної давності колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (частина перша статті 257 ЦК України).

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (стаття 391 ЦК України). Вказані способи захисту можуть бути реалізовані шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

До позовів про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном позовна давність не застосовується, оскільки негаторний позов може бути пред`явлений позивачем доти, поки існує відповідне правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц.

Суд розглянув дану справу в межах доводів позовної заяви, на підставі наданих доказів та з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, відповідно до вимог статті 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 17 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повної постанови - 06 серпня 2019 року.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: А.І. Владичан

І.Н. Лисак