РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/4039/18

пр. № 2/759/1050/19

16 липня 2019 рокуСвятошинський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Журибеди О.М.,

при секретарі Ковтун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в іноересах якої діє ОСОБА_3 , 3-і особи: Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування Святошинської районної державної адміністрації в м. Києві, Служба у справах дітей Святошинської районної державної адміністрації в м. Києві про визнання втратившим право користування,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання втратившим право користування ОСОБА_2 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що він, відповідно до договору дарування квартири від 28.08.2000 року на право приватної власності, є власником квартири АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , зареєстрована в спірній квартирі, однак не проживає в ній з 2005 року по теперішній час, не бажає сплачувати комунальні платежі.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили їх задовольнити та не заперечували проти винесення по справі заочного рішення.

Відповідач та її законний представник в судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином про день, час та місце судового розгляду.

Представники третьої особи: Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування Святошинської районної державної адміністрації в м. Києві, Служба у справах дітей Святошинської районної державної адміністрації в м. Києві в судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином про день, час та місце судового розгляду.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача та його представника, допитавши свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування квартири від 28.08.2000 року посвідченого державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори (а.с. 15).

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серія НОМЕР_1 виданого Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_6 , від даного шлюбу народилась донька ОСОБА_7 , які зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 10).

Від першого шлюбу з ОСОБА_3 , який 27.12.2005 року який було було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м. Києва (а.с. 11) народилась донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінградського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 12), яка в подальшому змінила прізвище на - ОСОБА_2 .

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтвердили факт не проживання відповідача в спірній квартирі.

Згідно ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

При цьому із змісту частини першої ст. 402 ЦК України вбачається, що право користування чужим майном може бути встановлене договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у відповідача немає встановлених законом підстав користуватися житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1 .

Приймаючи до уваги те, що реєстрація відповідача у спірній квартирі перешкоджає позивачу, як власнику, в повній мірі розпоряджатися своїм майном, користуватися квартирою, суд вважає за можливе захистити його права, усунувши перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження власністю.

З викладеного, керуючись ст. 150 ЖК України, ст.ст. 383, 391, 402 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-89, 258, 259, 265, 268, 280-284 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в іноересах якої діє ОСОБА_3 , 3-і особи: Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування Святошинської районної державної адміністрації в м. Києві, Служба у справах дітей Святошинської районної державної адміністрації в м. Києві про визнання втратившим право користування - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування в квартирі АДРЕСА_1 .

Апеляційна карга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О.М. Журибеда