Справа № 127/165/17-ц
Провадження № 22-ц/801/1279/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Король О.П.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Войтка Ю.Б.,

суддів Міхасішина І.В., Стадника І.М.,

учасники справи:

позивач Публічне акціонерне товариство «Фідобанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 березня 2017 року, ухвалене під головуванням судді Короля О.П. в м. Вінниці,

у цивільній справі № 127/165/17-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У січні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Фідобанк» (далі - ПАТ «Фідобанк») звернулось в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 24 грудня 2015 року між ПАТ «Фідобанк» та Приватним підприємством «Самара-Агро» (далі - ПП «Самара-Агро») укладено договір про надання овердрафту №1162015Ю, згідно з умовами якого ПП «Самара-Агро» було надано право здійснювати перерахування грошових коштів в обсягах, що перевищують реальні залишки коштів на поточному рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в ПАТ «Фідобанк», з виникненням при цьому дебетового сальдо за зазначеним поточним рахунком в межах ліміту 500 000 грн для ведення операційної діяльності відповідача, поповнення обігових коштів. При цьому безперервний строк наявності дебетового сальдо за поточним рахунком позичальника, що виникає внаслідок користування овердрафтом на умовах договору не повинен перевищувати 30 календарних днів. Договором встановлено термін погашення овердрафту до 23.12.2016 року включно зі сплатою 40 % річних за користування овердрафтом протягом безперервного користування та до спливу 15 календарних днів з дати закінчення строку безперервного користування овердрафтом, після спливу 15 днів - 50 % річних.

Позивач виконав свої зобов`язання за договором в повному обсязі, проте ПП «Самара-Агро» порушило свої зобов`язання щодо своєчасного повернення коштів.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_1 укладено договір поруки №1162015Ю/1 від 24 грудня 2015 року, відповідно до якого поручитель зобов`язується відповідати за повне та своєчасне виконання ПП «Самара-Агро» його боргових зобов`язань перед кредитором за кредитним договором в повному обсязі таких зобов`язань. Згідно з п. 1.4. договору поруки №1162015Ю/1 поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, тобто з вимогою про виконання боргових зобов`язань кредитор може звернутись як до боржника, так і до поручителя.

Станом на 10.11.2016 виникла заборгованість перед ПАТ «Фідобанк» на загальну суму 34 533,81 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 28 050,11 грн., прострочена заборгованість за відсотками - 6 483,70 грн., що стало підставою звернення позивача до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27 березня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Фідобанк» заборгованість за кредитним договором №1162015Ю від 24 грудня 2015 року, яка станом на 10 листопада 2016 року становить 34 533,81 грн. та у відшкодування витрат зі сплати судового збору 1378 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що воно є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права, тому просить рішення скасувати і ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що на стадії відкриття провадження у цій справі, суд неправомірно відмовив у відкритті провадження в частині солідарних позовних вимог до ПП «Самара-Агро», внаслідок чого справа була розглянута, а оскаржуване рішення прийнято виключно стосовно ОСОБА_1 без участі у справі основного боржника (позичальника) - ПП «Самара-Агро», що призвело до неповного з`ясування всіх істотних обставин справи, прийняття передчасного, необґрунтованого та незаконного рішення.

Враховуючи умови договору овердрафту, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні неправильно встановив момент виникнення простроченої заборгованості ПП «Самара-Агро» щодо повернення суми овердрафту по договору (момент порушення основного зобов`язання) - термін погашення овердрафту, та відповідно день з якого в ПАТ «Фідобанк» виникло право пред`явити вимогу до поручителя ОСОБА_1 , внаслідок чого судом безпідставно та необґрунтовано було відмовлено відповідачу у застосуванні норми ч. 4 ст. 559 ЦК України (у разі якщо кредитор протягом шести місяців ід дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимогу до поручителя - порука вважається припиненою).

Крім того, суд першої інстанції неналежним чином та не в повному обсязі з`ясував обставини щодо виконання основного зобов`язання ПП «Самара-Агро», а саме, 20.05.2016 на момент введення тимчасової адміністрації в ПАТ «Фідобанк», фактичного залишку його боргу, а також чому 20.05.2016 ПАТ «Фідобанк» зарахував частину грошових коштів ПП «Самара-Агро», наявних на поточному рахунку в рахунок повернення овердрафту, а решту - ні.

А тому приймаючи оскаржуване рішення суд врахував лише докази позивача та не створив умов для змагальності сторін, їх рівності у судовому процесі, до участі у справі не було залучено основного боржника (позичальника) ПП «Самара-Агро», внаслідок чого судом не взято до уваги наявні в нього докази щодо фактичних обставин справи та заперечення проти вимог позивача.

Представник позивача ПАТ «Фідобанк» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вказав на те, що рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 03.09.2018 задоволено позовні вимоги ПУАТ «Фідобанк» до ПП «Самара-Агро» в повному обсязі.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду в справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 9 статті 19 ЦПК України встановлено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення. Розмір прожиткового мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2017 року становив 1 600 грн.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 176 ЦПК України ціна позову в цій справі визначається сумою, яку позивач просить стягнути з відповідача - 34 533,81 гривень, що є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (160 000 грн), спір у ній не належить до категорій, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження (частина 4 статті 274 ЦПК України), а тому справа з урахуванням її конкретних обставин може бути розглянута без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 24.12.2015 між ПАТ «Фідобанк» та ПП «Самара-Агро» укладено договір про надання овердрафту №1162015Ю, згідно з умовами якого ПП «Самара-Агро» надано право здійснювати перерахування грошових коштів в обсягах, що перевищують реальні залишки коштів на поточному рахунку № НОМЕР_1 відкритому в ПАТ «Фідобанк», з виникненням при цьому дебетового сальдо за зазначеним поточним рахунком в межах ліміту 500 000 грн для ведення операційної діяльності відповідача, поповнення обігових коштів. При цьому безперервний строк наявності дебетового сальдо на поточному рахунку позичальника, що виникає внаслідок користування овердрафтом на умовах договору не повинен перевищувати 30 календарних днів. Договором встановлено термін погашення овердрафту до 23.12.2016 включно зі сплатою 40 % річних за користування овердрафтом протягом безперервного користування та до спливу 15 календарних днів з дати закінчення строку безперервного користування овердрафтом, після спливу 15 днів - 50 % річних.

Позивач виконав свої зобов`язання за договором в повному обсязі, проте ПП «Самара-Агро» порушило свої зобов`язання щодо своєчасного повернення коштів.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_1 укладено договір поруки №1162015Ю/1 від 24.12.2015, відповідно до якого поручитель зобов`язується відповідати за повне та своєчасне виконання ПП «Самара-Агро» його боргових зобов`язань перед кредитором за кредитним договором в повному обсязі таких зобов`язань.

Згідно з п. 1.4. договору поруки №1162015Ю/1 поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, тобто з вимогою про виконання боргових зобов`язань кредитор може звернутись як до боржника, так і до поручителя.

Станом на 10.11.2016 виникла заборгованість перед ПАТ «Фідобанк» на загальну суму 34 533,81 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 28 050,11 грн, прострочена заборгованість за відсотками - 6 483,70 грн.

Так, судом встановлено, що відповідно до виписки по особових рахунках з 24.12.2015 по 21.03.2017, станом на 20.05.2016 на рахунок ПП «Самара-Агро» в ПАТ «Фідобанк» надійшли кошти в безготівковому виді в розмірі 3 405 євро, 75% від цієї суми підлягає обов`язковому продажу, що складає 2 553,75 євро, а решта суми 851 євро підлягало зарахуванню як погашення овердрафту згідно з угодою №1162015Ю за правилами договірного списання. Проте така банківська операція здійснена не була, тому що того ж дня 20.05.2016 відповідно до наказу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №184 від 20.05.2016 було запроваджено тимчасову адміністрацію в ПАТ «Фідобанк» та делеговано повноваження тимчасовому адміністратору банку.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що наявність цієї обставини (введення тимчасової адміністрації) не звільняє боржника від виконання своїх зобов`язань з погашення овердрафту. Так, відповідно до п. 5.1. договору про надання овердрафту №1162015Ю від 24.12.2015, яким визначено, що при настанні строків будь-яких платежів, обумовлених цим Договором, чи у випадку простроченої заборгованості за будь-якими платежами, передбаченими цим Договором, що підлягають сплаті позичальником, а також при настанні випадків дострокового повернення кредиту відповідно до умов цього Договору, будь-які грошові кошти на рахунках Позичальника Банк має право використовувати для оплати таких платежів. Для цього Позичальник надає Банку право договірного списання коштів з рахунків позичальника, з будь-яких інших рахунків Позичальника, відкритих банку (надалі в цьому пункті разом - рахунки), та доручає Банку здійснювати таке договірне списання у сумі, визначеній Банком на підставі цього Договору, будь-яку кількість разів до повної оплати будь-яких зобов`язань Позичальника перед Банком за цим Договором.

Однак згідно з п. 5.5. цього Договору, якщо після настання строків виконання будь-яких зобов`язань Позичальника за цим Договором, Банк з тих чи інших причин не скористався правом договірного списання коштів з рахунків Позичальника, це не є підставою для звільнення Позичальника від відповідальності за порушення зобов`язань, передбачених цим Договором.

З огляду на викладене суд визнав безпідставним посилання відповідача на те, порука припинена на підставі п. 4.4. договору поруки, оскільки ПП «Самара-Агро» боргові зобов`язання перед ПАТ «Фідобанк» не виконало.

Необґрунтованим визнав суд також і твердження відповідача про припинення поруки відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України. Так, відповідно до договору про надання овердрафту №1162015Ю термін погашення овердрафту здійснюється до 23.12.2016 включно, з позовом до суду ПАТ «Фідобанк» звернулось 29.12.2016 за допомогою засобів поштового зв`язку.

За таких обставин суд дійшов висновку, що факт неналежного виконання ПП «Самара-Агро» умов кредитного договору знайшов своє підтвердження при розгляді справи і є підставою для задоволення позову відповідно до змісту договору, наданого позивачем розрахунку боргу та вимог чинного законодавства.

Проте апеляційний суд не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до вимог статті 15 ЦПК України (у редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року) суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

При визначенні юрисдикційності спору слід ураховувати, що критеріями розмежування між цивільною та іншими юрисдикціями є, по-перше, характер спору про право (справи за позовами, що виникають з будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами інших видів судочинства), по-друге, однією зі сторін у спорі є, як правило, але не виключно, фізична особа.

Тобто критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є як суб`єктний склад учасників процесу, так і характер спірних правовідносин.

У статті 19 ЦПК України (у редакції від 03 жовтня 2017 року) визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо вирішення таких справ не віднесено до інших видів судочинства.

ЦК України передбачає спеціальні способи, які забезпечують захист майнових інтересів кредитора на випадок невиконання чи неналежного виконання своїх зобов`язань боржником, які є видами забезпечення виконання зобов`язання.

Таке забезпечувальне зобов`язання має акцесорний, додатковий до основного зобов`язання характер і не може існувати саме по собі.

Одним із видів акцесорного зобов`язання є порука.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручителем може бути одна або кілька осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об`єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов`язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об`єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову.

У цьому випадку позов заявлено позивачем до боржника та поручителя, вимоги до вказаних осіб є однорідними, нерозривно пов`язаними між собою, оскільки обсяг відповідальності поручителя відповідно до договору поруки збігається з обсягом відповідальності боржника.

Відтак, при визначенні юрисдикції суд має також враховувати, чи відповідачі у справі не пов`язані солідарним обов`язком як боржники.

Відповідно до ч. 1 ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

З аналізу вимог ч. 1 ст. 554 ЦК України у поєднанні з вимогами, передбаченими ч. 1 ст. 542 та ст. 543 ЦК України, вбачається, що між боржником та поручителем існує солідарний обов`язок, встановлений законом та договором.

У п. 1 ч. 2 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України; у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) визначено юрисдикцію господарських судів у вирішенні, зокрема, спорів, що виникають при виконанні господарських договорів, крім: спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин і віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України (у редакції від 03 жовтня 2017 року) господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених ч. 2 цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Судом встановлено, що ПАТ «ФІДОБАНК» звернувся з позовом до суду про стягнення заборгованості з юридичної особи - ПП «Самара-Агро», яке уклало з банком договір про надання овердрафту, а також до поручителя, яким є фізична особа - ОСОБА_1 .. Вказана особа є відповідачем у зв`язку з тим, що на забезпечення виконання позичальником зобов`язань за договором овердрафту ПАТ «ФІДОБАНК» уклало із нею договір поруки.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі в частині вимог до юридичної особи, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 15 ЦПК України (у редакції до 15 грудня 2017 року) та ст. ст. 1, 12 ГПК України ( у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції).

Заявлена у цій справі позовна вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором солідарно з боржника та поручителів могла бути предметом розгляду як в порядку цивільного, так і в порядку господарського судочинства, оскільки стаття 15 ЦПК України та стаття 12 ГПК України не встановлювали відповідної заборони.

Разом з тим позов був пред`явлений до боржника за кредитним договором та поручителя, який зобов`язався солідарно відповідати із ним за наслідки невиконання зобов`язання за кредитним договором.

Стаття 1 ГПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) обмежувала участь фізичних осіб у господарському судочинстві окремими категоріями спорів, до яких не було віднесено спори щодо виконання умов кредитного договору між кредитором, юридичною особою - боржником за основним зобов`язанням і поручителями, частина з яких є юридичними, а частина - фізичними особами.

ЦПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин та розгляду справи у суді першої інстанції) не містив обмежень щодо розгляду спорів з таким предметом залежно від суб`єктного складу учасників процесу.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти і об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного і обґрунтованого рішення.

Крім того, вирішення за правилами господарського судочинства такого спору в частині позовних вимог до боржника, який є юридичною особою, а за правилами цивільного судочинства - в частині позовних вимог до поручителя, який є фізичною особою та несе солідарну з боржником відповідальність, порушуватиме принцип повноти, всебічності й об`єктивності з`ясування обставин справи, що випливає, зокрема, зі змісту ч. 4 ст. 10 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи у суді першої інстанції), оскільки дослідження одного і того ж предмета, а також одних і тих самих підстав позову здійснюватиметься судами різних юрисдикцій.

Отже, позовні вимоги до кількох відповідачів, серед яких є хоча б одна фізична особа, мають розглядатися в одному провадженні, якщо такі вимоги однорідні, нерозривно пов`язані між собою та від вирішення однієї з них залежить вирішення інших вимог.

Відповідна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 13 березня 2018 року у справі № 415/2542/15-ц (провадження № 14-40цс18), від 21 березня 2018 року у справі № 2-1390/11 (провадження № 14-41цс18), від 17 квітня 2018 року у справі № 545/1014/15-ц (провадження № 14-54цс18), від 25 квітня 2018 року у справі № 1522/18417/12-ц (провадження № 14-74цс18), від 20 червня 2018 року у справі № 758/6863/14-ц (провадження № 14-224цс18), від 12 вересня 2018 року у справі № 759/10401/15 (провадження № 14-269цс18), від 23 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-468цс18), від 27 березня 2019 року у справі № 200/15135/14 (провадження № 14-23цс19).

Задовольняючи позовні вимоги, Вінницький міський суд дійшов висновку, що факт неналежного виконання ПП «Самара-Агро» умов кредитного договору знайшов своє підтвердження при розгляді справи і є підставою для задоволення позову відповідно до змісту договору, наданого позивачем розрахунку боргу та вимог чинного законодавства.

Колегія суддів вважає, що встановивши факт неналежного виконання ПП «Самара-Агро» умов кредитного договору, суд першої інстанції прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та обов`язки ПП «Самара-Агро», що не було залучено до участі у справі.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі (пункт 4 частини третьої статті 376 ЦПК України).

Щодо вимог Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, апеляційний суд вважає, що вимоги ПАТ «Фідобанк» не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Апеляційним судом встановлено, що позовні вимоги у цій справі є однорідними та нерозривно пов`язаними з обов`язком належного виконання позичальником основного зобов`язання за кредитним договором.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку, а тому таке забезпечувальне зобов`язання має акцесорний, додатковий до основного зобов`язання характер і не може існувати саме по собі.

Враховую те, що позивачем не доведено, з встановленням усіх юридично значущих обставин та наданням відповідних доказів, факту неналежного виконання ПП «Самара-Агро» умов кредитного договору, позовні вимоги про стягнення кредитної заборгованості лише з поручителя ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Апеляційний суд відхиляє доводи відзиву на апеляційну скаргу про те, що рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 03.09.2018 задоволено позовні вимоги ПУАТ «Фідобанк» до ПП «Самара-Агро» в повному обсязі.

Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про третейські суди» від 11 травня 2004 року №1701-IV, рішення третейського суду обов`язкове лише для сторін третейського розгляду. Проте ОСОБА_1 не була стороною такого розгляду, а тому відповідно до ст. 82 ЦПК України зазначені позивачем обставини не є підставою для звільнення його від доказування факту неналежного виконання ПП «Самара-Агро» умов кредитного договору.

Крім того, за наданим ПУАТ «Фідобанк» рішенням третейського суду сума заборгованості за кредитним договором відрізняється від суми заборгованості, що просить стягнути позивач з поручителя у даній справі.

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, в силу ст. 141 ЦПК України з ПУАТ «Фідобанк» на користь ОСОБА_1 слід стягнути суму сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 515,80 грн.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 141, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Стягнути з ПУАТ «Фідобанк» на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 515,80 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Повний текст постанови складено 31 липня 2019 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді І. В. Міхасішин

І. М. Стадник