ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2019 року

м. Харків

справа № 641/219/18

провадження № 22-ц/818/3507/19

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

третя особа: Приватне акціонерне товариство Страхова компанія «ВУСО»,

розглянув в порядку спрощеного провадження в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватне акціонерне товариство Страхова компанія «ВУСО» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06 травня 2019 року, ухвалене суддею Чайка І.В., -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Приватне акціонерне товариство Страхова компанія «ВУСО» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що вона є власником автомобіля Сузуки Витара д.н.з. НОМЕР_1 . Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 квітня 2017 року, яка постановою Апеляційного суду Харківської області від 18 липня 2017 року залишена без мін, ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Отже з вини відповідача в наслідок ДТП був пошкоджений її автомобіль, у зв`язку з чим вона понесла матеріальні збитки в розмірі 2560грн. пов`язані з оплатою ТОВ «Технік-Центр» послуг з ремонту автомобіля. Також зазначає, що у зв`язку з пошкодженням її автомобіля з вини відповідача, їй була заподіяна моральна шкода, яку вона оцінює в розмірі 15 000грн. Як на підставу своїх позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди, позивач посилається на те, що вона перенесла великі душевні страждання, нервовий шок та емоційний стрес, у зв`язку з пошкодженням її автомобіля, внаслідок чого був втрачений сон та вона відчувала постійні головні болі. Її активність в перші дні після ДТП була дуже обмежена. Також, враховуючи той факт, що на момент ДТП вона знаходилась в стані вагітності, що спричинило додатковий стрес, незручності та ризики, що призвело до необхідності докладати зусилля по відновленню звичного для неї способу життя.

В зв`язку з цим просила стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в розмірі 2560грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 150000грн.

Представник позивача в судовому засіданні суду першої інстанції підтримав та просив її задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача проти позову заперечував вказуючи на те, що вважає незаконною постанову Комінтернівського районного суду м. Харкова про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за фактом ДТП, та оскаржуючи її в апеляційному порядку, апеляційний суд Харківської області відмовив відповідачу у поновленні строку на апеляційне оскарження, у зв`язку з чим постанова суду першої інстанції по суті не переглядалась, а отже на думку представника відповідача не можливо стверджувати про законність постанови суду про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за фактом ДТП, оскільки розгляд справи відбувся без його участі та сам відповідач не визнає себе винним у скоєнні вказаного ДТП. Також представник відповідача зазначив, що на момент ДТП цивільно-правову відповідальність відповідача було застраховано в ПрАТ «СК «ВУСО», у зв`язку з чим вважає, що завдана ДТП матеріальна шкода, повинна бути відшкодована позивачу саме ПрАТ «СК «ВУСО». Позивач та його представник взагалі не вказують чи звертались вони до страхової компанії із заявою про відшкодування шкоди та чи мала позивач можливість реалізувати своє право на відшкодування шкоди за рахунок страхової компанії. Крім цього, представник відповідача вважає не обґрунтованими та не доведеними позовні вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди.

Представник третьої особи - ПрАТ «СК « ВУСО» надав заяву про розгляд справи без участі представника страхової компанії.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06 травня 2019 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 8068,06грн.

Не погодившись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушенням судом норм процесуального права, просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду першої інстанції, що стягнення матеріальної шкоди нівелюється інститут страхування, не відповідає фактичним обставинам справи.

Що стосується позовних вимог в частинні відшкодування моральної шкоди, то суд першої інстанції проігнорував факт надання нею копії свідоцтва про народження її дитини та техпаспорту на автомобіль, з яких вбачається, що вона є власником пошкодженого автомобіля та була вагітна на час настання ДТП.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 27 червня 2019 року відповідно до вимог ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачкою не надано доказів, що вона зверталася до страхової компанії із заявою про відшкодування шкоди завданої в наслідок ДТП, що унеможливлює встановлення факту чи мала позивачка можливість реалізувати своє право на відшкодування шкоди за рахунок страхової компанії.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Що стосується позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, то позивачем взагалі не надано будь-яких доказів, що їй дійсно була заподіяна моральна шкода.

Оскільки позовні вимоги не знайшли свого підтвердження, то з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язанні з оплатою за проведення судової авто-технічної експертизи в сумі 8068,06грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим права фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання, або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України).

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року №4, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 13 квітня 2017 року приблизно о 09 годині 55 хвилин в районі будинку № 12/4 по просп. Л. Ландау в м. Харкові, ОСОБА_2 керуючи автомобілем «BMW 730і» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , виконуючи поворот ліворуч на зелений сигнал світлофору, не дав дорогу автомобілю «Suzuki Vitara» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який рухався у зустрічному напрямку, внаслідок чого відбулося зіткнення, яке призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів та завдання матеріальних збитків.

Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 квітня 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 340 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 320 грн.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 18 липня 2017 року у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на подачу апеляційної скарги на постанову судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 квітня 2017 року у відношенні ОСОБА_2 відмовлено.

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч.6 ст.82 ЦПК України).

Під час ДТП автомобіль «Suzuki Vitara» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 ,отримав механічні пошкодження.

Вказаний автомобіль був застрахований в АТ «СК «АХА Страхування», що підтверджується договором добровільного страхування наземного транспорту №22097а6ха від 05 липня 2016 року. Згідно умов цього договору розмір франшизи складає 2560грн.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що у зв`язку з тим, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, вона сплатила на рахунок ТОВ «ТЕХНІК-ЦЕНТР» в рахунок ремонту автомобіля 2560грн., що підтверджується рахунком на оплату №647 від 26 червня 2017 року та квитанцією №802710006 від 27 червня 2017 року, тому має право на відшкодування зазначених збитків відповідачем.

Разом з тим, як свідчать матеріали справи, цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК 2530153 застрахована у ПрАТ СК «ВУСО»; страхова сума (ліміт відповідальності) 100000грн. за шкоду, заподіяну майну.

Згідно вимог ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України регулюється Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі Закон).

Згідно ст.3 Закону обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до положень ст. 5 Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування (ст.9 Закону).

Згідно п.12.1 ст.12 Закону розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Пунктом 22.1 ст.22 Закону передбачено, що уразі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до положень ст.29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Разом з тим, статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої неї шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

Натомість, матеріали справи не містять доказів того, що позивач зверталася до страхової компанії відповідача з вимогами щодо відшкодування завданих збитків в межах суми страхового ліміту.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого про відсутність підстав для стягнення з відповідача матеріальної шкоди.

В частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то колегія зазначає наступне.

Відповідно до положень ч.1, 2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться в п.п.3, 9 постанови від 31 березня 1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визнаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити відповідні мотиви.

Як свідчить справи № 641/2587/17 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , піж час ДТП водієм автомобіля «Suzuki Vitara» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 був ОСОБА_3 .

Доказів того, що під час ДТП позивач ОСОБА_1 перебувала у зазначеному транспортному засобі, матеріали справи не містять та позивачем не надано.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку стосовно того, що позивачкою не надано доказів на підтвердження своїх вимог в цій частині.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повну постанову складено 08 серпня 2019 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко