Справа № 461/7888/18 Головуючий у 1 інстанції: Зубачик Н.Б.
Провадження № 22-ц/811/357/19 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Куцика І.Б.

з участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 12 грудня 2018 року,-

ВСТАНОВИВ:

в жовтні 2018 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, третя особа ОСОБА_1 , про скасування розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №263 від 29.08.2018 року «Про встановлення ОСОБА_1 днів та годин зустрічей з малолітнім сином ОСОБА_4 »

В грудні 2018 року представник ОСОБА_3 подав заяву про забезпечення позову, в якій просив зупинити дію розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №263 від 29.08.2018 року «Про встановлення ОСОБА_1 днів та годин зустрічей з малолітнім сином ОСОБА_4 » до вирішення справи по суті.

В обґрунтування заяви вказував, що предметом позову є оскарження розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської місткої ради щодо побачень сина з його батьком, який має постійне місце проживання на території США. Вважав, що ОСОБА_1 , використовуючи оскаржуване розпорядження, безпідставно та незаконно змінить місце проживання дитини без узгодження із матір`ю. Стверджував, що існує реальна загроза заподіяння непоправної шкоди правам та інтересам позивача внаслідок неправомірної зміни місця проживання ОСОБА_4 , а тому з метою недопущення у майбутньому неможливості виконання рішення у даній справі, просив заяву задовольнити.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 12 грудня 2018 року заяву про забезпечення позову задоволено. Зупинено дію розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №263 від 29.08.2018 року «Про встановлення ОСОБА_1 днів та годин зустрічей з малолітнім сином ОСОБА_4 » до вирішення по суті цивільної справи №461/7888/18 за позовом ОСОБА_3 до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 про скасування розпорядження.

Ухвалу суду оскаржила представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , вважає ухвалу суду незаконною та такою, що підлягає скасуванню. В апеляційній скарзі вказує, що предметом спору у даній справі є скасування розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №263 від 29.08.2018 року «Про встановлення ОСОБА_1 днів та годин зустрічей з малолітнім сином ОСОБА_4 », яким зобов`язано ОСОБА_3 надати ОСОБА_1 можливість спілкування з сином, проте в оскаржуваній ухвалі суду не наведено обгрунтувань того, що відмова в зупиненні дії вказаного розпорядження в майбутньому може утруднити виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог ОСОБА_3 , а також не зазначено які права позивача забезпечуються чи можуть бути порушені внаслідок невиконання у майбутньому рішення суду. Вказує, що відповідно до вимог ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів, і оскільки позивачка чинить перешкоди відповідачу у спілкуванні з дитиною, саме тому ОСОБА_1 звернувся до органу опіки і піклування із заявою, в якій просив посприяти у спілкуванні з сином, на підставі чого було видано оскаржуване розпорядження. Зазначає, що відповідно до п.10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті, однак судом фактично задоволено позовні вимоги без вирішення спору, адже наслідком задоволення позову є скасування розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 29.08.2018 року №263.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 , використовуючи оскаржуване розпорядження, може змінити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , вивезти його до США, а тому вважав, що заява представника позивача про забезпечення позову шляхом зупинення дії розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №263 від 29.08.2018 року «Про встановлення ОСОБА_1 днів та годин зустрічей з малолітнім сином ОСОБА_4 » підлягає до задоволення.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Забезпечення позову - це заходи припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, і повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову, які направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення суду.

Інститут забезпечення позову в цивільному процесі дозволяє гарантувати дійсне і ефективне виконання судового рішення, а тим самим і здійснення реального захисту порушених, оспорюваних і невизнаних прав, свобод та інтересів осіб. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача.

Стаття 149 чинного ЦПК України передбачає, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь - якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно зі ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. (ч.3 ст. 150 ЦПК України).

Відповідно до роз`яснень п. п. 1, 4 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь - якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого п.4 ст. 151 ЦПК, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Враховуючи вказані вище вимоги закону, колегія суддів, перевіряючи, чи дійсно між сторонами виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; обсяг позовних вимог; відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; а також беручи до уваги інтереси інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Як вбачається з виділених матеріалів справи, ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, третя особа ОСОБА_1 , про скасування розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №263 від 29.08.2018 року «Про встановлення ОСОБА_1 днів та годин зустрічей з малолітнім сином ОСОБА_4 », тобто, між сторонами дійсно виник спір з приводу спілкування батька з дитиною.

10.12.2018 року представник позивача подав до суду заяву про забезпечення вищевказаного позову і просив постановити ухвалу, якою зупинити дію розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №263 від 29.08.2018 року «Про встановлення ОСОБА_1 днів та годин зустрічей з малолітнім сином ОСОБА_4 » до вирішення справи по суті.

Відповідно до приписів ч. 10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Під час розгляду цивільної справи № 6-605цс16 Верховний Суд України сформулював правову позицію, згідно з якою роз`яснив, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Таким чином, постановляючи оскаржувану ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що вжиття заходів забезпечення позову, у запропонований представником позивача спосіб, є тотожним позовній вимозі про скасування розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №263 від 29.08.2018 року «Про встановлення ОСОБА_1 днів та годин зустрічей з малолітнім сином ОСОБА_4 », а тому застосування таких заходів забезпечення позову суперечить нормам процесуального права.

Крім цього, забезпечуючи позов, суд першої інстанції не врахував положень СК України, відповідно до яких мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом, що той із батьків, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, і що задоволення заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову у виді зупинення дії оскаржуваного розпорядження, яким встановлено ОСОБА_1 дні та години зустрічей з малолітнім сином до вирішення справи по суті, матиме наслідком неможливість зустрічей сина з батьком впродовж усього розгляду справи по суті, що є порушенням права відповідача на участь у спілкуванні з дитиною та у його вихованні, що, на думку суду, не відповідає інтересам дитини та може мати негативні наслідки для дитини.

На думку колегії суддів, позивачем не доведено, а судом в оскаржуваній ухвалі не обґрунтовано необхідності забезпечення позову у зазначений позивачкою спосіб, і що невжиття заходів забезпечення позову, які просить застосувати позивачка, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду.

Колегія суддів вважає голослівними, такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами, твердження позивачки про те, що у випадку відмови у забезпеченні позову у виді зупинення дії оскаржуваного розпорядження, відповідач матиме можливість спілкуватися з дитиною, а відтак таємно, всупереч волі матері, вивезти його за межі України, для проживання у США.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову відмовити.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381- 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 12 грудня 2018 року скасувати та ухвалити постанову, якою в задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 01.08.2019 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.