Ухвала

Іменем України

05 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 339/400/16-ц

провадження № 61-14114ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Стрільчука В. А.

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 11 жовтня 2017 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 20 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про стягнення суми інфляційних втрат, 3% річних за несвоєчасне виконання рішення суду та відшкодування моральної шкоди ,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з указаним позовом до Державної казначейської служби України, у якому просила стягнути з Державного бюджету шляхом списання коштів з рахунку Державної казначейської служби України на її користь інфляційні втрати за несвоєчасне виконання рішення суду в сумі 101 721 грн 32 коп. та 3% річних від простроченої суми в розмірі 6 389 грн, що разом становить 108 110 грн 32 коп, а також відшкодувати на її користь моральну шкоду у розмірі 500 тис. грн.

В обґрунтування позову зазначала, що рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 03 квітня 2014 року, яким змінено рішення Болехівського міського суду від 27 березня 2014 року, частково задоволено її позов до прокуратури Івано-Франківської області, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України з відповідного казначейського рахунку на її користь 17 098 грн 92 коп. у рахунок відшкодування майнової шкоди, 150 тис грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. В решті вимог позову відмовлено. На виконання рішення суду, 03 липня 2014 року подано виконавчий лист до виконання Головному управлінню Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області.

Зазначала, що дане рішення виконано тільки через рік і три місяці, тобто 03 вересня 2015 року.

Посилаючись на несвоєчасне виконання рішення суду, звернулась із позовом для захисту свого порушеного права.

Рішенням Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 11 жовтня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України з відповідного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 компенсацію за прострочення перерахування коштів за рішенням суду в розмірі 4 670 грн, у рахунок відшкодування моральної шкоди в сумі 3 тис. грн. та

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Місцевий суд, частково задовольняючи позов, виходив з того, що виконавчий лист № 339/71/13-ц, виданий на підставі рішення Болехівського міського суду від 27 березня 2014 року про стягнення з Державного бюджету в користь позивача 170 098 грн 92 коп. отримано Державною казначейською службою України 03 липня 2014 року. Таким чином, трьохмісячний строк на виконання рішення Болехівського міського суду від 27 березня 2014 року сплив 03 жовтня 2014 року. При цьому фактичне виконання рішення відбулося 03 вересня 2015 року, тобто через 334 днів. Тому компенсація за прострочення перерахування коштів за рішенням в розмірі трьох відсотків річних складає 4 670 грн, які підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 в порядку статті 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». Що ж стосується вимог позивача про стягнення інфляційних втрат в сумі 101 721 грн, то такі не підлягають до задоволення, оскільки положеннями Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено нарахування індексу інфляції на суму коштів, які стягуються на користь осіб у порядку відшкодування шкоди, завданої органами досудового розслідування, прокуратури і суду, у зв`язку з простроченням здійснення реальної виплати коштів, оскільки законом встановлено інший спосіб відповідальності за несвоєчасне виконання рішення суду. При цьому не застосовуються і положення Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» до спірних правовідносин , так як компенсація має разовий характер. Визначаючи розмір відшкодування завданої моральної шкоди, місцевий суд врахував характер і тривалість моральних страждань позивача, його фінансове становище, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди та виходячи з принципів розумності та справедливості визначив розмір заподіяної моральної шкоди у сумі 3 тис. грн.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 20 червня 2019 року апеляційну скаргу Державної казначейської служби України залишено без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Болехівського міського суду від 11 жовтня 2017 року в частині відмови у стягненні інфляційних втрат та у стягненні 3 % річних на суму боргу скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України з відповідного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 37 081 грн 36 коп. інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 4 670 на суму боргу.

У решті оскаржуване Болехівського міського суду від 11 жовтня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні інфляційних втрат та у стягненні 3 % річних на суму боргу, виходив з того, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У липні 2019 року до касаційного суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 11 жовтня 2017 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 20 червня 2019 року, у якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить змінити оскаржувані судові рішення в частині стягнення суми інфляційних втрат, 3% річних та розміру моральної шкоди шляхом списання Державною казначейською службою України з відповідного казначейського рахунку на свою користь інфляційні втрати за несвоєчасне виконання рішення суду у сумі 101 721 грн 32 коп., 3% річних у сумі 6 389 грн та відшкодування моральної шкоди у розмірі 500 тис. грн.

В обґрунтування касаційної скарги заявник зазначає, що судами, у порушення вимог частини другої статті 625 ЦК України, неправомірно розраховано розмір стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми. Крім того, зазначає, що судами безпідставно розраховано розмір відшкодування моральної шкоди.

Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржувані судові рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 11 жовтня 2017 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 20 червня 2019 року необхідно відмовити з огляду на наступне.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України передбачено, що у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті провадження, якщо, зокрема, правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Судами встановлено, що рішенням Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 27 березня 2014 року частково задоволено позов ОСОБА_1 до прокуратури Івано-Франківської області, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, суду. Ухвалено стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України з відповідного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування майнової шкоди 17 098 грн 92 коп. та 300 тис. грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 03 червня 2014 року рішення Болехівського районного суду Івано-Франківської області від 27 березня 2014 року змінено в частині відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 , зменшено суму відшкодування до 150 тис. грн. В решті рішення Болехівського міського суду від 27 березня 2014 року залишено без змін.

18 червня 2014 року Болехівським районним судом Івано-Франківської області на виконання вказаного рішення суду видано виконавчий лист зі встановленим строком пред`явлення до виконання до 04 червня 2015 року.

Судами встановлено, що 03 липня 2014 року ОСОБА_1 пред`явила виконавчий лист до виконання до Державної казначейської служби України, а в подальшому неодноразово зверталася із заявами до Державної казначейської служби України та до Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області щодо виконання рішення суду.

Зазначене рішення виконано 03 вересня2015 року.

Таким чином, про виконання рішення Болехівського районного суду Івано-Франківської області від 27 березня 2014 року, ОСОБА_1 03 липня 2014 року пред`явила виконавчий лист до виконання до Державної казначейської служби України, тримісячний строк його виконання сплив 03 жовтня 2014 року, при цьому фактичне виконання відбулося 03 вересня 2015 року.

Згідно з статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року № 14-16цс18.

Згідно з частиною четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, апеляційний суд, врахувавши несвоєчасне виконання рішення суду із жовтня 2014 року по вересень 2015 року, при інфляції за вказаний період 21.8%, дійшов до правильного висновку про те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу 170 098 грн становить 37 081 грн 36 коп., які відповідно до статті 625 ЦК України підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 . Крім того, згідно статті 625 ЦК України підлягають стягненню на користь позивача 3% річних за прострочення перерахування коштів за рішенням Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 27 березня 2014 року, що складає 4 670 грн.

Також, суд першої інстанції з висновками якого погодився апеляційний суд, оцінюючи характер, обсяг та ступінь моральних страждань заподіяних позивачу, наслідки таких протиправних дій, які призвели до глибоких та тривалих моральних страждань завданих тривалим невиконанням рішення суду, правильно вважав за доцільне задовольнити позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 3 тис. грн.

Доводи касаційної скарги заявника про те, що судами неправомірно розраховано розмір стягнення суми інфляційних втрат, 3% річних від простроченої суми та відшкодування моральної шкоди не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Оцінюючи характер, обсяг та ступінь моральних страждань заподіяних позивачу, наслідки таких протиправних дій, які призвели до глибоких та тривалих моральних страждань завданих тривалим невиконанням рішення суду, суди, врахувавши конкретні обставини справи та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, правомірно задовольнили позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 3 тис. грн.

Крім того, апеляційний суд, частково задовольняючи позов в частині стягнення інфляційних втрат та 3 % річних на суму боргу, з урахуванням норм, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання(стаття 625 ЦК України), правомірно розрахував розмір стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд у порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п`ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 11 жовтня 2017 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 20 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про стягнення суми інфляційних втрат, 3% річних за несвоєчасне виконання рішення суду та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко
В. А. Стрільчук