Номер провадження: 22-ц/813/566/19
Головуючий у першій інстанції Сувертак І. В.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Півнєву Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 30 серпня 2017 року про відкриття провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 представника Одеської міської ради до державного реєстратора прав на нерухоме майно комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Щеплоцької Христини Богданівни, ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про скасування державної реєстрації права власності та знесення об`єкта самочинного будівництва, -

ВСТАНОВИВ:

10 серпня 2017 року до Суворовського районного суду м. Одеси звернувся представник Одеської міської ради Бондаренко І.О. з позовною заявою, в якій просив суд скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 07.07.2017 року № 36044034 про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення загальною площею 101,7 кв. м. та розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ; зобов`язати ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за власний рахунок знести об`єкт самочинного будівництва; стягнути з відповідачів витрати по оплаті судового збору (а.с. 3-12).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 30 серпня 2017 року було відкрито провадження в справі (а.с.66).

Не погоджуючись з вказаною ухвалою ОСОБА_3 28.11.2017 року звернувся до суду з апеляційною скаргою, яка була залишена без задоволення постановою Апеляційного суду Одеської області від 17.07.2018 року (а.в.м. 55-57, 58-59). 21.09.2017 року ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси провадження в справі було продовжено (а.в.м. 60). 15.11.2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою на ухвалу від 21.09.2017 року про продовження розгляду справи (а.в.м. 61-63). Ухвалою судді Апеляційного суду Одеської області Кравця Ю.І. від 03.12.2018 року цивільна справа була повернена до суду першої інстанції для виконання вимог п.п. 15.11 п. 15 Перехідних положень ЦПК України (в зв`язку з тим, що суд першої інстанції помилково зазначив в оскаржуваній ухвалі про можливість оскарження до суду вищої інстанції) (а.в.м. 68-69). Ухвалою суду першої інстанції від 14.12.2018 року апеляційна скарга ОСОБА_3 на ухвалу від 21.09.2017 року про продовження розгляду справи була повернута заявнику (а.в.м. 72).

14 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною. скаргою на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 30 серпня 2017 року про відкриття провадження в справі. Апелянт просить суд скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою направити цивільну справу до Березівського районного суду Одеської області для подальшого розгляду. В обґрунтування своєї скарги апелянт зазначає, що даний позов не є таким, що виникає із приводу нерухомого майна, оскільки первісною та основною позовною вимогою Одеської міської ради є скасування державної реєстрації права власності, а вимога щодо знесення об`єкта самочинного будівництва є похідною від первісної, тому у даному випадку не діють встановлені ч.1 ст.30 ЦПК України правила виключної підсудності, та відповідно до ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом (а.в.м. 74-77).

Відзив чи заперечення на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходили.

В судовому засіданні 10.07.2019 року представник позивача Одеської міської ради Танасійчук І.М. п росив залишити без задоволення апеляційну скаргу. Апелянт та інші учасники провадження в судове засідання не з`явилися. Про час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Одночасно апеляційний суд звертає увагу на те, що апелянт, як ініціатор процесу на цій стадії, за логікою цивільного процесуального законодавства в системному взаємозв`язку з завданнями та засадами цивільного судочинства, повинен цікавитись рухом власної скарги у разі наявності процесуальної зацікавленості в її розгляді з особистою участю. Крім того, будь-який учасник провадження має можливість дізнатись інформацію про час та місце проведення судового засідання також на офіційній сторінці суду в мережі Інтернет.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, то позовна заява подана з додержанням вимог статей 119-120 ЦПК України (в попередній редакції), а тому вирішив відкрити провадження в справі.

Апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції та відхиляючи доводи апеляційної скарги вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 114 ЦПК України в попередній редакції позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Відповідно до ст. 30 ЦПК України в діючій редакції позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України в своїй постанові «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» № 3 від 01.03.2013 року, а саме в п. 42 роз`яснив, що виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

При цьому в п. 41 вказаної постанови Пленум роз`яснив, що у разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Спір між сторонами виник щодо нерухомого майна, а саме об`єкту, який з точки зору позивача є об`єктом самочинного будівництва нежитлового приміщення загальною площею 101,7 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , проте на момент звернення до суду на яке зареєстроване право власності. Позивач просив суд скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на вказане приміщення та зобов`язати відповідачів знести його, а тому вимога про скасування державної реєстрації має похідний характер від вимоги про кваліфікацією об`єкту та прав на нього відповідача.

Отже, враховуючи вище наведене, спір, який виник між сторонами, має розглядатися за правилами виключної підсудності.

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних по суті висновків суду першої інстанції, апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції про відкриття провадження в справі без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 30 серпня 2017 року про відкриття провадження залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційного скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко

Повний текст постанови виготовлено 26 липня 2019 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

10.07.2019 року м. Одеса