Справа № 354/170/18
Провадження № 22-ц/4808/1021/19
Головуючий у 1 інстанції Іванов А. П.
Суддя-доповідач Мелінишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Мелінишин Г.П.,

суддів: Пнівчук О.В., Ясеновенко Л.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Яремчанського міського суду в складі судді Іванова А.П., ухвалене 27 червня 2018 року в м. Яремчі Івано-Франківської області, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок пошкодження майна,

в с т а н о в и в :

В лютому 2018 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок пошкодження майна.

Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що здійснює діяльність з надання послуг тимчасового розміщення та проживання в готелі « Шале Крепдешин » в с . Поляниця . Відповідач з 01.02. по 04.02.2018 року проживав в одному з номерів готелю і йому надавались послуги, що були включені до ціни номера. При перевірці номера після його звільнення адміністрацією готелю виявлено пошкодження телевізора марки "Samsung" модель UE32K5500AWXXH, с/н - НОМЕР_1 , що підтверджується складеним актом. Авторизованим сервісним центром встановлено механічне пошкодження телевізора та визначено вартість ремонту в розмірі 8 472 грн. Оскільки в добровільному порядку ОСОБА_1 відшкодувати завдану шкоду відмовився, просила задовольнити позов.

Заочним рішенням Яремчанського міського суду від 27.06.2018 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 8 472 грн спричиненої майнової шкоди за пошкодження телевізора. Вирішено питання розподілу судових витрат.

При цьому суд виходив з того, що майнова шкода завдана відповідачем пошкодженням телевізора в номері готелю, де він з 01 по 04 лютого 2018 року проживав, що підтверджується складеним актом та показаннями свідків. Розмір майнової шкоди визначено з урахуванням акту перевірки технічного стану товару від 05.02.2018 року, складеного авторизованим сервісним центром.

Ухвалою Яремчанського міського суду від 18.06.2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду, посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Апелянт вказує, що призначивши справу в спрощеному провадженні суд безпідставно провів заочний розгляд справи, при тому що він подав відзив на позовну заяву. Крім того, нормами процесуального права не передбачено можливості суду змінити порядок проведення справи зі спрощеного на загальне провадження.

Недоведеним вважає факт пошкодження телевізора саме ним, оскільки достовірно не встановлено, хто ще мав доступ до його номера. Твердження позивача, що він проживав сам в готельному номері не відповідають дійсності та спростовуються матеріалами відеозйомки, листуванням з готелем та журналом реєстрації проживаючих. Він винайняв три номери, в яких проживали 5 людей, він проживав в номері разом з дружиною.

Крім того, посилається на неточності зазначених дат в акті про пошкодження майна, складеного у його відсутності, який жодним чином не підтверджує вину в завданні шкоди.

Аналогічно не встановлено причинного зв`язку між його діями та настанням шкоди, оскільки не було проведено експертного дослідження та не надано доказів, що підтверджують списання пошкодженого майна. Для визначення дійсної вартості збитків не проведено незалежної оцінки.

Посилається на те, що готель повинен забезпечувати справність обладнання у номері. Крім того, сам позивач в направленій претензії визнав, що під час проживання в готелі з 01.02 по 03.02 2018 року пошкоджень майна у номері не виявлено.

Вважає недостовірними доказами акт ТОВ «Бріз Лтд» перевірки технічного стану товару, а також показання свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . По своїй суті цей акт не є звітом оцінювача, а товарний чек не підтверджує належність товару позивачу чи інші обставини. Крім того, допитані судом свідки є зацікавленими в розгляді справи особами, їхні свідчення грунтуються виключно на його поясненнях.

Більше того, судом не вирішено клопотання щодо допиту в режимі відеоконференції свідків - його та брата ОСОБА_4 , який також проживав в готелі. Як і безпідставно не залучено останнього до участі в справі та не взято до уваги його письмові пояснення. А тому просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

22.07.2019 року на адресу суду надійшло клопотання ОСОБА_1 , в якому він також ставить питання про визнання показань свідків - позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 недопустимими доказами у справі.

Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 не подала.

За змістом ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши законність рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Як вбачається з витягу з Реєстру платників єдиного податку, Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та матеріалів позовної заяви, ОСОБА_2 здійснює господарську діяльність в. Поляниця Яремчанської міської ради, участок Вишні, 160. В тому числі, з надання послуг тимчасового розміщення та проживання в готелі « Шале Крепдешин », що розташований в АДРЕСА_2 (а.с. 8-10).

Згідно квитанцій про оплату та заявки на бронювання ОСОБА_1 01.09.2017 року здійснив бронювання трьох номерів у вказаному готелі, провівши оплату їх вартості (а.с.13-15).

Судом з`ясовано, і ця обставина не заперечується сторонами, що відповідач з 01.02. по 04.02.2018 року проживав у 304 номері готелю. У номері знаходився належний позивачу, телевізор марки «Samsung», модель UE32K5500AWXXH, вартістю 10 500 грн, що підтверджується товарним чеком від 16.11.2016 року (а.с. 4).

За змістом ч.1,2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до цієї норми обов`язковими умовами такої відповідальності є наявність шкоди, протиправної поведінки заподіювача шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправною поведінкою та вина заподіювача шкоди.

Як правильно встановлено судом першої інстанції при виїзді ОСОБА_1 04.02.2018 року з готелю «Шале Крепдешин » та огляді номера 304 адміністрацією виявлено неробочий телевізор, інвентарний номер ШК-ТV11 (дефект - полоси на екрані) марки «Samsung», модель UE32K5500AWXXH, с/н - НОМЕР_1 . Про що складено відповідний акт №01/04/2018 року від 05 лютого 2018 року (а.с. 5).

Актом перевірки технічного стану товару №56507 від 05 лютого 2018 року, проведеної Авторизованим Сервісним центром «Бріз Лтд», при огляді телевізора виявлено дефект - полоси на екрані внаслідок зовнішнього механічного пошкодження. Вартість ремонту (заміна екрану (панелі)) складала 8 472,00 гривень (а.с. 6).

В добровільному порядку відшкодувати завдану шкоду ОСОБА_1 відмовився, посилаючись на те, що дефекти телевізора помітив ще з першого дня заїзду (а.с. 16).

Факт пошкодження телевізора саме під час проживання відповідача в номері підтвердили в судовому засіданні місцевого суду допитані свідки ОСОБА_2 та співробітник готелю ОСОБА_3 . Більше того, обидві зазначили, що під час виявлення поломки телевізора ОСОБА_1 ще був присутній на території готелю та погодився відшкодувати шкоду в разі підтвердження саме механічного пошкодження.

Пунктом 5.6 Правил користування готелями й аналогічними засобами розміщення та надання готельних послуг, затверджених наказом ДТА від 16.03.2004 року передбачено, що відшкодування збитків, що були заподіяні споживачем у зв`язку з утратою або пошкодженням майна готелю, здійснюється ним відповідно до чинного законодавства України.

Споживач при виявленні недоліків у наданій послузі, невідповідності послуги присвоєній категорії готелю має право за своїм вибором вимагати, зокрема усунення недоліків безоплатно та у визначений термін відповідного зменшення ціни за надану послугу. Готель повинен ужити заходів щодо усунення недоліків наданої послуги протягом години з моменту пред`явлення споживачем відповідної вимоги (п.5.4 Правил).

Разом з тим, жодних претензій з приводу несправності телевізора в номері від часу заїзду протягом 4 днів проживання відповідач до адміністрації готелю не заявляв.

За положеннями ст.ст.12, 81 ЦПК України сторони повинні довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи ( ч.1 ст. 76 ЦПК України).

При цьому докази у справі повинні бути належними, достовірними та достатніми. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування ( ч.1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України).

Статтею 78 ЦПК України встановлений принцип допустимості доказів, відповідно до якого суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Достовірно встановивши, що поломка телевізора сталась в номері під час проживання там відповідача, що підтверджується письмовими доказами та показаннями свідків, суд обґрунтовано вважав доведеними всі необхідні обов`язкові умови для застосування до винного матеріальної відповідальності.

Оскільки ОСОБА_1 не доведено жодними належними, достовірними та допустимими доказами, що шкоду завдано не з його вини, відповідно відсутні підстави для звільнення його від її відшкодування.

Статтею 1192 ЦК України визначено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Таким чином, встановивши, що вартість ремонту телевізора згідно акту перевірки Авторизованого сервісного Центру «Бріз Лтд» становить 8472 грн, суд обгрунтовано стягнув вказані кошти на користь позивача.

Порушення судом першої інстанції норм процесуального права, на які посилається апелянт в скарзі, а саме подання ним відзиву, що виключає заочний розгляд справи, не призвели до неправильного вирішення справи по суті. Відзив, як і супровідний лист до нього, що надійшов на адресу суду, не підписаний позивачем, а тому не може вважатись заявою по суті справи (а.с. 29-30). Крім того, заочний розгляд справи і ухвалення рішення може проводитись за правилами спрощеного позовного провадження, що відповідає змісту ст. 281 ЦПК України.

Питання щодо процесуальних порушень та посилання на докази, якими відповідач обгрунтовує свої заперечення проти вимог позивача, а отже підстав для перегляду заочного судового рішення вирішувалося ухвалою Яремчанського міського суду від 18.06.2019 року, якою в задоволенні такої заяви ОСОБА_1 відмовлено (а.с. 147).

Разом з тим, заявляючи про визнання показань свідків та письмових доказів недопустимими, апелянт не обґрунтував в чому полягає порушення порядку їх отримання. Статтею 70 ЦПК України визначено коло осіб, які не можуть бути допитані як свідки. Перебування в трудових відносинах з стороною не входить до виключних обставин.

Як вбачається із звукозапису судового засідання від 27.06.2018 року свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 допитані відповідно до вимог процесуального права з приведенням їх до присяги. Вони надали свідчення про подію, при якій були безпосередньо присутні, а саме виявлення поломки телевізора при виселенні відповідача з готелю. Відтак, повідомили обставини, які особисто спостерігали, в зв`язку із чим відсутні підстави визнати їх показаннями з чужих слів, як вважає апелянт.

Посилання на те, що суд проігнорував заяву про допит в якості свідка відповідача та його брата ОСОБА_4 суд відхиляє, оскільки таке клопотання подано під час розгляду заяви про перегляд заочного рішення. Тобто, поза межами строків, встановлених ч.3 ст. 91 ЦПК України.

Аналогічно безпідставними є також твердження апелянта щодо незалучення його брата ОСОБА_4 до участі в справі. Це питання обґрунтовано вирішено при постановленні ухвали від 29.05.2018 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про залучення його до участі у справі в якості третьої особи.

Неточності зазначення дати в реквізитах акту №01/04/2018 року про пошкодження майна номерного фонду не є суттєвими та жодним чином не впливають на достовірність цього доказу. Надуманим є і те, що акт перевірки технічного стану телевізора від 05.02.2018 року не встановлює дійсної вартості шкоди. Вказаний акт складено в результаті перевірки сервісним центром, а визначена в ньому сума ремонту жодними належними, допустимими та достатніми доказами не спростована.

Що стосується інших доводів апеляційної скарги, то вони не впливають на правильність висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З огляду на вищезазначені обставини підстав для скасування рішення суду по суті з мотивів, вказаних у апеляційній скарзі, апеляційним судом не встановлено.

Разом з тим, рішення суду в частині розподілу судових витрат не можна вважати обґрунтованим.

Статтею 137 ЦПК України передбачено відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Таким чином, підставою для стягнення коштів є реально понесені стороною витрати на виконання угоди, укладеної з адвокатом про надання правничої допомоги.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на таку допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" (ч.4 ст.62 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява підписана ОСОБА_2 особисто. Її представник ОСОБА_6 , беручи участь в судових засіданнях, діяв на підставі довіреності від 23.04.2018 року (а.с. 45). Разом з тим, в матеріалах справи відсутні відомості про те, що він є адвокатом (зокрема, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю чи ордер). Вказане також не вбачається з Єдиного реєстру адвокатів України.

З огляду на ці обставини позивачем в силу вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України не доведено понесення витрат на правничу допомогу.

А тому рішення в цій частині підлягає до скасування з відмовою у відшкодуванні витрат на правничу допомогу.

Частиною 6 статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ і не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Яремчанського міського суду від 27 червня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу скасувати.

У відшкодуванні ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.В. Пнівчук

Л.В. Ясеновенко

Повний текст постанови виготовлено 31 липня 2019 року