Справа № 236/844/19
02 серпня 2019 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:
головуючого судді - Саржевської І.В.,
за участю секретаря - Олійник С.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лиман цивільну справу за позовом Центру соціально-психологічної реабілітації дітей м. Лиман Донецької області, в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,
05.03.2019 року до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява Центру соціально-психологічної реабілітації дітей м. Лиман Донецької області, в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей м. Лиман Донецької області з 02.02.2018 перебуває неповнолітня дитина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка також перебуває на обліку в службі у справах дітей Лиманської міської ради, як дитина, котра знаходиться у складних життєвих обставинах за категорією "Проживання в сім`ї, у якій батьки або особи, які їх замінюють, ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини". Мати неповнолітньої дитини - ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Відомості про батька дитини в свідоцтво про народження внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. За час перебування неповнолітньої в Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей м. Лиман Донецької області мати її відвідувала близько 11 разів, під час візитів уникала зустрічей з адміністрацією Центру та педагогічними працівниками, матеріальної допомоги на утримання дитини не надавала. Центр соціально-психологічної реабілітації дітей м. Лиман Донецької області просить позбавити ОСОБА_2 бтьківських прав відносно її доньки та стягувати з неї аліменти на особистий рахунок неповнолітньої ОСОБА_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття.
Представник позивача Центру соціально-психологічної реабілітації дітей м. Лиман Донецької області Іваненко Т.О., належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибула, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, також просила справу розглядати без її участі та не заперечувала проти заочного розгляду справи, про що надала відповідну заяву.
Відповідач ОСОБА_2 , належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибула, про причини неявки суд не повідомила, клопотання про розгляд справи без її участі та відзиву на позовну заяву суду не надала.
Представник третьої особи Органу опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області Голєв С.І., належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, не заперечував проти задоволення позовних вимог, просив справу розглядати без його участі та не заперечував проти заочного розгляду справи, про що надав відповідну заяву.
Ухвалою суду від 02.08.2019 року було прийнято рішення про розгляд справи в заочному порядку.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Суд вислухавши думку учасників справи, щодо предмета і підстав позову, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини.
23.03.2019 року відповідач ОСОБА_2 зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 та змінила своє прізвище на " ОСОБА_9 ", що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого 23.03.2019 року Лиманським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (а.с.73).
Згідно з інформацією, наданою 04.12.2018 року Лиманським міським відділом Філії державної установи "Центр пробації" в Донецькій області, мати дитини - ОСОБА_2 мешкає за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває на обліку в цій установі, у зв`язку із засудженням за скоєння кримінального правопорушення, кваліфікованого за ч. 3 ст. 185 КК України, згідно з вироком Краснолиманського міського суду Донецької області від 20.06.2018 (а.с. 25).
За інформацією відділу надання адміністративних послуг виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області від 28.11.2018 року №1649/13-32, відповідач ОСОБА_2 разом з донькою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.19).
Відповідно до акту, складеного Тернівським старостинським округом від 28.11.2018 року, ОСОБА_2 та її донька неповнолітня дитина ОСОБА_1 за місцем реєстрації не мешкають, будинок по АДРЕСА_1 , знаходиться в занедбаному стані, поріг, розвалений, господарські споруди розбиті, меблі та домашні предмети відсутні. В характеристиці з місця проживання, яку надав староста Тернівського старостинського округу від 25.10.2018 року зазначено, що за той час, коли ОСОБА_2 проживала на території с. Колодязі, вона зарекомендувала себе з посередньої сторони, характеризується, як безвідповідальна особа, схильна до стороннього впливу, належної уваги вихованню доньки ОСОБА_1 не приділяла, вживала спиртні напої.
Постійного місця проживання відповідач ОСОБА_2 не має, часто змінює адреси проживання, а своє власне житло так і не відремонтувала.
В інформації голови мікрорайону сел. Ставки від 30.10.2018 року вказано, що ОСОБА_10 деякий час проживала на території селища Ставки АДРЕСА_2 . На даний час вона не проживає за цією адресою, ії місцезнаходження невідоме. До влаштування ОСОБА_11 до Центру, тобто до 02.02.2018 року, дівчинка навчалася у Лиманському НВК №1 с. Ставки.
В характеристиці з місця навчання зазначено, що неповнолітня дитина навчалася на середньому рівні, до навчання ставилася задовільно. За час навчання мати мало цікавилася
навчанням доньки, рідко відвідувала навчальний заклад, на батьківських зборах була
лише раз. ОСОБА_1 часто пропускала уроки, підтверджуючих документів стосовно наявності поважних причин ії відсутності на заняттях не надавалися. Часті пропуски не давали можливості дитині належно навчатися.
За час перебування неповнолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей м. Лиман Донецької області мати ОСОБА_2 її відвідувала близько 11 разів, під час візитів уникала зустрічей з адміністрацією Центру та педагогічними працівниками, матеріальної допомоги не надавала., до служби у справах дітей Лиманської міської ради Донецької області з питанням щодо можливості повернення її до родини, ОСОБА_2 не зверталася (а.с. 26).
Так, судом достовірно встановлено, що мати дитини ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні своєї дитини. Неповнолітня ОСОБА_1 з матір"ю не проживає, перебуває в державному дитячому закладі - Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей м. Лиман Донецької області .
Вирішуючи заявлені позивачем вимоги по суті, суд виходить з такого.
Відповідно до положень Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою ВР від 27.02.1991року № 789-ХІІ в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Держави - учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Дитина з моменту народження має право на піклування своїх батьків.
Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
У відповідності до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їхнє здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їхніх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:
1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;
2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини;
3) жорстоко поводяться з дитиною;
4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;
5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;
6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини. Є підставою позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Пунктом 15 Постанови ПВСУ № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 визначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні матір`ю, батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, не зважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки.
Позбавлення батьківських прав є крайньою міриою відповідальності, це означає, що застосовується така міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.
Пунктом 16 Постанови ПВСУ № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007року роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини знайшло повне відображення в поведінці відповідача, яка тривалий час не піклується ані про фізичний, ані про духовний розвиток дитини. Таким чином, відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, які покладені на неї Конституцією України та сімейним законодавством, бо має змогу їх виконувати. При цьому судом не встановлено, що відповідачу будь-хто чи щось перешкоджало належним чином виконувати свої батьківські обов`язки.
Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Як вбачається з висновку № 39 від 17.12.2018 року виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області орган опіки та піклування Лиманської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно її дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки вона повністю відсторонилася від виконання своїх батьківських обов"язків.
Суду надано достатньо доказів, того що відповідач ОСОБА_2 злісно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не виявляє справжнього інтересу до внутрішнього світу дитини, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідного для її нормального самоусвідомлення, не створює умов для отримання дитиною освіти, не піклується про підготовку доньки до самостійного життя. Таке ставлення матері до дитини негативно впливає на її фізичний та духовний розвиток, стан здоров`я, процес здобуття неї освіти, не відповідає як найкращому забезпеченню інтересів дитини та є неприпустимим у сучасному цивілізованому суспільстві. Суд приходить до висновку, що позбавлення відповідача батьківських прав не буде суперечити правам та законним інтересам дитини.
Розглядаючи питання виконання матір`ю покладеного на неї обов`язку щодо матеріального утримання дитини, суд враховує наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.
Так, згідно з ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.
При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 СК України, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платників аліментів, наявність чи відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, в порядку ч. 2 ст. 193 СК України, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах.
Згідно з ч. 3 ст. 193 СК України за рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.
Відтак, суд дійшов висновку про те, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання її неповнолітньої дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менш 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05.03.2019 року.
При вирішенні питання про відшкодування судових витрат, суд враховує наступне. Позивач, згідно з приписами Закону України "Про судовий збір", звільнений від сплати судового збору. Згідно зі ст. 133 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір у разі задоволення позову, покладається на відповідача.
Крім того, згідно з п. 10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 10 від 17.10.2014 р. "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" роз`яснено, що подані до суду позовні заяви можуть містити кілька самостійних вимог, кожна з яких є об`єктом справляння судового збору.
Так, згідн з положеннями ст. 6 Закону України "Про судовий збір", судовий збір сплачується окремо за кожну позовну вимогу майнового характеру, за кожну позовну вимогу немайнового характеру та окремо за вимогу майнового та немайнового характеру. Якщо пред`явлено позов з кількома майновими або немайновими вимогами, то судовий збір сплачується з кожну вимогу окремо.
Враховуючи викладене, а також те, що судом позовні вимоги задоволені в повному обсязі, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у сумі 2689,40 гривень (за вимогу не майнового характеру щодо позбавлення батьківських прав - 1921,00 грн., та за вимогу майного характеру щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - 768,40 грн.).
Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.
На підставі викладеного, керуючись ст. 150, 164, 166, 182, 183 Сімейного Кодексу України, ст. 4, 12, 13, 81, 83, 141, 200, 264-265 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги Центру соціально-психологічної реабілітації дітей м. Лиман Донецької області, в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до ОСОБА_12 , третя особа: Орган опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів- задовольнити.
Позбавити ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , батьківських прав щодо її неповнолітньої дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягувати щомісячно з ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 аліменти на утримання її неповнолітньої дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та кошти перераховувати на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України, починаючи з 05.03.2019 та до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 2689,40 (дві тисячі шістсот вісімдесят дев"ять грн. 40 коп.)гривень.
Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за 1 (один) місяць.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження -якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення повинно бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Текст рішення виготовлений 02.08.2019 року.

Суддя -