Справа № 442/2453/18 Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П.
Провадження № 22-ц/811/418/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Жукровської Х.І.

з участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_10

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 грудня 2018 року в складі судді Хомика А.П. в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири, -

встановила:

У березні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в якому просив стягнути солідарно з останніх у його користь вартість відновлювального ремонту квартири, моральну шкоду в розмірі 6000 грн. та судові витрати.

Вимоги обґрунтовував тим, що відповідачі є його сусідами, які проживають поверхом вище над його квартирою. В попередні роки вони близько 20 разів затоплювали його квартиру. Він вибачав їх виходячи з добросусідських відносин.

04 лютого 2017 року між 19 та 21 годинами він чув як відповідачі щось ремонтували на своїй кухні, зокрема працювали перфоратором, свердлили діри біля умивальника на кухні, стукали молотками по трубах, тих які проводять воду у будинок і по трубі, якою вода на кухні поступає від загальної труби і тече до умивальника, яким користуються відповідачі.

Прокинувшись 05 лютого ранком він виявив, що сусіди затоплюють квартиру, оскільки вода з кухні Лудин-Мідиків текла по стелі його ванни, коридору, кухні, по стінах і на підлогу.

Викликавши аварійну службу та піднявшись до сусідів, виявив на кухні відповідачів мокру підлогу. З труби, яка знаходилась на кухні і якою поступала вода до умивальника відповідачів, просочувалась вода і затоплювала його квартиру та квартиру сусідів.

Відшкодувати завдану шкоду відповідачі категорично відмовляються, ображають його.

Крім матеріальних збитків, йому завдана моральна шкода, оскільки залиття квартири відбувається не вперше, в результаті таких дій у нього піднявся артеріальний тиск, втратив нормальний сон, ні він ні його дружина не могли декілька днів приготувати їжу на кухні, у квартирі появилась пліснява. Просив позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 грудня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 7252 грн. матеріальної шкоди, 2431 грн. витрат за проведення експертизи, 640 грн. сплаченого судового збору та 1000 грн. моральної шкоди, а всього 10325 грн.

Рішення суду оскаржила відповідач ОСОБА_4 , вважає незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В апеляційні скарзі зазначає, що є пенсіонером за віком та проживає разом з дочкою ОСОБА_7 у селі Добрівляни, допомагає їй у вихованні дитини з інвалідністю, при цьому позивач проживаючи у будинку АДРЕСА_1 постійно конфліктує із сусідами, через що у ОСОБА_8 відсутні добросусідські відносини у зазначеному будинку.

Після приватизації житлових приміщень у будинку АДРЕСА_1 , який був гуртожитком, вона стала власником квартири умовно 4г, що складає 18/100 ідеальних частин квартири № 4 у цьому будинку .

Відповідно до технічного паспорту квартири № 4 ( умовно 4 г) кухня площею 10,4 кв.м., коридор площею 2,1 + 13,9 кв.м. знаходяться у спільному користуванні з іншими власниками чи наймачами квартири № 4 .

Отримавши відповідь від органів реєстрації прав на нерухоме майно про відсутність реєстрації права власності на решту 82/100 частин квартири, суд прийшов висновку, що винною особою у залитті квартири є лише ОСОБА_4 , з чим категорично не погоджується, оскільки відсутність зареєстрованого права власності інших осіб на квартиру не може свідчити проте, що у квартирі не проживають інші особи.

Таким чином, суд не сприяв встановленню всіх обставин справи, зокрема осіб, які справді могли спричинити шкоду позивачу, не витребував інформацію стосовно наймачів квартири АДРЕСА_4 .

Крім цього, у випадку складення Акту про залиття квартири з належним чином відображенням необхідної інформації, належним доказом матеріальної шкоди може слугувати кошторис, складений відповідною будівельною організацією, яка здійснила відповідні ремонтні роботи, тому лист-відповідь КП «ЖЕО» Дрогобицької міської ради № 68 від 27.02.2017 року не є належним та допустимим доказом залиття квартири позивача, при цьому в такому не зазначено місцезнаходження будинку, у квартирах якого виявлено мокрі плями. Відсутні інші докази завдання шкоди та вартості витрат, які поніс позивач.

Припускає, що причиною заливу могла бути несправність сантехнічного обладнання у квартирах поверхом вище.

Проведена більш як через рік експертиза не може бути доказом завдання шкоди у відповідному розмірі.

Вважає, що суд першої інстанції за відсутності доказів, які б підтверджували моральні переживання позивача, а також на підтвердження причинного зв`язку між погіршенням стану його здоров`я та протиправними діями відповідачів, прийшов висновку про стягнення на користь позивача 1000 грн. моральної шкоди.

Просить скасувати рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 грудня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Ухвалюючи оскаржуване рішення та задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що право власності на квартиру № 4 «г», що складає 18/100 ідеальних частин квартири АДРЕСА_4 належить ОСОБА_4 , факт її не проживання у вказаній квартирі нічим не підтверджений, а також не є належною підставою для звільнення її від відповідальності.

Згідно висновку № 453/18 судової будівельно-технічної експертизи від 26.11.2018 року вартість відновлювального ремонту ушкоджених залиттям приміщень коридору літ. 1 та приміщення кухні літ. 3 у квартирі АДРЕСА_5 , станом на 23.11.2018 року складає 7254 грн. з ПДВ, встановити причину залиття такої кваратири судовому експерту не надається можливим, оскільки подія відбулась у лютому 2017 року, а дослідження ушкоджених залиттям приміщень проводилось 06.09.2018.

При цьому, експерт ОСОБА_9 в судовому засіданні зазначив, що залиття могло статись лише з приміщення поверхом вище, як вказано в довідці КП «ЖЕО» Дрогобицької міської ради.

Також, суд дійшов висновку про те, що позивачу ОСОБА_1 заподіяна моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку із затопленням його квартири

В свою чергу, судом не встановлено, що відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 мають будь-які речові права на квартиру АДРЕСА_6 , або користуються кухнею, яка знаходиться у спільному користуванні, тому не можуть бути відповідачами у справі, протилежного позивачем не доведено, відтак в частині заявленого позову до них відмовлено за безпідставністю.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення колегія суддів виходить з такого.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_5 , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 03.12.1998 року, виданого Дрогобицьким міським бюро з приватизації державного житлового фонду (а.с. 6).

Зазначене також підтверджується довідкою Дрогобицького КМП «БТІ та ЕО» № 917 від 22.08.2006 року (а.с. 10).

Відповідач ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу від 05.02.1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького міського та районного нотаріального округу Молокусом Б.В. набула у власність квартиру № 4 «г» , що складає 18/100 ідеальних частин квартири АДРЕСА_4 . Згідно відмітки на договорі купівлі-продажу право власності ОСОБА_4 зареєстроване в Дрогобицькому МБТІ та ЕО. (а.с. 46).

Як вбачається з вказаного вище договору та технічного паспорту на вказану квартиру, складеного 28.09.1998 року Дрогобицьким МБТІ, до такої відноситься площа спільного користування, зокрема кухні ( а.с. 46-48).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 104333669 від 20.11.2017 року, яка сформована ОСОБА_10 , право власності на квартиру АДРЕСА_4 , не зареєстроване (а.с. 41).

Листом від 23.11.2017 року № 4841 на запит суду від 20.11.2017 року, центр надання адміністративних послуг виконкому Дрогобицької міської ради повідомив, що відомості про реєстрацію речового права за адресою: АДРЕСА_7 та АДРЕСА_7 в державному реєстрі речового права відсутні. Також відсутні відомості щодо реєстрації місця проживання мешканців (а.с. 49, 50).

На заяву позивача ОСОБА_1 від 30.01.2017 року КП «ЖЕО» Дрогобицької міської ради надало відповідь від 27.02.2017 року № 68, з якої слідує, що на стелі та стінах квартири №3 (площею 6 кв.м .) та квартири № 4 ( площею 2 кв. м. ) виявлено мокрі плями. Причиною заливу є ушкодження на водопроводі загальної кухні, якою користуються мешканці квартири №4 «г» ( гр. ОСОБА_11 ) (а.с. 5).

Звертаючись з позовними вимогами позивач ОСОБА_1 покликався на те, що відповідачі затопили його квартиру, чим завдали йому матеріальної шкоди, яку в добровільному порядку не бажають повернути, тому позивач вимушений звернутися в суд. Крім цього відповідними діями йому завдано моральну шкоду, яку оцінював в розмірі 6000 тис грн.

Заперечуючи позовні вимоги відповідач ОСОБА_4 свої доводи фактично зводила до того, що лист-відповідь КП «ЖЕО» Дрогобицької міської ради № 68 від 27.02.2017 року не є належним та допустимим доказом залиття квартири позивача, не зазначаючи будь-яких обставин на спростування вимог по суті.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України).

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно із ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтями 151, 177, 179 ЖК УРСР та статтями 322, 323 ЦК України передбачений обов`язок громадян забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно - технічного та іншого обладнання, дотримуватися Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572 (з наступними змінами).

Зокрема, пунктом 7 Правил передбачено обов`язок власника квартири або користувача дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, санітарних норм і правил, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання, не допускати дій, які порушують умови проживання громадян.

Таким чином, тягар утримання майна, тобто обов`язок здійснювати за свій рахунок поточний та капітальний ремонти квартири, належить власнику квартири і саме власник приватизованого житла зобов`язаний забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень квартири, при наявності несправностей вживати заходів щодо їх усунення.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати заподіяну шкоду в повному розмірі.

Загальні положення про відшкодування заподіяної майнової шкоди закріплені в статті 1166 ЦК України.

Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, яка її завдавала за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини, що власне є підставою цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

Факт залиття квартири позивача ОСОБА_1 об`єктивно встановлений судом, підтверджується матеріалами справи та висновком судової експертизи, тому в силу ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Разом з цим, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що оскільки відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не мають будь-яких речових прав на квартиру АДРЕСА_6 , відсутні докази щодо їх користування кухнею, яка знаходиться у спільному користуванні, позовні вимоги до них є безпідставними.

З метою об`єктивного розгляду справи суд першої інстанції призначав у справі судову будівельно-технічну експертизу.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 453/18 від 26.11.2018 року, складеного судовим експертом Ляшем І.І. вартість відновлювального ремонту ушкоджених залиттям приміщень коридору літ. 1 та приміщення кухні літ. 3 у квартирі АДРЕСА_5 , станом на 23.11.2018 року складає 7254 грн. з ПДВ. Встановити причину залиття такої кваратири судовому експерту не надається можливим: подія відбулась у лютому 2017 року, дослідження ушкоджених залиттям приміщень проводилось 06.09.2018 року (а.с. 72-74).

В судовому засіданні експерт ОСОБА_9 зазначив, що залиття могло статись лише з приміщення поверхом вище.

Як роз`яснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України

від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі № 638/7838/16-ц (провадження № 61-29055св18).

За таких обставин, суд першої інстанції, встановивши факт залиття квартири позивача, причину та розмір завданої шкоди майну позивача, врахувавши, що відповідач ОСОБА_4 не довела відсутність своєї вини у завданні шкоди, зробив обґрунтований висновок про часткове задоволення позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок залиття квартири та дійшов обґрунтованого висновку про те, що завдана позивачу шкода підлягає відшкодування відповідачем ОСОБА_4 у розмірі 7254 грн., визначеному на підставі висновку судової будівельно-технічної експертизи.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що у неї згідно чинного законодавства України не виникає обов`язку відповідати за шкоду, спричинену залиттям квартири позивача, оскільки судом першої інстанції не встановлена її вина та не доведено факт заподіяння нею шкоди позивачеві, оскільки вона не проживає у квартирі 4 чи 4 «г» на АДРЕСА_1 , не заслуговують на увагу суду, оскільки були предметом розгляду справи у суді першої інстанції та отримали належну правову оцінку.

Зокрема, вину у завданні шкоди позивачу, внаслідок залиття його квартири, відповідач належними та допустимими доказами не спростувала.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги необґрунтовані та зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав . Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 обгрунтовував тим, що залиття його квартири завдало йому моральних страждань внаслідок пошкодження майна, появилась пліснява, спричинені незручності та дискомфорт, піднявся артеріальний тиск та порушився сон.

Задовольняючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000 грн., суд першої інстанції правильно виходив із встановлених обставин справи, доведеності таких, протилежні доводи відповідача з цього приводу є безпідставними.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, 372, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 14 серпня 2019 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк