Справа № 715/2080/18
Провадження № 2/715/67/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2019 року Глибоцький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Григорчака Ю.П.,

секретар судового засідання Майщук С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Глибока цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця», в особі її регіональної філії «Львівська залізниця» до Глибоцької селищної ради Глибоцького району Чернівецької області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та третьої особи на стороні відповідачів: Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області про визнання незаконним рішення Глибоцької селищної ради, недійсними договорів купівлі-продажу, скасування державної реєстрації права власності, витребування майна,-

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі її регіональної філії «Львівська залізниця» звернулося до суду із вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що під час проведення приватним підприємством «Ріга» інвентаризації земель, які знаходяться у постійному користуванні ДТГО «Львівська залізниця» в адміністративних межах Глибоцької селищної ради, було виявлено, що частина смуги відведення залізниці на 299 км + 385 м до 299 км + 456 м на даний час перебуває у власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Зазначені обставини, виникли у зв`язку з тим, що спірна земельна ділянка площею 0,1133 га з кадастровим номером НОМЕР_1 згідно із витягу з Державного земельного кадастру сформована в єдину шляхом об`єднання попередньо набутих ОСОБА_1 двох окремих ділянок, а саме: площею 0,0757 га - за договором купівлі-продажу від 16.05.2005 року в Глибоцької селищної ради та частини площею 0,0376 га - за договором дарування вiд 03.12.2004, де дарувальником виступив ОСОБА_4 , який мав у власності земельну ділянку площею 0,0930 га та якого за ухвалою суду було залучено в якості співвідповідача у вказаній справі. Земельна ділянка, яка стала цілісною з двох окремих ділянок в процесі, описаному вище, фактично накладається на смугу відведення Залiзницi лише в частині, яка була безпосередньо продана ОСОБА_1 за рiшенням Глибоцької селищної ради №34-18/05 від 14.04.2005 площею 0,0757 га.

З огляду на викладене, просить суд: визнати незаконним рішення Глибоцької селищної ради № 34-18/05 вiд 14.04.2005 про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення АДРЕСА_1 площею 0,0757 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 , та накладається на смугу відведення залізниці площею 0,0542 га; визнати недійсними договори купівлі-продажу земельної ділянки вiд 16.05.2005 року, яка знаходиться по вул АДРЕСА_1 , в частині, що накладається на смугу відведення залізниці площею 0,0542 га, укладений між Глибоцького селищною радою та ОСОБА_1 ; визнати недiйсним договiр купівлі продажу земёльної ділянки площею 0,1133, яка знаходиться по АДРЕСА_1 від 17.07.2015 року №1275, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_1 у державному реєстрі прав (реєстраційний номер 10, номер запису про право власності 10460981), що накладається на смугу відведення залізниці площею 0,0542 га; витребувати від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельну ділянку, що накладається на смугу відведення залізниці площею 0,0542 га

27 вересня 2018 року винесено ухвалу про відкриття загального провадження у даній цивільній справі.

16 жовтня 2018 року від Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області до суду надійшло пояснення щодо позову.

19 жовтня 2019 року від Глибоцької селищної ради Чернівецької області до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову, зазначаючи наступне. Згідно положень УРСР 1922 року землекористувачем являлось підприємство, якому затверджено проект землеустрою, проведено державну реєстрацію таких прав і яке отримало документ на землекористування. Разом з тим, не може вважатись наданий позивачем як доказ «план границ полоси отвода» 1959 року - документом, що визначає розміри земельних ділянок, закріплені за ним, так як законодавчими актами змінювались такі розміри. Так, постановою ради міністрів СРСР від 27.01.1962 року № 83 було скорочено ширину смуги відведення для залізних доріг і захисних насаджень та повернуто землі колгоспам, а тому план від 1959 року, який наданий позивачем як доказ не може слугувати документом, що дає право на користування земельною ділянкою згідно ЗК УРСР від 1922 року та вважатись правовстановлюючим документом. Як на час виготовлення вищезазначеного плану, так і на час прийняття рішення про передачу у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , так і на сьогоднішній день, передбачалось обов`язкове виготовлення проектів землеустрою, їх затвердження та видача правовстановлюючих документів на земельні ділянки, що проводили землевпорядні організації. Розміри земельних ділянок, що надаються для зазначених цілей, визначаються відповідно до затверджених у встановленому порядку норм і проектно-технічної документації, а відведення ділянок провадиться з урахуванням черговості їх освоєння. Охоронна зона може встановлюватись також уздовж земель залізничного транспорту. Землі в межах цих зон у власників землі та землекористувачів не вилучаються, а використовуються з обмеженням, що передбачаються правилами, затвердженими у встановленому порядку. Зважаючи на вищевикладене, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог .

05 грудня 2018 року ухвалою суду залучено до участі у справі ОСОБА_3 у якості співвідповідача.

27 грудня 2018 року винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження у цивільній справі та призначення справи до судового розгляду по суті.

25 січня 2019 року від ОСОБА_3 до суду надійшло клопотання про призначення справи до підготовчого судового засідання в загальному порядку.

19 лютого 2019 року від співвідповідача ОСОБА_3 до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого останній посилається на те, що земельна ділянка, на якій розташовані об`єкти торгівлі: ресторан, бар, магазин, що за адресою АДРЕСА_1 , була відведена ще у 2000 році Глибоцькій госпрозрахунковій гуртово-торгівельній базі задовго до придбання ним вказаної земельної ділянки. Згідно договору купівлі - продажу від 11.06.2001 року другим землекористувачем спірної земельної ділянки була ОСОБА_5 . Крім того, він придбав спірну земельну ділянку відповідно до Договору купівлі продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 08.09.2003 року. Відповідно до рішення виконавчого комітету селищної ради №9/42 від 10.09.2003 року йому було надано дозвіл на добудову існуючого магазину по АДРЕСА_1 . Рішенням Глибоцького районного суду від 19.10.2004 року за ним визнано право власності на 30/100 частин недобудованого магазину з господарським будівлями та спорудами, розташованими по АДРЕСА_1 . Відповідно до договору дарування земельної ділянки він подарував ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0376 га. Всі дії, пов`язані із відведенням земельної ділянки, проходили відповідну державну реєстрацію та вносились в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно. Крім того, забудова проводилась з погодженням компетентних органів і служб, користування земельною ділянкою було відкритим і триває вже більше 15 років. Зважаючи на вищевикладене, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ «Українська залізниця».

19 лютого 2019 року призначено справу до підготовчого судового засідання на 19.02.2019 року на 11 годину 00 хвилин.

14 травня 2019 року винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження у цивільній справі та призначення справи до судового розгляду по суті.

Представник позивача АТ «Українська залізниця» адвокат В.В.Моцюк в судове засідання не з`явився, однак направив до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача Глибоцької селищної ради Глибоцького району Чернівецької області в судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву, згідно якої просить суд розглядати справу без його участі та застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилися, однак надали суду заяву про застосування до позовних вимог АТ «Українська залізниця» строку позовної давності та просили суд відмовити у задоволені позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, однак направив відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ «Українська залізниця».

Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області в судове засідання не з`явився, проте направив до суду пояснення, в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в частині скасування запису в Поземельній книзі про державну реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером № НОМЕР_1 , що розташована на території Глибоцької ради Глибоцького району Чернівецької області, а також надіслали заяву, в якій просять суд розгляд справи провести у їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Так, судом встановлено, що з метою оформлення правовстановлюючих документів на право постійного користування землями смуги відведення залізниці в межах Глибоцької селищної ради Глибоцького району Чернівецької області Державним територіально - галузевим об`єднанням «Львівська залізниця» (правонаступник АТ «Українська залізниця») на замовлення землевпорядною організацією ПП «Ріга» виготовлено у 2015 році Технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки ДТГО «Львівська залізниця» під існуючими об`єктами залізничного транспорту за напрямком Чернівці Вадул Сирет в адміністративних межах смт. Глибока Глибоцької селищної ради Глибоцького району Чернівецької області. В результаті проведеної інвентаризації смуги відведення виявлено, що спірна земельна ділянка на 299км+385м до 299км+456м перебуває на даний час у власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (відображено в технічній документації з інвентаризації: на зведеному інвентаризаційному плані земельної ділянки стор.327), при цьому частково, а саме площею 0,0542 га, накладається на смугу відведення залізниці.

Вказана земельна ділянка згідно договору купівлі продажу від 16.05.2005 року була продана ОСОБА_1 на підставі рішення Глибоцької селищної ради від 14.04.2005 року №34-18/05 для обслуговування будівель торгівлі.

Згадане вище рішення селищної ради є таким, що суперечить чинному законодавству, оскільки прийняте з перевищенням повноважень, з порушенням норм земельного законодавства та таким, що порушує право Залізниці на користування земельною ділянкою для обслуговування залізничного полотна та забезпечення безпеки руху.

Згідно «Плана границ полосы отвода линии Адыката - Берхомет», який є належним доказом землекористування залізниці, розробленого та погодженого в 1959 році, ширина смуги відведення на ділянці від 299км+385м до 299км+456м перегону становить від 51 до 57 м від осі колії. Земельна ділянка ОСОБА_6 та ОСОБА_2 частково входить у ширину смуги відведення залізниці на відстані починаючи від 42 м. і площа перетину земельної ділянки останніх в смузі відведення залізниці становить 0,0542 га.

На земельній ділянці, розміри якої визначені зазначеним Планом смуги відведення, розташована головна колія (ВБК) Гл. Буковинська - Берегомет, інвентарний №39, взята на облік - 1944, яка є власністю і перебуває на балансі залізниці.

Згідно Закону України від 23.02.2012 № 4442-УІ «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» утворюється на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» і є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту. Починаючи з 01.12.2015 року, ДТГО «Львівська залізниця» здійснює діяльність в якості регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Українська залізниця ".

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.4 ст. 84 Земельного кодексу України до земель державної власності, які не можуть передаватися у приватну власність належать землі під державними залізницями.

Розміри земельної ділянки, необхідної для експлуатації та обслуговування об`єктів транспорту визначаються відповідно до затверджених у встановленому порядку норм або проектно-технічної документації, що передбачено ст.11 Закону України «Про транспорт», яка діяла, як на момент прийняття оскаржуваного рішення, так і є чинною на цей час.

Дані обставини підтверджуються також і п. 2 Положення про землі транспорту, затвердженого Постановою Ради Міністрів СРСР від 08.01.1981 за № 24, де зазначено, що «размеры земельних участков, предоставляемых для указанных целей, определяются в соответствии с утвержденными в установленном порядке нормами или проектно-технической документацией».

Окрім того, саме таку ширину смуги відведення у даному місці підтверджено Будівельними нормами і правилами, глава 39 - залізничні дороги колії 1520 мм. СНиП 11-39-76 та нормами відводу земель для залізниць СН 468-74, а смуга відведення залізниці, відображена у Плані смуги відведення лінії Адыката-Берхомет.

Ст. 68 Земельного кодексу України (2001 року), ст.11 Закону України «Про транспорт», ст.6 Закону України «Про залізничний транспорт» встановлено, що до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення під залізничним полотном та його облаштуваннями, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту.

Такі землі призначені для виконання покладених на підприємства і організації залізничного транспорту завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення, забезпечення безпеки руху і розвитку об`єктів залізничного транспорту.

Таким чином правовий статус земель залізничного транспорту визначено законом і не може бути змінений в будь-який інший спосіб, аніж визначено законодавством.

Таку ж позицію в аналогічних справах висловлював і Верховний Суд України, який дійшов правового висновку про те, що правовий статус земель залізничного транспорту визначено законом і не може бути змінений в будь-який інший спосіб, аніж визначено законодавством. Наявність чи відсутність у залізниці документів на користування земельною ділянкою не змінює її правового статусу, який ґрунтується на визначеному законом юридичному факті належності земель до залізничного транспорту. Відтак, план смуги відведення залізниці є належним доказом землекористування (аналогічні справи №3-305 гс15 від 24.06.2015, №3-460 гс від 16.09.2015, №3-562 гс від 7.10.2015, №3-562 гс від 16.09.2015, №3-900 гс від 7.10.2015, інші).

Пунктом 12 Перехідних положень ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що сільська рада не вправі була розпоряджатися земельними ділянками, на яких розташовані державні підприємства.

Право залізниці на земельну ділянку в межах Глибоцької селищної ради Глибоцького району Чернівецької області, в тому числі і на спірну, виникло задовго до реєстрації права ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і не було жодним чином припинене на підставі наступного.

Відповідно до норм законодавства, яке існувало при облаштуванні залізничного полотна та смуги відведення («Инструкция о нормах и порядке отвода земель для железных дорог и использовании полосы отвода» затв. Міністерством шляхів сполучення СРСР 01.11.1955; «Положение о землях предоставленных транспорту», затверджених постановою СНК СССР 07.02.1933; інші нормативні акти та будівельні норми) вимоги щодо виготовлення та отримання державного акту не передбачалося, а землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі відповідно до п.п. 54, 55 Общих начал землепользования и землеустройства (Постанова ЦИК СССР 15.12.1928).

Згідно із п.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 №5-рп/2005 положення п.6 діючої Постанови Верховної Ради Української РСР від 08.12.1990 «Про земельну реформу» №563-ХІІ в частині щодо втрати громадянами, підприємствами, установами і організаціями після закінчення строку оформлення права власності або права користування землею раніше наданого їм права користування земельною ділянкою визнано таким, що не виповідає Конституції України (є неконституційним).

Право користування залізниці спірною земельною ділянкою відповідно до ст.11 ЦК України 2003 року виникло безпосередньо на підставі актів цивільного та земельного законодавства.

Інститут державних актів, як правовстановлюючих документів, було введено в дію Земельним кодексом УРСР 1970 року. Пунктом 2 Указу Президії Верховної Ради УРСР від 25.12.1970 «Про порядок введення в дію Земельного Кодексу УРСР» передбачалося, що норми Земельного кодексу УРСР (1970 року) застосовувались до правовідносин, які виникли після введення його в дію.

Розміри земельної ділянки залізниці, визначені Планом смуги відведення, відповідають даним, що підтверджується довідкою Відділу Держземагенства у Глибоцькому районі станом на 01.01.2016 р., відповідно до якої під об`єктами залізничного транспорту в межах Глибоцької селищної ради Глибоцького району Чернівецької області знаходиться площа 62,4 га. Зазначеною довідкою підтверджується факт землекористування залізниці.

Залізницею як землекористувачем сплачується земельний податок за дану земельну ділянку, що підтверджується довідкою відокремленого підрозділу «Чернівецька дистанція колії ДТГО «Львівська залізниця» від 23.10.2015 №28/1188.

Керуючись вищенаведеним, суд вважає законним право користування залізницею землями в межах смуги відведення та на підставі норм вищевказаного законодавства залізниця є землекористувачем, а План смуги відведення є належним доказом землекористування.

Право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених статтею 141 ЗК України, перелік яких с вичерпним.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 Земельного кодексу України вилучення земельних ділянок проводиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. З часу відведення залізниці земельної ділянки під земляне полотно вилучення спірної частини земельної ділянки у встановленому порядку у залізниці не проводилося.

Слід зазначити, що відповідачі до залізниці щодо вилучення із користування даної частини смуги відведення не звертались. Відмови від права користування земельною ділянкою залізниця не надавала.

Відповідно до ст. 21 Земельного кодексу України порушення порядку становлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною.

Під час прийняття Глибоцькою селищною радою Глибоцького району Чернівецької області оскаржуваного рішення та укладення в подальшому на його підставі оспорюваного правочину і реєстрації ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку, відповідачами не враховано вищенаведених норм законодавства, а тому оскаржуване рішення прийнято із перевищенням повноважень щодо розпорядження землями державної власності, передбачених ст.ст. 12, 122 Земельного кодексу України, порушує права та інтереси Залізниці на користування земельною ділянкою.

Згідно із ч.2 ст. 152 Земельного кодексу України землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ч.3 даної статті захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Частина 1 ст. 155 Земельного кодексу України передбачає, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В даному випадку підставою звернення до суду є порушення права користування земельною ділянкою в результаті протиправних дій відповідачів.

Згідно ч. 1 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а відповідно до ч.2 п.10 цієї статті способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Разом з тим, в матеріалах справи міститься акт обстеження земельних ділянок юридичних або фізичних осіб, які частково розташовані в межах смуги відведення ДТГО «Львівська залізниця» на території Глибоцької селищної ради Глибоцького району Чернівецької області від 27.08.2013 року, підписаний двома уповноваженими працівниками ВП «Чернівецька дистанція колії», що є структурним підрозділом позивача. Згідно п. 4 даного акту було встановлено, що «на ділянці від 299 км+390 м до 299 км+540 м, ліва сторона за ходом кілометрів, зона міста. Ширина смуги відведення складає 46-55 м, а фактична відстань до межі земельних ділянок - 40-48 м. Межа смуги ріже будівлі. Наявні державні акти ОСОБА_1 та ОСОБА_7 »

Відповідно до ч.1 ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Ч.1 ст.257 ЦК України встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Ч.1 ст. 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Велика Палата Верховного Суду для забезпечення єдності судової практики та вирішення виключної правової проблеми можливості застосування позовної давності у справах за позовами про захист речових прав у своїй постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17 (провадження № 14-183цс18) відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 5 жовтня 2016 року у справі № 916/2129/15 (№ 3-604гс16), а також висновку Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеного у постанові від 29 березня 2018 року у справі № 904/10673/16, щодо неможливості застосування приписів про позовну давність до позовних вимог, спрямованих на захист речових прав.

Надаючи оцінку вище вказаному акту від 27.08.2013 року, який є доказом в справі, суд бере до уваги, що акт підписаний двома уповноваженими працівниками позивача, зокрема інженером-землевпорядником та заступником начальника ВП «Чернівецька дистанція колії», які саме під час обстеження меж земельної ділянки смуги відведення, в тому числі на 299 км + 385 м до 299 км + 456 м, виявили накладення. На час складання акту, як вбачається з його змісту, представникам залізниці були відомі розміри смуги відведення залізниці на кожній конкретній ділянці, тобто межі існуючого фактичного права позивача, наявність правовстановлюючих документів на ділянки, що накладались на смугу відведення, а також їх власників.

При цьому суд вважає, що вказаний вище акт є належним, достатнім, достовірним та допустимим доказом у справі, оскільки стороною позивача в ході розгляду справи не оспорювалась його юридична дійсність, його зміст, зокрема п. 4, безпосередньо стосується предмета доказування, а здобутий він та поданий до суду без будь яких процедурних чи процесуальних порушень. Крім того, законом не визначено будь яких виключних спеціальних засобів доказування підстав для застосування позовної давності при розгляді цивільних справ, а тому наявність даного акту в матеріалах цивільної справи поза розумним сумнівом вказує на те, що 27.08.2013 року позивач довідався про порушення свого речового права з боку відповідачів чи, в будь якому випадку, міг довідатись про таке порушення, як це передбачено конструкцією частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

При таких обставинах суд дійшов висновку, що позивачем в ході розгляду справи доведено факт порушення свого права відповідачами, проте у захисті порушеного права слід відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 3-13, 19, 23, 76-81, 141, 259, 265, ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову Акціонерного товариства «Українська залізниця», в особі її регіональної філії «Львівська залізниця» до Глибоцької селищної ради Глибоцького району Чернівецької області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та третьої особи на стороні відповідачів: Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області про визнання незаконним рішення Глибоцької селищної ради, недійсними договорів купівлі-продажу, скасування державної реєстрації права власності, витребування майна - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Глибоцький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається через суд першої інстанції.

СУДДЯ