Провадження № 2/344/2151/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

25 липня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої - судді Домбровської Г.В.

при секретарі c/з Стефанець Г.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі - «Позивач») звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_2 (надалі - «Відповідач»), за участю Органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, про позбавлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав щодо неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позовні вимоги мотивовано тим, що Відповідач, шлюб з яким розірвано рішенням суду, не підтримує жодного зв`язку з дитиною, не бере участі у його вихованні та матеріальному утриманні, не цікавиться його розвитком.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, викладених в позові.

Відповідач - ОСОБА_2 , - в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суду не сповістив, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, шляхом направлення повісток про виклик до суду за адресою його зареєстрованого місця проживання (які повернулися на адресу суду з відміткою поштового органу «за закінченням терміну зберігання») та шляхом розміщення оголошення на сайті суду, що відповідно до вимог процесуального закону вважається належним способом повідомлення сторони у справі.

Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради в судовому засіданні підтримала поданий в даній справі висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав.

Оскільки Відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомив, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи.

Заслухавши пояснення Позивача та її представника, свідків, представника органу опіки та піклування, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне.

Відповідно до Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 18 вересня 2007 року (а.с.8) ОСОБА_2 є батьком, а ОСОБА_1 - матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 травня 2012 року, яке набрало законної сили 24 вересня 2019 року (а.с.9), розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; неповнолітнього сина ОСОБА_3 залишено на виховання з матір`ю ОСОБА_1 .

Як зазначила Позивач в судовому засіданні, станом на даний час малолітній син проживає з нею та перебуває на її повному утриманні, а Відповідач, як батько дитини не бере жодної участі в його вихованні та утриманні.

Враховуючи вищевикладене, посилаючись на те, що Відповідач не бере жодної участі у вихованні та утриманні дитини, Позивач звернулася до суду з даним цивільним позовом про позбавлення батьківських прав.

Згідно із частиною 4 статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина 5 статті 19 Сімейного кодексу України).

Відповідно до наявного в матеріалах справи Висновку щодо доцільності (недоцільності) позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

За змістом статей 3,9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка набрала чинності для України 27.09.1991 року, у всіх діях щодо дітей, у тому числі коли дитина розлучається з одним з батьків, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідностатті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду , що набрало законної сили.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання , навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи ,які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину , піклуватися про її здоров`я , фізичний , духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя.

У відповідності до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між особою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до частин 1, 2 та ч. 3 157Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той, із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Статтею 164 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Відповідно до пунктів 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Вирішуючи спір, суд враховує зазначені роз`яснення Пленуму Верховного Суду України і з`ясовує, які безсумнівні докази свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, у чому полягає винна поведінка відповідача, свідоме нехтування ним своїми обов`язками, чи вживалися до нього заходи реагування, а також досліджує соціально-побутові умови життя та матеріальне становище відповідача.

Так, як зазначила в судовому засіданні Позивач, Відповідач - батько дитини, свідомо нехтує та ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо виховання, тобто свідомо самоусунувся від виховання та утримання свого сина.

В ході судового розгляду справи Судом в якості свідка допитано ОСОБА_4 , сусідку Позивача ОСОБА_1 , яка пояснила суду, що з моменту розірвання шлюбу між Позивачем та Відповідачем, ОСОБА_2 не з`являється за місцем проживання дитини, не виховує його, оскільки свідок ніколи такого не бачила.

Свідок ОСОБА_5 , яка працювала вихователем в дитячому садочку та є подругою Позивача, пояснила суду, що Відповідач ОСОБА_2 не бере жодної моральної та матеріальної участі у життя сина ОСОБА_6 .

Крім того, свідки в судовому засіданні повідомили суду ту обставину, що вони частко зустрічають Відповідача на вулиці у стані алкогольного сп`яніння.

Позивачем також надано суду Розрахунок із сплати аліментів згідно виконавчого листа №344/10164/18 від 30.11.2018 року, зі змісту якого вбачається, що станом на 01.07.2019 року за ОСОБА_2 обліковується заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 23 354,00 грн.

В даній цивільній справі Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомлений про судові засідання у справі, не направив до суду відзиву на позов та не надав суду жодних пояснень та доказів, які б спростовували твердження Позивача про невиконання ним своїх батьківських обов`язків по утриманню та вихованню щодо малолітнього сина.

Доказів, які б спростовували твердження Позивача про те, що батько ОСОБА_2 не бере участі у вихованні та утриманні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , Відповідачем Суду не надано, а Судом таких обставин не встановлено.

Стосовно наданого органом опіки та піклування в даній цивільній справі Висновку щодо доцільності (недоцільності) позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до якого орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - Суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.6 ст. 19 Сімейного кодексу України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Так, зі змісту вищевказаного висновку органу опіки та піклування випливає, що фактично в ході вирішення питання щодо доцільності (недоцільності) позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 органом опіки та піклування було проаналізовано зміст позовної заяви ОСОБА_1 , поданої до суду, а також інформацію про результати психодіагностичного обстеження дитини та протокол бесіди з дитиною від 14.03.2019 року.

На неодноразові виклики на засідання комісії ОСОБА_2 не з`явився, у зв`язку з чим орган опіки та піклування дійшов висновку про недоцільність позбавлення його батьківських прав.

На думку Суду, вказаний висновок органу опіки та піклування є недостатньо обґрунтованим, оскільки наявні в матеріалах справи документи, пояснення свідків свідчать про протилежне.

Орган опіки та піклування не вичерпав всіх можливих засобів для з`ясування питання участі батька у вихованні та утриманні дитини, а тому Суд не може погодитися з наявним в матеріалах справи висновком даного органу.

За допомогою належних засобів доказування Позивачем доведено, що станом на даний час та вже протягом тривалого періоду Відповідач не бере участі у вихованні дитини, не цікавиться його розвитком, не утримує матеріально.

Зі змісту самого висновку органу опіки та піклування, наявного в матеріалах справи, випливає, що батько не відповідає на телефонні дзвінки дитини, не підходить до нього при зустрічі на вулиці, не здійснює спроб спілкуватися з ним, ніколи не з`являвся до школи, де навчається дитина.

З огляду на викладене Суд дійшов висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав щодо неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є обґрунтованими, такими, що не суперечать інтересам дитини та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 19, 164, 165 Сімейного кодексу України, п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 259, 263-265, 268, 280-282,288-289ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про позбавлення батьківських прав, - задовольнити.

2. Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав щодо неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заочне рішення може бути переглянуте Івано-Франківським міським судом за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 30.07.2019 року.

Суддя Домбровська Г.В.