САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа №206/5355/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.07.2019 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Румянцева О.П.

при секретарі Ажмяковій Т.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» та Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, третя особа: Орган опіки та піклування Самарської районної в м. Дніпрі ради про вселення, відшкодування моральної шкоди, визнання дій неправомірними та зобов`язання до вчинення дії,

за участю: представника позивача Маркело В.О ОСОБА_4 ,

позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Анохіної О.О., -

ВСТАНОВИВ:

25 вересня 2018 року позивачі звернулась до суду із позовом до ПАТ «Перший Український міжнародний банк», треті особи: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, орган опіки та піклування Самарської районної в м. Дніпрі ради про вселення, про відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №5833621 від 07.11.2007 року, відповідно до якого він отримав грошові кошти у розмірі 45093,00 доларів США на строк до 07.11.2022 року. В забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором було укладено договір іпотеки №5833971 від 07.11.2007 року. Предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 . Через скрутне матеріальне становище позивач не зміг виконувати умови кредитного договору, а тому з нього на користь відповідача було стягнено грошові кошти та право власності на належну йому квартиру було перереєстровано на ПАТ «ПУМБ», про що починаючи з початку 2018 року йому повідомлялось в телефонному режимі. В липні 2018 року йому стало відомо що в суді розглядається справи про виселення його сім`ї разом з малолітньою донькою з квартири АДРЕСА_1 . Однак не зважаючи на те, що розгляд справи тривав відповідач позбавив позивача правом користування житлом 21.08.2018 року. В той день працівники банку зайшли до квартири та змусили позивача її залишити. Йому було дозволено взяти з собою лише документи. В цей день замки на вхідних дверях були змінені. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 31.08.2018 року банку було відмовлено у задоволенні позовних вимог про виселення позивачів. Т.ч. відповідач незаконно виселив його сім`ю із займаного житла, чим також спричинив моральну шкоду, яку позивачі оцінюють в 75000 грн. Просили суд ухвалити рішення, яким вселити їх в квартиру АДРЕСА_1 , стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди на користь позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 по 25000 грн. кожному.

11.10.2018 року ухвалою суду провадження по справі було відкрито та призначено до розгляду в підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження (а.с.23-24).

20.12.2018 року ухвалою суду провадження по справі було зупинено до розгляду апеляційної скарги ПАТ «Перший Український міжнародний банк» на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 31.08.2018 року по справі за позовом ПАТ «Перший Український міжнародний банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 , третя особи: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Управління-служба у справах дітей Самарської районної у м. Дніпрі ради про виселення без надання іншого житлового приміщення (а.с.51).

05.02.2019 року постановою Дніпровського апеляційного суду апеляцій скаргу ПАТ «Перший український міжнародний банк» залишено без задоволення. ( а.с. 54-56).

27.02.2019 року ухвалою суду провадження по цивільній справі поновлено (а.с.57).

23.04.2019 року представник позивача уточнив позовні вимоги та просив суд ухвалити рішення, яким визнати дії Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради щодо зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 протиправними та зобов`язати департамент поновити реєстрацію місця проживання вищезазначених осіб, вселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_1 , стягнути з відповідачів в рахунок відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 кожному по 25000 грн, стягнути судові витрати по справі (а.с. 80-84).

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та пояснила, що між Єфановим та відповідачем було укладено договір іпотеки, предметом якого була спірна квартира. В 2018 році вони були позбавлені права користування на квартиру, іншого житла сім`я не має, всі їх речі залишились в квартирі. Наразі вони змушені проживати у родичів в м. Синельникове, однак рішення суду про виселення банк не має, банку було відмовлено у виселенні позивачів. Просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог та пояснила, що позивачі були ознайомлені з умовами договору іпотеки, та позивач підписав його. Позивачу було вручено попередження, ОСОБА_1 до суду не звертався з оскарженням скасування державної реєстрації, також зазначає, що відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди, оскільки всі дії банку відповідали закону.

Представник третьої особи -: Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, надіслав на адресу суду пояснення, відповідно до яких посилався на те, що представником органу реєстрації було прийнято рішення про зняття з реєстрації місця проживання в межах чинного законодавства, просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник третьої особи - Управління-служби у справах дітей Самарської районної у м. Дніпрі ради в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності, просив ухвалити рішення в інтересах дитини в межах чинного законодавства.

Приймаючи до уваги позицію представника позивачів та представника відповідача, третіх осіб, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні було встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №5833621 від 07.11.2007 року, відповідно до якого позивач отримав грошові кошти в розмірі 45093,00 доларів США на строк до 07.11.2022 року (а.с. 4-5)

В забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором було укладено Договір іпотеки від 07.11.2007 року, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 (а.с.6-7)

Через невиконання позивачем своїх зобов`язань, з останнього на користь відповідача було стягнено грошові кошти та передано право власності на спірну квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 8-9)

Надалі відповідач звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виселення із спірної квартири.

Під час розгляду справи, відповідач звернувся до органу реєстрації відділу формування та ведення реєстру територіальної громади ДАПД ДМР із заявою про зняття з реєстрації позивачів. Органом реєстрації, заяву було задоволено, та знято ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.108-126).

21.08.2018 року працівниками банку позивача та його сім`ю було примусово виселено з спірної квартири, без надання іншого житлового приміщення.

31.08.2018 року рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська в задоволенні позовних вимог ПАТ «ПУМБ» про виселення було відмовлено (а.с. 43-46).

05.02.2019 року постановою Дніпровського апеляційного суду апеляційну скаргу на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 31.08.2018 року було залишено без задоволення (а.с.54-56 ).

Відповідно до ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав про право користування житловим приміщенням.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що при здійсненні зняття з реєстрації місця проживання особи до уповноваженого органу подаються документи, які свідчать про позбавлення права користування житловим приміщенням: судове рішення, що набрало законної сили, інший документ, який свідчить про припинення підстав на право користування житловим приміщенням.

Так, відповідно до матеріалів справи відповідач ПАТ «Перший Український міжнародний банк» є власником спірної квартири, однак документів, які б свідчили про позбавлення позивачів житла, не існує. Таким документом в розумінні національного законодавства є безпосередньо рішення суду, що набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. В даному випадку рішенням суду відповідачу в задоволенні його вимог про виселення було відмовлено.

Таким чином, суд приходить до висновку, що дії Департаменту адміністративних послуг і дозвільних процедур щодо зняття позивачів з реєстраційного обліку є неправомірними.

Відповідно до ст.109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено у рішенні суду.

Згідно ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбаченим законом.

Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло.

У рішенні від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави (підпункт 3.2.).

Позивачі будучи твердо впевнені, що розгляд справи щодо їх прав розглядається судом мали «правомірні очкування» та «законні сподівання».

Національне законодавство не містить термінів «правомірні очікування» та «законне сподівання». При цьому, ці терміни часто застосовуються в практиці Європейського суду з прав людини. В розумінні Європейського Суду право правомірного очікування та законного сподівання виникає у разі якщо особа, яка набула майнове право, не встигла його реалізувати в зв`язку із ухваленням державою нормативного акту чи акту індивідуальної дії, котрим таке право скасовується із наданням цьому актові ретроспективної дії щодо фактів, які відбулися до його прийняття. При цьому підстави, з яких особа позбавляється раніше набутого права, не пов`язані з її поведінкою. В таких випадках, під час розгляду справи Європейським Судом право заявника не може вважатися «наявним» відповідно до національного законодавства тому Суд визнає порушеним не право, а встановивши факт законного сподівання визнає порушеним правомірні очікування заявника.

Згідно зі ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика ЄСПЛ застосовується українськими судами як джерело права.

В результаті протиправних дій, позивачі, не маючи іншого житлового приміщення вимушені проживати у родичів в м. Синельниково, що є відділеним населеним пунктом, відносно їх місця мешкання, роботи, навчання малолітньої ОСОБА_3 .. Все їх майно залишилося в спірній квартирі. Відповідачем було порушено їх звичайний спосіб життя, чим завдано значної моральної шкоди, яку позивачі оцінюють в 75000 грн.

Частиною першою статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 5 постанови від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, проаналізувавши усі обставини, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, та оцінюючи надані сторонами докази в їх сукупності, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому права позивачів мають бути відновлені шляхом вселення їх в квартиру АДРЕСА_1 та стягнення на їх користь заподіяної неправомірним виселенням моральної шкоди.

На підставі викладеного, керуючись ст.47 Конституції України, ст.ст. 9, 109 ЖК УРСР, ст. 23, 1167 ЦК України, ст.ст. 6-13, 33-34, 76-81, 83, 89, 141, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , іпн. НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (іпн. НОМЕР_2 ), яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) до Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» (м. Київ, вул. Андріївська, буд.4, ) та Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (м. Дніпро, вул. Старокозацька, буд.58, ), третя особа: Орган опіки та піклування Самарської районної в м. Дніпро ради (м. Дніпро, вул. 20 річчя Перемоги, буд.51, ЄДРПОУ; 25724070) про вселення, відшкодування моральної шкоди, визнання дій неправомірними та зобов`язання до вчинення дії задовольнити.

Визнати дії Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради щодо зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 протиправними та зобов`язати Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради поновити реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 .

Вселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнути з Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди, кожному по 25000 гривень, а всього 75000 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 1409,60 грн.

Стягнути з Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_2 суму сплаченого судового збору в сумі 768,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено 02 серпня 2019 року.

Суддя О.П.Румянцев