Ухвала

31 липня 2019 року

м. Київ

справа № 201/17234/17

провадження № 61-35511св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Калараша А. А., Лесько А. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є. В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - Міністерство юстиції України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2018 року у складі судді Федоріщева С. С. та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2018 року в складі колегії суддів: Єлізаренко І. А., Красвітної Т. П., Свистунової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст вимог заяви

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, у якій просив встановити юридичний факт існування негативних наслідків у вигляді позбавлення його волі після ухвалення постанови Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2009 року у справі № 3-0003/10 про призначення проведення повторної судово-психіатричної експертизи.

Заява мотивована тим, що зазначеною постановою суду стосовно нього призначено проведення повторної судово-психіатричної експертизи в комунальному закладі «Дніпропетровська обласна клінічна психіатрична експертиза», а постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2010 року - проведення повторної судово-психіатричної експертизи у Обласній психіатричній лікарні м. Запоріжжя. 03 серпня 2010 року з місця відбування адміністративного арешту його примусово доставлено в місце проведення експертизи. Цього ж дня після відмови експертної установи у проведенні повторної судово-психіатричної експертизи - до суду, де його звільнили від відбування адміністративного арешту. Проте після оголошення постанови суду від 03 серпня 2010 року про звільнення його доставили до місця відбування арешту, а приблизно через годину - звільнили від відбування адміністративного арешту. У подальшому постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2009 року про призначення проведення повторної судово-психіатричної експертизи та постанову цього ж суду від 03 серпня 2010 року про звільнення від відбування адміністративного арешту скасовано судом апеляційної інстанції. У результаті доставлення до експертної установи, перебування у лікарні, доставлення до суду 03 серпня 2010 року його було позбавлено волі протягом 4 годин, а після прийняття постанови суду про звільнення від відбування адміністративного арешту - протягом 1 години.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2018 року у задоволенні заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 26 лютого 2015 року у справі «Заїченко проти України (№ 2)», заява № 45797/09, зазначив свої висновки щодо постанови Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2009 року у справі № 3-0003/10. Вказане рішення ЄСПЛ 06 липня 2015 року набуло статус остаточного відповідно до пункту 2 статті 44 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), тому перегляд таких висновків ЄСПЛ та повторне встановлення юридичних фактів не ґрунтується на законі.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2018 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2018 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що відповідно до принципу остаточності судового рішення (Res Judicata) як складової принципу верховенства права у рішеннях ЄСПЛ жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

Короткий зміст касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у червні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм процесуального права, просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2018 року, ухвалити нове рішення про задоволення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 20 червня 2018 року відкрито касаційне провадження, витребувано справу з суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 19 червня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що рішенням ЄСПЛ від 26 лютого 2015 року у справі «Заїченко проти України (№ 2)», заява № 45797/09, не встановлювався факт позбавлення його волі при виконанні постанови Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2009 року; на момент подання скарги до ЄСПЛ він не мав доказів на підтвердження цих обставин. У постанові Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2018 року у справі № 201/159/18 визнано незаконними дії щодо позбавлення його волі після оголошення постанови Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2010 року про звільнення від відбування адміністративного арешту.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (частина перша статті 315 ЦПК України).

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України).

Аналогічні норми містилися у статті 256 ЦПК України у редакції, чинній на момент подання заяви про встановлення факту, що має юридичне значення.

Таким чином, встановлення факту, не передбаченого у частині першій статті 315 ЦПК України, може розглядатися за правилами ЦПК України у порядку окремого провадження лише у тому випадку, якщо від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав особи.

Відповідно до частини шостої статті 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

ОСОБА_1 в порядку окремого провадження просить встановити факт існування негативних наслідків у вигляді зайвого часу позбавлення волі під час виконання постанови Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2009 року, тобто, факт заподіяння йому шкоди у результаті ухвалення судового рішення.

Факт заподіяння шкоди, незаконність дій, які спричинили негативні наслідки, вид таких наслідків та розмір компенсації негативних наслідків (поновлення порушеного права) не є тим юридичним фактом, що встановлюється у порядку окремого провадження, а є фактичними обставинами, які підлягають встановленню під час розгляду справи про відшкодування шкоди, спричиненої незаконними діями правоохоронного органу або суду (статті 1166 - 1176 ЦК України).

Водночас, ОСОБА_1 у абзаці восьмому поданої ним заяви фактично стверджує, що встановлення цього факту йому необхідно для подальшого вирішення питання відшкодування шкоди.

На підставі частини шостої статті 294 ЦПК України, оскільки зі встановлення факту заподіяння шкоди виникає спір щодо права на відшкодування такої шкоди, то з огляду на статтю 293 ЦПК України заява про встановлення цього факту не розглядається в порядку окремого провадження.

За таких обставин, відповідно до частини шостої статті 294 ЦПК України заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, підлягає залишенню без розгляду.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Пунктом 5 частини першої статті 409 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині і закрити провадження у справі чи залишити заяву без розгляду у відповідній частині.

Відповідно до змісту частини першої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

За таких обставин касаційну скаргу слід задовольнити частково, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2018 року - скасувати із залишенням без розгляду заяви про встановлення факту, що має юридичне значення.

Керуючись статтями 255, 402, 409, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2018 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, за участю заінтересованої особи - Міністерства юстиції України, залишити без розгляду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Сімоненко
Судді: А. А. Калараш
А. О. Лесько
С. Ю. Мартєв
Є. В. Петров