Постанова

Іменем України

01 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 546/1279/15

провадження № 61-17966св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 08 вересня 2016 року у складі судді Горулька О. М. та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 12 січня 2017 року у складі колегії суддів Кривчун Т. О., Дряниці Ю. В., Чумак О. В.,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з позовом, вимоги якого уточнив під час розгляду справи та просив стягнути з відповідачів на його користь борг за договором позики від 25 квітня 2015 року у розмірі 8000 гривень, 3% річних від суми боргу за період з 06 травня 2015 року по день розгляду справи, інфляційні втрати відповідно індексам споживчих цін за період з червня 2015 року по січень 2016 року включно, а також моральну шкоду у розмірі 25 000 грн.

Позов мотивовано тим, що у січні 2015 між позивачем та відповідачами було досягнуто усної домовленості про те, що останні допоможуть позивачу придбати автомобіль. На придбання автомобіля приблизно 20 квітня 2015 року позивач передав ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 72 000 грн, які останній передав ОСОБА_2 .

У подальшому, за допомогою ОСОБА_3 , сином позивача було придбано автомобіль за суму, меншу, ніж була передана позивачем. Крім того, поніс витрати у розмірі 1500 грн за оформлення довідки-рахунку.

25 квітня 2015 року відповідачем ОСОБА_3 складено розписку, згідно якої він зобов`язався у строк до 06 травня 2015 року повернути позивачу грошові кошти в сумі 11 500 грн, що становить різницю між фактично понесеними останнім витратами та вартістю придбаного автомобіля.

Разом з тим, станом на момент звернення позивача до суду йому було повернуто лише 3 500 грн, що є підставою для стягнення неповернутої суми з урахуванням 3% річних та індексу інфляції.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Заочним рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 08 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 12 січня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг у розмірі 8 000 грн, 475,20 грн - інфляційних втрат у зв`язку з простроченням грошового зобов`язання, 317,82 грн - 3% річних за прострочення грошового зобов`язання.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду мотивовані тим, що позивачем не надано суду належних доказів наявності у відповідача ОСОБА_2 грошового зобов`язання перед позивачем, а тому у цій частині позов не підлягає задоволенню.

Разом з тим, оскільки відповідач ОСОБА_3 взяті на себе за розпискою зобов`язання щодо повернення коштів не виконав, є підстави для стягнення з нього на користь позивача суми боргу, з урахуванням індексу інфляції та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_3 , не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалені у справі рішення з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно ухвалив судове рішення в заочному порядку, оскільки відповідач ОСОБА_3 не був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, а розгляд справи за його відсутності позбавило права відповідача на подання доказів, заперечень на позов безпосередньо в судовому засіданні.

У касаційній скарзі заявник посилається на те, що він особисто коштів не отримував та не складав відповідної розписки. Вважає, що надана до суду розписка не є належним та допустимим доказом у справі, оскільки її достовірність не підтверджена експертним висновком.

Крім того, заявник посилається на те, що висновки судів щодо обставин справи ґрунтуються на припущеннях та не відповідають фактичним обставинам справи, які, в свою чергу встановлено неповно.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за вищевказаною касаційною скаргою та витребувано справу із суду першої інстанції.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

На підставі наведених норм, касаційну скаргу разом з цивільною справою передано до Верховного Суду.

Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи до суду не подано.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга статті 1047 ЦК України).

Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником коштів із зобов`язанням їх повернення.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, дав належну оцінку борговій розписці від 25 квітня 2015 року, встановив її правову природу та дійшов обґрунтованого висновку про наявність між сторонами - позивачем та відповідачем ОСОБА_3 відносин, які виникли із боргового зобов`язання останнього щодо повернення коштів, які боржником не виконано та є підставою для стягнення боргу з урахуванням 3% річних та індексу інфляції, відповідно до положень частини другої статті 625 ЦУ України.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_3 , що він особисто кошти не отримував та не писав відповідної розписки, а надана до суду розписка не є належним та допустимим доказом у справі, оскільки її достовірність не підтверджена експертним висновком, не спростовують правильних висновків судів попередніх інстанцій та є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_3 не спростовано факту наявності відповідної розписки від 25 квітня 2015 року та її достовірність. Також є недоведеними доводи ОСОБА_3 , що розписка складена не його рукою та ним не підписувалась, оскільки клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, в тому числі в суді апеляційної інстанції, на підтвердження вказаних обставин стороною відповідача не заявлялось.

Аргументи касаційної скарги щодо порушення прав відповідача на участь у розгляді справи та його неповідомлення про день, час та місце судового засідання, спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що представник відповідача ОСОБА_3 брав участь під час розгляду заяви про перегляд заочного судового рішення, а також був присутнім при розгляді справи в суді апеляційної інстанції та у повному обсязі мав можливість реалізувати надані йому законом процесуальні права щодо спростування доводів позовної заяви, подання доказів, в тому числі реалізувати процесуальне право на подання клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи. Доводи апеляційної скарги, викладені відповідачем в апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції перевірені апеляційним судом у повній мірі та належним чином, висновки щодо яких мотивовано викладено у постановленій цим судом ухвалі.

Оскільки право відповідача на участь у розгляді справи, подання доказів та надання особистих пояснень було у повній мірі відновлено та реалізовано на стадії апеляційного перегляду судового рішення, розгляд справи в суді першої інстанції за його відсутності та ухвалення заочного рішення не призвело до неправильного встановлення обставин справи та її вирішення, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для скасування правильного по суті рішення суду виключно за наведених обставин.

Законне і обґрунтоване судове рішення не може бути скасовано з одних лише формальних підстав.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та фактично зводяться до незгоди заявника з мотивами, з яких суди виходили вважаючи частково обґрунтованими вимоги позивача, та з наданою судами оцінкою зібраних у справі доказів.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів першої та апеляційної інстанції.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Заочне рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 08 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 12 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

І. В. Литвиненко

І. М. Фаловська