Дата документу 20.08.2019 Справа № 336/3983/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/2221/19 Головуючий у 1-й інстанції: Жупанова І.Б.
Є.У.№ 336/3983/18 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

секретар: Семенчук О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2019 року про закриття провадження у справі,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ПАТ «Державний ощадний банк України» (далі Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Зазначав, що 09.04.2008 між Банком і ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого останній було надано кредит в сумі 304 000 грн. зі сплатою 16% річних зі строком повернення не пізніше 06.04.2018. Кредитні зобов`язання ОСОБА_1 забезпечені іпотекою чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 , власником якої був ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадкоємцями після смерті іпотекодавця є дружина померлого ОСОБА_1 , син ОСОБА_2 та батько померлого ОСОБА_4 , який відмовився від спадщини на користь ОСОБА_1 . Посилаючись на те, що позичальник ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, має заборгованість, розмір якої станом на 16.07.2018 становить 545 057, 99 грн., просив суд на підставі ст.ст. 625, 1216,1222, 1296 ЦК України, ст.ст. 23, 22, 39, 40 Закону України «Про іпотеку» звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу на прилюдних торгах, виселити відповідачів із спірної квартири і зняти їх з реєстраційного обліку.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2019 року провадження у справі закрито.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції із посиланням на ч.1,2 ст.255 ЦПК України виходив з того, що є рішення апеляційного суду від 23.03.2011, що набрало законної сили, між тими ж сторонами про той самий предмет і з тих самих підстав.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення Банк посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Зазначає, що стороною у справі, в якій у 2011 році було ухвалено рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, був іпотекодавець ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . В цій справі позов заявлено до спадкоємців померлого майнового поручителя, а отже позов не є тотожнім, оскільки змінився суб`єктний склад осіб, що беруть участь у розгляді справи.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Лишенко С.С., який представляє інтереси відповідача ОСОБА_1 , вказує, що оскаржувана ухвала відповідає вимогам закону. Відповідач ОСОБА_2 є правонаступником іпотекодавця ОСОБА_2 і у відповідності до ст.55 ЦПК України усі дії, вчинені в процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові до особи, яку він замінив.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржувана ухвала скасуванню з передачею справи до суду першої інстанції для продовження розгляду з огляду на такі обставини.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної частини статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

За змістом пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення у справі, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до наведеної норми суд закриває провадження у справі, якщо в позові, що розглядається судом, і в рішенні, що набрало законної сили, одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Відсутність хоча б однієї з наведених складових не дає судді підстави відмовляти у відкритті провадження у справі.

Необхідність застосування вказаної норми зумовлена неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову.

У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Закриваючи провадження у справі, суд виходив із того, що судовим рішенням від 23.03.2011 року, яке набрало законної сили, вже звернуто стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення боргу ОСОБА_1 , що унеможливлює повторний розгляд аналогічних вимог Банку, заявлених до спадкоємців померлого іпотекодавця.

Проте, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в справі, що розглянута судом у 2011 року, Банк просив звернути стягнення на предмет іпотеки із застосування процедури, передбаченої ст. 38 Закону України «Про іпотеку», тоді як в позові, пред`явленому у липні 2018 року Банк, просив застосувати іншу процедуру звернення стягнення - продаж предмету іпотеки з прилюдних торгів.

Суд першої інстанції не з`ясував причини невиконання Банком судового рішення 2011 року і не обговорив питання про те, чи не була смерть іпотекодавця перешкодою для реалізації Банком свого права на продаж іпотечного майна за вказаним судовим рішенням.

Поза увагою суду залишилася і та обставина, що з вимогами про виселення ОСОБА_2 із спірної квартири Банк до суду не звертався, а отже щодо цих вимог Банку будь-яке судове рішення відсутнє.

За викладених обставин оскаржувану ухвалу не можна визнати такою, що відповідає вимогам закону, а тому на підставі ст. 379 ЦПК України вона підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст.367, 379 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізьке обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2019 року по цій справі скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: