ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 серпня 2019 року

м. Харків

Справа № 638/952/19

провадження № 22-ц/818/3381/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Кругової С.С.,

суддів Бровченка І.О., Маміна О.В.,

секретаря Кучер Ю.Ю.,

Учасники справи :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Департамент економіки і міжнародних відносин Харківської обласної Державної адміністрації Директор департаменту Колос Андрій Леонідович

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту економіки і міжнародних відносин Харківської обласної Державної адміністрації Директора департаменту Колос Андрія Леонідовича про визнання незаконним рішення та стягнення моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 28 січня 2019 року, постановлену у складі судді Омельченко К.О.

в с т а н о в и в :

Позивач у січні 2018 року звернувся до суду з позовом в якому просив визнати незаконним та скасувати рішення директора Департаменту економіки і міжнародних відносин Харківської обласної Державної адміністрації Колос А.Л. від 11 жовтня 2018 року за № 01-25/957. Стягнути з директора Департаменту економіки і міжнародних відносин Харківської обласної Державної адміністрації Колос А.Л. на його користь суму моральної шкоди у розмірі 100000 грн..

Позов обґрунтовано тим, що позивач звернувся до Харківської обласної державної адміністрації з заявою про проведення перевірки законності передачі в суборенду майна ДУ «Державний інститут праці та соціально-економічних досліджень» у тому числі щодо дотримання законодавства у сфері запобігання корупції.

У позові зазначає, що за результатами розгляду поданої заяви позивачем було отримано рішення-лист від 11 жовтня 2018 року з якого вбачається, що перевірка не була проведена, а тому вважає що рішення за підписом директора Департаменту економіки і міжнародних відносин Харківської обласної Державної адміністрації Колос А.Л. є незаконним.

У позовній заяві посилався на те, що подане ним звернення не направлено за належністю відповідному органу чи посадовій особі до повноважень яких належить вирішення відповідного питання.

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 28 січня 2019 року відмовлено у відкритті провадження у справі.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі суд виходив з того, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду є необґрунтованою, постановленою з порушенням норм процесуального права, висновки суду викладені в ухвалі не відповідають фактичним обставинам справи.

В обґрунтування скарги позивач також зазначає, що під час ухвалення судового рішення судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи.

Вказує про те, що суд постановлюючи оскаржувану ухвалу безпідставно вважав, що справа має розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Відзив на апеляційну скаргу до Харківського апеляційного суду не надходив.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та, дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що директор Департаменту економіки і міжнародних відносин Харківської обласної Державної адміністрації Колос А.Л. на адресу ОСОБА_1 надіслав 11.10.2018 відповідь на його звернення від 25.09.208 про проведення перевірки законності передачі в суборенду майна ДУ «Державний інститут праці та соціально-економічних досліджень». У відповіді зазначено, що за результатами розгляду в межах повноважень контроль за використанням іншого окремого індивідуально визначеного майна переданого в оренду, здійснюють органи уповноважені управляти підприємством, яке є орендодавцем такого майна.

З копії витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, наданої позивачем в додатку до позову вбачається, що Департаменту економіки і міжнародних відносин Харківської обласної Державної адміністрації є органом державної влади.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду, тобто судді зобов`язані застосовувати рішення Європейського суду з прав людини» як джерело права на всіх етапах провадження нарівні з Законами України та підзаконними нормативно-правовими актами.

Європейський суд у своїй практиці виходить з того, що доступ до правосуддя займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення пункту 1 статті 6 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, суд виходить з принципу недопустимості обмеження права громадян на звернення до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Зокрема у рішенні від 04 червня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» (Bellet v. France) суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Також, Європейський суд зазначає, що положення пункту 1 статті 6 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (рішення від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства» п.36) та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Отже, під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

ОСОБА_1 зазначає в апеляційній скарзі, що подані ним скарги обґрунтовуються Законом України «Про запобігання корупції», який не визначає форми у якій така заява має бути подана.

Із змісту заяви ОСОБА_1 вбачається, що він вважає наявними підстави для визнання у судовому порядку незаконним та скасування рішення директора Департаменту економіки і міжнародних відносин Харківської обласної Державної адміністрації Колос А.Л., крім того вважає наявними підстави для відшкодування йому моральної шкоди, завданої корупційними діями.

Колегія суддів вважає, що невизначеність безпосередньо у Законі України «Про запобігання корупції» процедури розгляду заяв про визнання незаконними в судовому порядку актів, рішень виданих (прийнятих) з порушенням вимог цього Закону, не свідчить про наявність підстав для вирішення такої заяви поза межами будь-якого процесуального закону або за обраним заявником процесуальним законом без урахування його вимог щодо юрисдикції.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 № 8 «Про незалежність судової влади», звернення до суду здійснюється у формі, порядку, випадках та особами, передбаченими процесуальним законом. Звернення у справах інших осіб у всіх випадках, а учасників процесу - поза випадками, передбаченими процесуальним законом, розгляду судами не підлягають.

Отже, юрисдикція спору про захист прав, порушених внаслідок вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, як і юрисдикція будь-якої іншій справі, залежить від суб`єктного складу, предмета спору та характеру спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності.

У заяві ОСОБА_1 корупційним правопорушенням фактично вважає незаконне рішення директора Департаменту економіки і міжнародних відносин Харківської обласної Державної адміністрації Колос А.Л..

Пунктом 1 частини першої статті 3 КАС України встановлено, що справа адміністративної юрисдикції це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини другої статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Згідно з ч. 3 ст. 6 КАС України суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України.

За змістом ст. ст. 2, 4 - 6, 19, 21 Кодексу адміністративного судочинства України, у порядку адміністративного судочинства можуть бути оскаржені акти, дії або бездіяльність посадових і службових осіб судів, що належать до сфери управлінської діяльності та не пов`язані зі здійсненням судом провадження у справі, результатом якого є прийняття акта органом судової влади. Отже, у порядку цивільного судочинства такі акти, дії або бездіяльність посадових і службових осіб судів оскарженню не підлягають.

З урахуванням вищезазначеного та вимог чинного законодавства, судова колегія приходить до висновку, що правовідносини, які виникли між сторонами у даній справі, є адміністративно-правовими, справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, тому суд першої інстанції законно та обґрунтовано відмовив у відкритті провадження у справі.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389,390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 28 січня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови

Головуючий С.С. Кругова

Судді І.О. Бровченко

О.В.Маміна

повний текст постанови

складено 2 серпня 2019 року