ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2019 року

м. Харків

Справа № 639/5267/18

Провадження № 22-ц/818/2603/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Бровченка І.О.,

суддів:Колтунової А.І., Пилипчук Н.П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 березня 2019 року в складі судді Труханович В.В.,

встановив:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення орендної плати за фактичне користування майном, в якій просила суд стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача 49140 грн орендної плати за користування майном, що є предметом договору оренди № 570 від 17 жовтня 2012 року після закінчення строку користування орендою за період з 01 січня 2016 року по 01 липня 2016 року; стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача 6480 грн пеню за неповернення майна, що є предметом договору оренди № 570 від 17 жовтня 2012 року за час прострочення з 01 квітня 2016 року по 01 жовтня 2016 року; стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача 7750 грн орендної плати за фактичне користування майном, що є предметом договору оренди № 575 від 29 жовтня 2012 року після закінчення строку оренди за період з 01 січня 2016 року по 01 лютого 2016 року; стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача 6480 грн пеню за неповернення майна, що є предметом договору оренди № 575 від 29 жовтня 2012 року за час прострочення з 01 квітня 2016 року по 01 жовтня 2016 року; стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача 2170 грн орендної плати за фактичне користування майном, що є предметом договору оренди № 577 від 31 жовтня 2012 року після закінчення строку оренди за період з 01 січня 2016 року по 01 лютого 2016 року; стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача 6480 грн пеню за неповернення майна, що є предметом договору оренди № 577 від 31 жовтня 2012 року, за час прострочення з 01 квітня 2016 року по 01 жовтня 2016 року; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Позовна заява мотивована тим, що згідно договору оренди № 570 від 17 жовтня 2012 року вона передала, а ОСОБА_2 взяв у тимчасове користування будівельні ліси, перелічені на стор. 1 Акту прийому-передачі. Строк оренди - 12 календарних днів з моменту підписання договору до 28 жовтня 2012 року. Розмір орендної плати за договором оренди складає 3240 грн (270 грн на день). Орендна плата вноситься готівкою орендодавцю в день підписання договору. Передача майна в оренду здійснюється за Актом прийому-передачі (п. 3.2 Договору). Акт прийому-передачі майна від орендодавця до орендаря підписано сторонами на строк з 17 жовтня 12 до 28 жовтня 12 року. Орендар самостійно здійснює роботи з отримання майна зі складу орендодавця та повернення на склад орендодавця. Проте, після закінчення терміну дії договору, орендар не повернув орендоване майно, від виконання договору ухиляється. Таким чином, строк затримки повернення майна за даним договором складає станом на 30 липня 2016 року - 2 101 день.

Відповідно до п. 9.2. договору позивач просить суд стягнути пеню за період з 01 квітня 2016 року по 01 жовтня 2016 року у розмірі 6480 грн ( у розмірі подвійного розміру орендних платежів за 12 днів), також просить стягнути орендну плату за вказаним договором за користування майном у розмірі 49140 грн за період з 01 січня 2016 року по 01 липня 2016 року ( за 182 дні, виходячи з розрахунку 270 грн. за день).

Окрім того, 29 жовтня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір оренди № 575, відповідно до якого, ОСОБА_1 передала, а ОСОБА_2 взяв у тимчасове користування будівельні ліси, перелічені на стор. 1 Акту прийому-передачі. Строк оренди - 4 календарні дні з моменту підписання Договору - до 01 листопада 2012 року. Розмір орендної плати за договором оренди складає 1000 грн (250 грн на день). Орендна плата вноситься готівкою орендодавцю в день підписання договору. Передача майна в оренду здійснюється за Актом прийому-передачі (п. 3.2 Договору). Акт прийому-передачі майна від Орендодавця до орендаря підписано сторонами на строк з 29 жовтня 2012 до 01 листопада 2012 року. Орендар самостійно здійснює роботи з отримання майна зі складу орендодавця та повернення на склад орендодавця. Проте, після закінчення терміну дії договору, орендар не повернув орендоване майно, від виконання договору ухиляється. Таким чином, строк затримки повернення майна за даним договором складає станом на 30 липня 2016 року 2 097 днів.

Позивач просить суд стягнути орендну плату за фактичне користування майном за період з 01 січня 2016 року по 01 лютого 2016 року ( за 31 день), у розмірі 7 750, 00 грн. (250*31 = 7 750, 00 грн.)

Відповідно до п. 9.2. договору позивач також просить суд стягнути пеню за період з 01 квітня 2016 року по 01 жовтня 2016 року у розмірі 6480 грн.

31 жовтня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір оренди № 577, відповідно до якого, ОСОБА_1 передала, а ОСОБА_2 взяв у тимчасове користування будівельні ліси, перелічені на стор. 1 Акту прийому-передачі. Строк оренди - 13 календарних днів з моменту підписання договору до 12 листопада 2012 року. Розмір орендної плати за договором оренди складає 910 грн. (70 грн. на день). Орендна плата вноситься готівкою орендодавцю в день підписання договору. Передача майна в оренду здійснюється за Актом прийому-передачі (п. 3.2 Договору). Акт прийому-передачі майна від орендодавця до орендаря підписано сторонами на строк з 31 жовтня 2012 до 12 листопада 2012 року. Орендар самостійно здійснює роботи з отримання майна зі складу орендодавця та повернення на склад орендодавця. Проте, після закінчення терміну дії договору, орендар не повернув орендоване майно, від виконання договору ухиляється. Таким чином, строк затримки повернення майна за даним договором складає станом на 30 липня 2016 року 2 086 днів.

Позивач просить суд стягнути орендну плату за фактичне користування майном за період з 01 січня 2016 року по 01 лютого 2016 року ( за 31 день), у розмірі 2 170 грн (70*31 = 2 170 грн).

Відповідно до п. 9.2. договору позивач також просить суд стягнути пеню за період з 01 квітня 2016 року по 01 жовтня 2016 року в розмірі 6480 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 березня 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення орендної плати за фактичне користування майном відмовлено.

04 квітня 2019 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на зазначене рішення суду.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апелянт, посилаючись на ст. ст. 762, 763, 785, 614 ЦК України, зазначає, що припинення строку дії договору не свідчить ані про припинення договору, ані про припинення зобов`язань за договором, тому не звільняє боржника від виконання обов`язку в натурі, оскільки відповідач після закінчення строку дії договору продовжує користуватися орендованим майном, то зобов`язання відповідача сплачувати орендну плату за весь час фактичного користування майном не припиняється, його припинення пов`язано з моментом повернення орендованого майна, а не з фактом закінчення строку дії договору.

Висновок суду про те, що стягнення орендної плати за фактичне користування майном є неможливим, оскільки строк дії договору закінчився, договором оренди передбачено стягнення пені, а не орендної плати, вважає помилковим, так як майно не повернуто, зобов`язання не припинені. Не згодна з висновком суду про те, що строк позовної давності про стягнення пені сплив, оскільки позов подано менше ніж за один рік з дня ухвалення рішення апеляційного суду від 05 грудня 2015 року, яким з відповідача стягнуто пеню за період з 31 травня 2015 року по 31 травня 2016 року, що передував періоду стягненню пені за цим позовом. Суд не врахував, що перебіг позовної давності було перервано 11 листопада 2016 року пред`явленням позову у справі № 639/6204/16-ц, пеня була стягнута за період по 31 травня 2016 року, таким чином, пеня підлягає стягненню за період з 01 червня 2016 року по 01 жовтня 2016 року. Вказує, що перебіг позовної давності почався з 06 грудня 2017 року, вимоги про стягнення пені за період з 31 травня 2016 року по 01 жовтня 2016 року є правомірними, оскільки строк позовної давності не пропущений.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 10 травня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 березня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення орендної плати за фактичне користування майном.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 20 травня 2019 року закінчено підготовку апеляційного розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення орендної плати за фактичне користування майном.

Призначено цивільну справу до розгляду судом апеляційної інстанції в приміщенні Харківського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами справи.

31 травня 2019 року ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 березня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення орендної плати за фактичне користування майном, залишити без задоволення, рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 березня 2019 року - без змін.

Згідно з частиною 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що стягнення орендної плати за фактичне користування майном є неможливим, оскільки строк дії договорів закінчився, вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення на її користь орендної плати за фактичне користування майном за договором оренди № 570 від 17 жовтня 2012 року, договором оренди № 575 від 29 жовтня 2012 року та договором оренди № 577 від 31 жовтня 2012 року задоволенню не підлягають, а з відповідача підлягають стягненню лише кошти передбачені п. 9.2 вказаних договорів.

Враховуючи те, що звернення до суду з вказаним позовом 21 вересня 2018 року, заявлений період стягнення пені виходить за межі позовної давності, а тому вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають.

Що стосується договору оренди № 575 від 29 жовтня 2012 року та договору оренди № 577 від 31 жовтня 2012 року, то з вказаних договорів вбачається, що вони були укладені у 2012 році. Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості 21 вересня 2018 року. Будь-яких доказів того, що строк позовної давності за вказаними договорами переривався суду надано не було, відтак суд дійшов висновку, що позивачем було порушено строк позовної давності для пред`явлення вимог за вказаними договорами.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення орендної плати за фактичне користування майном та пені слід відмовити в повному обсязі.

Проте такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 29 жовтня 2012 року між ОСОБА_1 (Орендодавець) та відповідачем ОСОБА_2 (Орендар) був укладений договір оренди № 575. (а.с.7)

Відповідно до умов вказаного договору позивач ОСОБА_1 (Орендодавець) передала, а відповідач ОСОБА_2 (Орендар) взяв у тимчасове користування будівельні ліси, зазначені на стор. 1 Акту прийому-передачі. ( а.с. 8)

Строк оренди 4 календарних днів з моменту підписання Акту прийому-передачі майна. Розмір орендної плати за договором складає 1000 грн (250 грн. на день). Орендна плата вноситься готівкою орендодавцю в день підписання договору. Передача майна в оренду здійснюється за Актом прийому-передачі (п. 3.2 договору). Акт прийому-передачі майна від орендодавця до орендаря підписано сторонами на строк з 29 жовтня 2012 року до 01 листопада 2012 року. Орендар самостійно здійснює роботи з отримання майна зі складу орендодавця та повернення на склад орендодавця.

31 жовтня 2012 року між ОСОБА_1 (Орендодавець) та відповідачем ОСОБА_2 (Орендар) був укладений ще один договір оренди № 577. (а.с. 9)

Відповідно до умов вказаного договору, позивач ОСОБА_1 (орендодавець) передала, а відповідач ОСОБА_2 (орендар) взяв у тимчасове користування будівельні ліси, зазначені на стор. 1 Акту прийому-передачі. ( а.с. 10)

Строк оренди 13 календарних днів з моменту підписання Акту прийому-передачі майна. Розмір орендної плати за договором складає 910, 00 грн. (70 грн. на день). Орендна плата вноситься готівкою орендодавцю в день підписання договору. Передача майна в оренду здійснюється за Актом прийому-передачі (п. 3.2 Договору). Акт прийому - передачі майна від орендодавця до орендаря підписано сторонами на строк з 31 жовтня 2012 року до 12 листопада 2012 року. Орендар самостійно здійснює роботи з отримання майна зі складу орендодавця та повернення на склад орендодавця.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони.

Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів.

Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 630 ЦК України договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку.

Якщо у договорі не міститься посилання на типові умови, такі типові умови можуть застосовуватись як звичай ділового обороту, якщо вони відповідають вимогам статті 7 цього Кодексу.

Статтею 631 ЦК України встановлено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Договір набирає чинності з моменту його укладення.

Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно вимог статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Статтею 759 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Відповідно до статті 760 ЦК України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом.

Право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму. (стаття 761 ЦК України).

Згідно зі статтею 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення.

Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму.

Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном.

Наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася.

Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Частиною першою статті 763 ЦК України передбачено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Як свідчать матеріали справи, згідно умов договору оренди № 570 від 17 жовтня 2012 року розмір орендної плати становить 3 240, 00 грн. та орендна плата вноситься готівкою у вигляді передплати у розмірі 100%, в день підписання договору. (п.п. 5.1, 5.2 договору). (а.с. 5)

Пунктом 4.2 договору встановлено, що строк оренди складає 12 календарних днів з моменту підписання договору.

Відповідно до договору оренди № 575 від 29 жовтня 2012 року розмір орендної плати становить 1 000, 00 грн. та орендна плата вноситься готівкою у вигляді передплати у розмірі 100%, в день підписання Договору. (п.п. 5.1, 5.2 Договору). (а.с. 7)

Пунктом 4.2 договору встановлено, що строк оренди складає 4 календарних днів з моменту підписання договору.

Згідно з п. п. 5.1., 5.2 договору оренди № 577 від 31 жовтня 2012 року розмір орендної плати становить 1000 грн та орендна плата вноситься готівкою у вигляді передплати у розмірі 100% в день підписання договору.

Пунктом 4.2 договору встановлено, що строк оренди складає 13 календарних днів з моменту підписання договору.

Тобто, вказаними пунктами договорів передбачено порядок та строки внесення орендної плати та строк дії договору оренди.

Разом із цим, п. 9.2 договорів оренди передбачено наслідки неналежного виконання зобов`язання.

Пунктом 9.2 договорів оренди передбачено, що у разі перевищення орендарем строків повернення майна, орендар сплачує орендодавцю пеню у розмірі 10% від вартості оренди, що вказана в пункті 5.1 цього договору за кожний прострочений день.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Частиною 1 статті 614 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Згідно зі статтею 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Тобто, неустойка, стягнення якої передбачено частиною 2статті 785 Цивільного кодексу України є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і для притягнення наймача, який порушив зобов`язання, до такої відповідальності необхідна наявність його вини (умислу або необережності) відповідно до вимог статті 614 Цивільного кодексу України.

Статтею 61 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Таким чином, п. 9.2 Договорів оренди визначено наслідки неналежного виконання зобов`язання орендарем у вигляді сплати пені, а не у вигляді стягнення орендної плати за фактичне користування майном.

Як свідчать матеріали справи, пунктом 9.2 Договору оренди № 570 від 17 жовтня 2012 року передбачено, що у разі перевищення орендарем строків повернення майна, орендар сплачує орендодавцю пеню у розмірі 10% від вартості оренди, що вказана в пункті 5.1 цього договору за кожний прострочений день. (а.с. 5)

Як вбачається з п.п. 5.1, 5.2 вказаного Договору з розмір орендної плати становить 3240,00 грн. та орендна плата вноситься готівкою у вигляді передплати у розмірі 100%, в день підписання Договору.

Позивач просив стягнути пеню за період з 01 квітня 2016 року по 01 жовтня 2016 року. За вказаний період, а саме за 183 дні пеня становить 52292 грн (3240 * 10% * 183 = 52292 грн.), однак враховуючи те, що при розгляді попередніх справ суд зменшував розмір пені до подвійного розміру платежів, то позивач просить суд стягнути пеню у розмірі 6480 грн.

Що стосується договору оренди № 575 від 29 жовтня 2012 року, то п. 9.2 вказаного договору також передбачено, що у разі перевищення орендарем строків повернення майна, орендар сплачує орендодавцю пеню у розмірі 10% від вартості оренди, що вказана в пункті 5.1 цього договору за кожний прострочений день. (а.с. 7)

Як вбачається з п.п. 5.1, 5.2 вказаного договору з розмір орендної плати становить 1 000, 00 грн. та орендна плата вноситься готівкою у вигляді передплати у розмірі 100%, в день підписання договору.

Позивач просив стягнути пеню за період з 01 квітня 2016 року по 01 жовтня 2016 року. За вказаний період, а саме за 183 дні пеня становить 18300 грн (1 000 * 10% * 183 = 18 300 грн.), однак враховуючи те, що при розгляді попередніх справ суд зменшував розмір пені до подвійного розміру платежів, то позивач просить суд стягнути пеню у розмірі 6480 грн.

Пунктом 9. 2 договору оренди № 577 від 31 жовтня 2012 року також встановлено, що у разі перевищення орендарем строків повернення майна, орендар сплачує орендодавцю пеню у розмірі 10% від вартості оренди, що вказана в пункті 5.1 цього договору за кожний прострочений день. (а.с. 7)

Як вбачається з п.п. 5.1, 5.2 вказаного договору з розмір орендної плати становить 910,00 грн. та орендна плата вноситься готівкою у вигляді передплати у розмірі 100%, в день підписання Договору.

Позивач просив стягнути пеню за період з 01 квітня 2016 року по 01 жовтня 2016 року. За вказаний період, а саме за 183 дні пеня становить 16 653 грн. (910 * 10% * 183 = 16 653 грн.), однак враховуючи те, що при розгляді попередніх справ суд зменшував розмір пені до подвійного розміру платежів, то позивач просить суд стягнути пеню у розмірі 6 480, 00 грн.

Одночасне нарахування та стягнення орендної плати за фактичне користування орендованим майном та неустойки, передбаченої частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України, за один і той же період користування майном після закінчення строку дії договору є неможливим, оскільки є притягненням відповідача до подвійної відповідальності за одне й те саме правопорушення.

З огляду на вищевикладене, враховуючи принцип свободи договору, умовами договору було встановлено відповідальність за неналежне виконання зобов`язань, а саме, неповернення майна, що було передбачено пунктом 9.2 договору.

Орендар після закінчення терміну дії договорів оренди не повернув орендоване майно. Неповернення майна з орендного користування у визначений договором оренди строк є підставою для застосування наслідків, передбачених частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України, а не стягнення орендної плати за фактичне користування орендованим майном, що і було передбачено умовами договору.

Враховуючи вищевикладене, висновок суду першої інстанції про те, що вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення на її користь орендної плати за фактичне користування майном за договором оренди № 570 від 17 жовтня 2012 року, договором оренди № 575 від 29 жовтня 2012 року та договором оренди № 577 від 31 жовтня 2012 року задоволенню не підлягають, а з відповідача підлягають стягненню лише кошти передбачені п. 9.2 вказаних договорів, є правильним.

Як свідчать матеріали справи, 12 травня 2014 року ОСОБА_1 звернулась до Жовтневого районного суду м. Харкова про стягнення боргу по орендній платі за договором № 570 від 17 жовтня 2012 року.

11 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Жовтневого районного суду м. Харкова про стягнення боргу по орендній платі за договором № 761 від 30 липня 2014 року та № 570 від 17 жовтня 2012 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 лютого 2015 року по цивільній справі № 639/4040/14-ц Фізичній особі підприємцю Карасьовій І.С. у задоволенні вимог до ОСОБА_2 про стягнення боргу по орендній платі відмовлено. (а.с. 52-53)

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 04 червня 2015 року апеляційну скаргу Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 лютого 2015 року скасовано. Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6 480, 00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 64, 80 грн. ( а.с. 54-55)

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 квітня 2017 року у цивільній справі № 639/6204/16-ц позов Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за користування майном, що є предметом оренди, за час прострочення задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ФОП ОСОБА_1 борг за користування майном, що є предметом оренди, за час прострочення у сумі 131 760 грн. (сто тридцять одна тисяча сімсот шістдесят гривні).

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ФОП ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 317,60 грн. (одна тисяча триста сімнадцять гривень 60 коп.)

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 борг за користування майном, що є предметом оренди, за час прострочення у сумі 118 524 грн. (сто вісімнадцять тисяч п`ятсот двадцять чотири гривні).

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 185,24 грн. ( одна тисяча сто вісімдесят п`ять гривень 24 коп.) (а.с. 56-57)

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 05 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 квітня 2017 року в оскаржуваній частині змінено, зменшивши розмір стягнутої з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 суми за користування майном, що є предметом оренди, за час прострочення з 118524,00 грн. до 6480,00 грн. та судового збору з 1185,24 грн. до 551,20 грн. (а.с.58-60)

Відповідно до частини четвертої ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, при зверненні до суду з позовами про стягнення заборгованості, предметом яких був, зокрема договір оренди № 570 від 17 жовтня 2012 року, строк позовної давності перервався з дня пред`явлення позову, а саме з 12 травня 2014 року, та з 11 серпня 2016 року.

Так, 11 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про стягнення боргу за користування майном, що є предметом оренди, за час прострочення, який був уточнений 03 січня 2017 року. Відповідно до уточненої редакції позовних вимог, позивач просить стягнути з ОСОБА_3 боргу у розмірі 131760 грн за користування майном, що є предметом оренди, за час прострочення, та стягнути з ОСОБА_2 боргу у розмірі 118524 грн. за користування майном, що є предметом оренди, за час прострочення, а також судовий збір у розмірі 2 502,84 грн.

Позовна заява була мотивована тим, що між нею та відповідачем укладений договір оренди № 761 від 30 липня 2014 року, згідно якого вона передала, а відповідач ОСОБА_3 взяв у тимчасове користування будівельні ліси, зазначені на стор. 1 Акту прийому-передачі. Строк оренди 30 календарних днів з моменту підписання Акту прийому-передачі майна. Розмір орендної плати за договором складає 3600 грн. (120 грн. на день). Орендна плата вноситься готівкою Орендодавцю в день підписання договору. Передача майна в оренду здійснюється за Актом прийому-передачі (п. 3.2 Договору). Акт прийому-передачі майна від Орендодавця до орендаря підписано сторонами на строк з 30 липня 2014 до 28 серпня 2014 року. Орендар самостійно здійснює роботи з отримання майна зі складу орендодавця та повернення на склад орендодавця. Проте після закінчення терміну дії договору орендар не повернув орендоване майно, від виконання договору ухиляється. З 01 січня 2015 року строк затримки повернення майна станом на 31 березня 2016 року складає 517 днів, позовні вимоги вона заявляє в межах одного року з 31 травня 2015 року по 31 травня 2016 року, тобто за 366 днів, тому пеня складає 131760 грн.

Також позивач зазначає, що згідно договору оренди № 570 від 17 жовтня 2012 року вона передала, а ОСОБА_2 взяв у тимчасове користування будівельні ліси, перелічені на стор. 1 Акту прийому-передачі. Строк оренди - 12 календарних днів з моменту підписання Договору до 28 жовтня 2012 року. Розмір орендної плати за договором оренди складає 3240 грн. (270 грн. на день). Орендна плата вноситься готівкою Орендодавцю в день підписання договору. Передача майна в оренду здійснюється за Актом прийому-передачі (п. 3.2 Договору). Акт прийому-передачі майна від орендодавця до орендаря підписано сторонами на строк з 17 жовтня 2012 до 28 жовтня 2012 року. Орендар самостійно здійснює роботи з отримання майна зі складу орендодавця та повернення на склад Орендодавця. Проте після закінчення терміну дії договору орендар не повернув орендоване майно, від виконання договору ухиляється. Строк затримки повернення майна за даним договором складає станом на 31 березня 2016 року 1250 днів. Позовні вимоги вона заявляє в межах одного року з 31 травня 2015 року по 31 травня 2016 року, тобто за 366 днів, тому пеня складає 118524 грн.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 05 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 квітня 2017 року в оскаржуваній частині змінено, зменшивши розмір стягнутої з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 суми за користування майном, що є предметом оренди, за час прострочення з 118524,00 грн. до 6480,00 грн. та судового збору з 1185,24 грн. до 551,20 грн.

Звернувшись з даним позовом, ОСОБА_1 просила суд стягнути пеню за договором оренди № 570 від 17 жовтня 2012 року за період з 01 квітня 2016 року по 01 жовтня 2016 року.

Разом з тим, як встановлено вище, предметом розгляду цивільної справи № 639/6204/16-ц було стягнення пені за договором оренди № 570 за період з 31 травня 2015 року по 31 травня 2016 року, рішення набуло законної сили.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що у даній справі слід розглядати вимоги про стягнення пені за період з 01 червня 2016 року по 01 жовтня 2016 року, та відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині, є помилковим.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Згідно вимог ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Тому на підставі п. 1 ст. 377 ЦПК України суд апеляційної інстанції доходить висновку, що провадження в частині позовних вимог про стягнення пені за договором оренди № 570 за період з 01 квітня 2016 року по 31 травня 2016 року необхідно закрити.

Стосовно позовних вимог про стягнення пені за період з 01 червня 2016 року по 01 жовтня 2016 року суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до положень статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

У відповідності до положень статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Для обчислення позовної давності застосовують загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Тобто новий строк позовної давності (після його переривання) починає свій перебіг наступного дня після пред`явлення позову.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 звернулась до суду з цим позовом 21 вересня 2018 року, отже, заявлений період стягнення пені виходить за межі позовної давності, а тому позовні вимоги про стягнення пені за період з 01 квітня 2016 року по 01 жовтня 2016 року задоволенню не підлягають.

Що стосується позовних вимог про стягнення пені за договором оренди № 575 від 29 жовтня 2012 року та договором оренди № 577 від 31 жовтня 2012 року, то з вказаних договорів вбачається, що вони були укладені у 2012 році. Позивач просить стягнути пеню відповідно до умов договору за період з 01 квітня 2016 по 01 жовтня 2016 року. З даним позовом про стягнення заборгованості ОСОБА_1 21 вересня 2018 року.

Будь-яких доказів того, що строк позовної давності за вказаними договорами переривався суду надано не було, а відтак суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем було порушено строк позовної давності для пред`явлення вимог за вказаними договорами, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Статтею 81 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України.

Згідно з частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до вимог ч. 1ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями255 та257 цьогоКодексу.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищевказаного, рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про стягнення пені за період з 01 квітня 2016 року по 31 травня 2016 року за договором оренди № 570 від 17 жовтня 2012 року слід скасувати, провадження у справі в цій частині - закрити. В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст.255,367,368,375,377,381, 382, 383, 384 ЦПК України суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 березня 2019 року в частині позовних вимог про стягнення пені за період з 01 квітня 2016 року по 31 травня 2016 року за договором оренди № 570 від 17 жовтня 2012 року - скасувати, провадження у справі в цій частині закрити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки у випадках, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України, безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 липня 2019 року.

Головуючий - суддя - І.О. Бровченко

Судді: Н.П. Пилипчук

А.І. Колтунова