Справа № 463/4628/19
Провадження № 2/463/1354/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2019 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Гирич С. В.

з участю секретаря судових засідань Попович Х.І.

в м. Львові

у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» про визнання права та зобов`язання вчинити дії, суд -

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду із позовом про визнання права на забезпечення індивідуальним безкоштовним газовим лічильником за рахунок АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз», визнання обов`язку відповідача за свій рахунок в термін до 01.01.2021 року здійснити встановлення в квартирі індивідуального газового лічильника побутовому споживачу ОСОБА_1 та зобов`язання за свій рахунок встановити в квартирі індивідуальний газовий лічильник побутовому споживачу ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 15 квітня 2019 року він звернувся до АТ «Оператор газорозподільної системи Львівгаз» з проханням встановити безоплатно індивідуальний газовий лічильник у квартирі АДРЕСА_1 . Згідно відповіді на звернення АТ «Оператор газорозподільної системи Львівгаз» від 18.04.2019 року товариство повідомило, що виконало вимоги закону та встановило загальнобудинковий лічильник газу для обліку спожитого газу мешканцями квартир будинку за адресою АДРЕСА_1 . Дану відповідь вважає такою, що суперечить положенням ст.6 ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», яка передбачає, що суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 1 січня 2021 року. Враховуючи наведене вище, правовий висновок Великої Палати Верховного суду у Постанові від 07.11.2018 року, просить позов задоволити.

Ухвалою від 20.06.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Представник відповідача у строк встановлений судом відзив на позов не подав.

Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку письмовим доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в їх сукупності, суд доходить до наступного.

Позивач ОСОБА_1 є споживачем послуг з газопостачання за адресою АДРЕСА_1 .

Спір між сторонами виник з приводу невідповідності дій відповідача положенням ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», яка виражається у відмові встановлення індивідуального лічильника газу у квартирі АДРЕСА_1 , де мешкає позивач..

Згідно з вимогами ч.1 ст.5 Закону України «Про захист прав споживачів», держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

За змістом ст.21 ст.5 Закону України «Про захист прав споживачів», права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення.

Відповідно до п.п.3, 4, 7 ч.1ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином.

Відповідно до гл.1 розд.1 Кодексу ГРС, Оператор ГРМ суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління. Отже, Публічне акціонерне товариство «Львівгаз» є Оператором ГРМ.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством. Саме на відповідача покладений обов`язок встановлення лічильників газу, лише він повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт і покладання такого обов`язку на споживачів є неправомірним.

Згідно з положеннями ст. 6 вказаного Закону та графіками оснащення квартир і приватних будинків лічильниками газу, розробленими відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.04.2012 № 259-р «Деякі питання забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу», газорозподільні підприємства зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується для підігріву води та приготування їжі (плита газова + газова колонка) - до 01 січня 2016 року, тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року (відповідно до абз.4 пп. «а» п. 2 ч. 1 ст. 6 зі змінами, внесеними згідно із Законом від 21.12.2017 «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», - тільки для приготування їжі - до 01.01.2021).

Як встановлено судом, позивач є споживачем природного газу, а відповідач - Оператором ГРМ, виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням.

Оскільки позивач сплачував за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, тому, на думку суду, відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачами, та відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі.

Отже, за змістом статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» вбачається обов`язок встановлення відповідними суб`єктами господарювання - газорозподільними організаціями лічильників для такої категорії споживачів природного газу, як населення у вигляді приладів обліку природного газу, що дозволяють визначати обсяги споживання газу кожним окремим споживачем. При цьому таких споживачів не зобов`язано відшукувати джерела фінансування вказаних приладів та робіт, оскільки відповідне фінансування уже закладено у тариф на оплату спожитого газу.

Відмова відповідача встановити індивідуальний лічильник позивачу суперечить вимогам законодавства, порушує права позивача. З урахуванням вимог статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» волевиявлення позивача на встановлення індивідуального лічильника газу не може бути порушеним.

Таким чином, суд доходить до висновку, що задоволення вимог позивача буде відповідати зазначеній державній політиці у сфері житлово-комунальних послуг, забезпечить раціональне використання ресурсів та рівні можливості для позивача з отримання послуги по газопостачанню; встановлення позивачу індивідуального лічильника забезпечить оплату саме того об`єму газу, який ним спожитий, що буде відповідати такому завданню цивільного законодавства, як справедливість.

Так, відповідно до ст.2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» відповідач зобов`язаний забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі, - до 01 січня 2021 року.

Отже, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивача та визнання за ним права на забезпечення індивідуальним безкоштовним лічильником та зобов`язання відповідача за свій рахунок, в строк до 01 січня 2021 року, здійснити встановлення в квартирі позивача індивідуального газового лічильника. Щодо вимог про визнання обов`язку відповідача за свій рахунок в термін до 01.01.2021 року здійснити встановлення в квартирі індивідуального газового лічильника побутовому споживачу ОСОБА_1 такі вимоги є ідентичними задоволеним.

Позивач, відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів», звільнений від сплати судового збору при зверненні з даним позовом, однак, при поданні позову позивач мав сплатити 768,40 грн. судового збору.

Таким чином, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати в розмірі 768,40 грн.

Керуючись ст.ст.2, 81, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд -

ухвалив:

позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» про визнання права та зобов`язання вчинити дії - задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право на забезпечення індивідуальним безкоштовним газовим лічильником за рахунок Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз».

Зобов`язати Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» за свій рахунок встановити в квартирі АДРЕСА_1 індивідуальний газовий лічильник в термін до 01.01.2021 року побутовому споживачу ОСОБА_1 .

Стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» на користь держави 768,40 ( сімсот шістдесят вісім ) гривень судових витрат.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення до Львівськолго апеляційного суду або через місцевий суд до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1

відповідач: Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз», місцезнаходження: м. Львів, вул. Золота, 42, 79039, .

Дата складання повного рішення суду - 19 серпня 2019 року.

Суддя: Гирич С. В.