Справа № 750/6349/19
Провадження № 2/750/1639/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2019 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі судді Коверзнева В. О.,

з участю: секретаря судового засідання - Хамайко С. В., сторін, представника позивача - адвоката Васильєва О. М., представника відповідача - адвоката Усової Ю. О.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні (в порядку спрощеного позовного провадження) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про встановлення факту перебування в трудових відносинах та стягнення заборгованості по заробітній платі,

в с т а н о в и в:

06.06.2019 ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - відповідач) про встановлення факту перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем у період з 08 травня по 28 листопада 2017 року включно, а також стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі в сумі 29144 грн 58 коп. і компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати в сумі 147 грн 80 коп.

В обґрунтування позову зазначив, що в порушення вимог законодавства про працю відповідач ухилився від офіційного оформлення працевлаштування позивача, а після звільнення з роботи - відмовився повернути трудову книжку.

У судовому засіданні позивач пред`явлений позов підтримав і наполягав на задоволенні.

Він також пояснив суду, що ніколи з відповідачем раніше не зустрічався і проводив перемовини з приводу свого працевлаштування з ОСОБА_3 , якого вважає представником відповідача. Саме з ОСОБА_3 він домовлявся про умови роботи та передав йому трудову книжку; ОСОБА_3 надавав виробничі завдання та документи на вантаж, який він повинен був перевозити як водій автомобіля; ОСОБА_3 здійснював з ним розрахунок за фактично виконану роботу та надавав кошти на оплату транспортних витрат. Втім, одного разу ОСОБА_3 самовільно відрахував з його заробітку суму штрафу, накладеного працівником поліції, що стало підставою для припинення трудових відносин.

Відповідач позов не визнав і пояснив, що з позивачем взагалі не знайомий, при цьому ніколи особисто з позивачем з приводу його працевлаштування не спілкувався та не доручав вчинення цих дій іншим особам.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідач є фізичною особою-підприємцем і здійснює господарську діяльність з надання в оренду вантажних транспортних засобів (а.с. 46).

02.01.2017 позивач уклав з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 (далі - ФОП ОСОБА_6 ) Договір оренди транспортного засобу № 25/04/2017, на підставі якого передав у строкове платне користування належний йому на праві власності автомобіль марки DAF FA LF 45.220, реєстраційний номер НОМЕР_1 , строком до 31.03.2025, з правом передання автомобіля в суборенду (а.с. 47, 52-54).

У свою чергу, 25.04.2017 вказаний автомобіль був переданий ФОП ОСОБА_6 у суборенду фізичній особі-підприємцю ОСОБА_7 за Договором суборенди № 02/01/2017 (а.с. 55-57).

Посилаючись на фактичне здійснення перевезень вантажів (в тому числі й міжнародних) на автомобілі марки DAF FA LF 45.220, реєстраційний номер НОМЕР_1 , і на те, що товарно-транспортні документи були підписані відповідачем, позивач просить суд встановити факт перебування з відповідачем у трудових відносинах і стягнути з нього заборгованість по заробітній платі.

Відповідно до частин першої, третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності; кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 21 КЗпП Української РСР трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язуються виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

За приписом пункту 6 статті 24 КЗпП Української РСР додержання письмової форми трудового договору при укладенні трудового договору з фізичною особою є обов`язковим.

Суд констатує, що сторони трудовий договір в письмовій формі не укладали, при цьому як випливає з їхніх же пояснень, до дня звернення до суду позивач ніколи з відповідачем не зустрічався, умови трудового договору з ним не обговорював, трудову книжку не передавав, виробничі завдання і грошові кошти за виконану роботу - не отримував.

Таким чином, позивач не підтвердив жодним належним доказом факт досягнення з відповідачем домовленості з приводу свого працевлаштування та умов праці, а також з приводу фактичного допущення до роботи.

Твердження позивача про виконання у відповідача обов`язків водія автомобіля марки DAF FA LF 45.220, реєстраційний номер НОМЕР_1 , повністю спростовуються матеріалами справи, зокрема, копією Договір оренди транспортного засобу від 24.04.2017 № 25/04/2017, відповідно до якого в період з 08 травня по 28 листопада 2017 року включно (який позивач просить визнати періодом перебування в трудових відносинах з відповідачем), вказаний автомобіль перебував в оренді ФОП ОСОБА_6

Приєднані позивачем до справи копії гарантійного листа, бланку підтвердження діяльності і CMR (а.с. 10-12), оформлення яких відповідач категорично заперечує, не є належним підтвердженням трудових відносин між сторонами, оскільки вказані документи мають інше призначення, при цьому не містять інформації про умови праці позивача, в той час, коли сам позивач заперечує існування факту домовленості з відповідачем з приводу працевлаштування.

За таких обставин, пред`явлений позов не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 81, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про встановлення факту перебування в трудових відносинах та стягнення заборгованості по заробітній платі відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 днів від дня його проголошення, через Деснянський районний суд м. Чернігова.

Суддя В. О. Коверзнев