Постанова

Іменем України

31 липня 2019 року

м. Київ

справа № 569/7619/16-ц

провадження № 61-15161св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області у складі судді Першко О. О. від 30 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області у складі колегії суддів: Гордійчук С. О., Боймиструка С. В., Ковальчук Н. М., від 08 лютого 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до

ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої злочином.

Позов мотивовано тим, що 23 лютого, 19 травня, 21 червня, 06 липня

2011 року між ним та кредитною спілкою «Спартак» (далі - КС «Спартак») в особі голови правління ОСОБА_2 були укладені депозитні договори, за якими він передав відповідачу вклад на суму 36 100 грн. Однак умови договорів виконані не були, після закінчення строку дії договорів вклад не повернуто, проценти не сплачено, лише 22 липня 2013 року частково повернуто вклад у розмірі 500 грн. Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 29 січня 2015 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених частиною другою статті 190, частиною п`ятою статті 191, частиною другою статті 366 КК України, та встановлено, що останній, будучи службовою особою - головою правління кредитної спілки «Спартак», незаконно заволодів готівковими коштами із каси спілки у сумі

2 666 431 грн і використав їх на власні потреби, в тому числі й внесеними позивачем коштами у розмірі 36 100 грн.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просив суд стягнути з відповідача завдану злочином майнову шкоду у сумі 105 131,88 грн, яка складається із: суми внесків - 35 600 грн; процентів - 23 982,58 грн; 3% річних - 2 997,82 грн; інфляційні нарахування на суму боргу - 31 666,85 грн; інфляційні нарахування на проценти - 10 884,63 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 30 листопада 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду у розмірі 35 600 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачу як потерпілому від злочину, завдано майнову шкоду у вигляді неповернутих внесків на депозитний рахунок у розмірі 35 600 грн, обов`язок з відшкодування якої повинен нести відповідач, якого вироком суду визнано винним у вчиненні цього злочину. При цьому суд вважав за неможливе застовувати до спірних правовідносин положення статті 625 ЦК України, оскільки ця норма розповсюджується тільки на договірні відносини, а тому відмовив у задоволенні позову про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 08 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30 листопада 2016 рокузалишено без змін.

Ухвалу суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції повно та об`єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази та обґрунтовано вважав, що відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача процентів за вкладами, 3% річних та інфляційних втрат, оскільки з моменту передачі грошових коштів уповноваженій особі кредитної спілки, саме спілка є їх власником і відповідає за порушення взятих на себе зобов`язань за договорами.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не звернули уваги на те, що відповідач злочинним шляхом заволодів не лише вкладом, а й відсотками за вкладом. Вказує, що завдання майнової шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою,

а тому на спірні правовідносини розповсюджуються положення статті

625 ЦК України.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі № 569/7619/16-ц (провадження № 61-15161св18) призначено повторний автоматизований розподіл.

04 червня 2019 року справу розподілено судді-доповідачу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

03 лютого, 19 травня, 21 червня та 06 липня 2011 року між КС «Спартак» в особі голови правління ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладені чотири окремі договори вкладу члена кредитної спілки, за якими позивач вніс на депозитний рахунок кредитної спілки вклад у загальному розмірі 36 100 грн.

22 липня 2013 року позивачу було частково повернуто вклад у розмірі 500 грн.

Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 29 січня

2015 року, який набрав законної сили, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених частиною другою статті 190, частиною п`ятою статті 191, частиною другою статті 366 КК України, та встановлено, що останній, будучи службовою особою - головою правління кредитної спілки «Спартак», незаконно заволодів готівковими коштами із каси спілки у сумі 2 666 431 грн і використав їх на власні потреби, в тому числі й внесеними позивачем коштами у розмірі 36 100 грн.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно із частиною першою 1058ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до частини першої 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі.

Виходячи з положень статті 1059 ЦК України, п. 1.4. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516, п. 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року

№ 174 письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Частиною першою статті 1061 ЦК України передбачено, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу у розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Договір банківського вкладу має своїм наслідком ту обставину, що готівкові кошти вкладника передаються останнім у власність банку, а безготівкові кошти - в повне розпорядження банку. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено передачею коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов`язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) і банку (боржника).

Аналогічні норми застосовуються до відносин, що виникають між вкладниками та кредитними спілками.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Звертаючись до суду із позовом про відшкодування майнової шкоди на підставі статті 1166 ЦК України, ОСОБА_1 посилався на невиконання

КС «Спартак» в особі голови правління ОСОБА_2 умов укладеного між сторонами договорів вкладів щодо повернення внесених на їх виконання коштів та сплати процентів, а тому просив у порядку відшкодування шкоди, заподіяної злочином, стягнути ці кошти з відповідача, якого вироком суду було визнано винним у їх привласненні.

Однак колегія суддів зауважує, що вимоги ОСОБА_1 зумовлені неналежним виконанням укладеного між ним та КС «Спартак» договорів вкладів, що виключає можливість застосування до спірних правовідносини норм матеріального права, що регулюють деліктні правовідносини. Відносини із відшкодування шкоди й, відповідно, відповідальність за завдану шкоду може мати місце, як правило, лише за відсутності договірних правовідносин, а за їх наявності має йтися про договірну відповідальність.

Зазначене узгоджується із висновком Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеним у постанові

від 06 березня 2019 року у справі № 308/6023/15-ц (провадження

№ 61-4447сво18).

Європейський суд з прав людини в рішеннях Sutyazhnik v. Russia від 29 липня 2009 року, Esertas v. Lithuania від 31 травня 2012 року зазначав, що у справах можуть бути обставини, які свідчать про відсутність соціальної потреби чи нагальної суспільної необхідності, які б виправдовували відхилення від принципу правової визначеності. Тобто не потрібно скасовувати рішення суду лише заради правового пуризму.

Оскільки ОСОБА_1 оскаржує судові рішення лише в частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів за вкладами, 3% річних та інфляційних втрат, то відповідно до положень статті 400 ЦПК України законність ухвалених судових рішень в частині стягнення суми вкладу колегією суддів не перевіряється.

Щодо стягнення процентів за договорами вкладів, 3% річних у зв`язку із невиконанням їх умов та інфляційних втрат

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення нарахованих на влад процентів з відповідача, які передбачені умовами договорів вкладу, суди правильно виходили із того, що ці правовідносини випливають із договірних, а тому відповідальність за невиконання умов договору несе особа, з якою було укладено ці договори, тобто КС «Спартак», що передбачено статтею 1058 ЦК України.

Вказане стосується й застосування відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України, оскільки три проценти річних і сума інфляційних втрат нараховані позивачем на суму вкладів і обґрунтовані саме невиконанням умов договорів вкладу, а тому суди правильно відмовили у задоволенні позову про стягнення таких сум у порядку делікту.

При цьому позивачем не заявлялись вимоги до КС «Спартак» щодо належного виконання умов договорів вкладу.

Таким чином, установивши факт існування договірних відносин між позивачем та кредитною спілкою за договорами вкладу, проценти за якими позивач просить стягнути з особи, яка була уповноваженою на прийняття коштів на депозитний рахунок кредитної спілки (ОСОБА_2 ), суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача процентів за договорами вкладів на підставі статті 1166 ЦК України та застосування наслідків порушення зобов`язань, передбачених статтею 625 ЦК України, щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на суму вкладів.

Разом з тим, позивач не позбавлений можливості захистити свої порушені права у інший спосіб.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення,

а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 08 лютого

2017 року у частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення процентів за договором вкладу, 3% річних та інфляційних втрат - залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович