Постанова

Іменем України

29 липня 2019 року

м. Київ

справа № 522/17831/15-ц

провадження № 61-28981св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_2 , поданою представником ОСОБА_3 , на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 травня 2017 року у складі судді Чернявської Л. М. та рішення Апеляційного суду Одеської області від 02 червня 2017 року у складі колегії суддів: Комлевої О. С., Журавльова О. Г., Кравця Ю. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та просила стягнути з нього аліменти на утримання дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 5 000, 00 грн на місяць до досягнення дитиною повноліття.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується повторним свідоцтвом про народження, виданим 26 серпня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

У зареєстрованому шлюбі із відповідачем не перебуває, дитина проживає з нею, відповідач добровільно матеріальну допомогу на її утримання не надає, тому просила позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29 травня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно в твердій грошовій сумі в розмірі 2 500, 00 грн, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28 серпня 2015 року до досягнення дитиною повноліття ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вирішено питання розподілу судових витрат.

Суд першої інстанції виходив з того, що на батьків покладено обов`язок утримувати неповнолітніх дітей, дитина проживає з матір`ю та утримується нею, тому з відповідача, враховуючи його нерегулярний та мінливий дохід, підлягають стягненню аліменти у твердій грошовій сумі.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 02 серпня 2017 року змінено рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 травня 2017 року та виключено з мотивувальної частини рішення посилання на «але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Вирішено питання розподілу судових витрат. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд виходив з того, що відповідно до статті 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, який підлягає індексації відповідно до закону. Оскільки нормами СК України не передбачена можливість встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі з одночасним визначенням співвідношення їх розміру у відсотковому значенні до прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, рішення суду першої інстанції підлягає зміні у зазначеній частині.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У серпні 2017 року ОСОБА_3 , діючи в інтересах ОСОБА_2 , звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила змінити рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 травня 2017 року та рішення Апеляційного суду Одеської області від 02 серпня 2017 року, зменшивши розмір аліментів, які підлягають стягненню.

Касаційна скарга мотивована тим, що визначений судами розмір аліментів, які підлягають стягненню на користь позивача на утримання дитини ОСОБА_2 , не обґрунтований та не підтверджений жодними доказами. Суди не врахували розмір доходу відповідача після утримання з нього податків.

Рішення суду апеляційної інстанції в частині зміни рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 травня 2017 року шляхом виключення з мотивувальної частини рішення висновку про стягнення з відповідача аліментів у розмірі, не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, в касаційному порядку не оскаржувалося та не переглядається.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

22 травня 2018 року справу № 522/17831/15-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають спільну дитину - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дитина проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні.

Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, перебуває на обліку Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві як фізична особа-підприємець, відповідно до довідки якої обсяг виручки ОСОБА_2 від реалізації товарів (робіт, послуг) згідно поданих декларацій платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2014 рік склав 220 00, 00 грн, за 2015 рік - 146 600, 00 грн.

Відповідно до податкової декларації про майновий стан та доходи, сума оподаткованого доходу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 за 2016 рік складала 90772,36 грн.

Згідно з наданою 14 квітня 2017 року Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» інформацією щодо відкритих на ім`я відповідача рахунків та руху коштів по ним, залишок коштів на рахунку, що відкритий на ім`я ОСОБА_2 , станом на квітень 2017 року складає 38,32 грн. З наданої виписки по особовим рахункам вбачається, що з моменту відкриття рахунку загальна сума зарахованих на нього коштів складає 1 556 674, 99 грн.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (стаття 181 СК України).

Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно зі статтею 184 СК України суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Встановивши, що відповідач є фізичною особою-підприємцем, має мінливий заробіток, з урахуванням розміру його доходів суди дійшли обґрунтованого висновку про стягнення з нього аліментів на утримання сина у твердій грошовій сумі.

Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги щодо помилкового врахування судами інформації, наданої Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк», щодо відкритих на ім`я відповідача рахунків та руху коштів по ним, при визначенні розміру аліментів у твердій грошовій сумі, оскільки вони зводяться до їх переоцінки та незгоди заявника із висновками судів щодо оцінки доказів, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Інші доводи касаційної скарги також не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для їх скасування. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 , залишити без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 травня 2017 року в незміненій при апеляційному перегляді частині та рішення Апеляційного суду Одеської області від 02 червня 2017 року залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 травня 2017 року в незміненій при апеляційному перегляді частині та рішення Апеляційного суду Одеської області від 02 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук