П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2019 року м. Київ

Справа № 22-8365 Головуючий у1-й інстанції - Марфіна Н. В.

Унікальний №755/18912/18 Доповідач - Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Пікуль А. А.

суддів Гаращенка Д. Р.

Невідомої Т. О.

за участю секретаря Пузикової В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Пустового Максима Володимировича в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 28 лютого 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення та дії начальника Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Сергієнка Олексія Миколайовича, державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Сороки Валерія Івановича, заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство "Кредит Європа Банк",-

у с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на рішення та дії начальника Бориспільського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області Сергієнка О.М., державного виконавця Бориспільського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області Сороки В.І., в якій просив суд: визнати неправомірною та скасувати постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні № 49186402 від 12 жовтня 2017 року; визнати неправомірними дії державного виконавця Бориспільського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області Сороки В.І. щодо підготовки звіту про оцінку майна ОСОБА_1 від 12 вересня 2018 року у виконавчому провадженні №49186402; визнати неправомірними дії начальника Бориспільського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області Сергієнка О.М. та державного виконавця Бориспільського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області Сороки В.І. щодо передачі на реалізацію нерухомого майна ОСОБА_1 через електронні торги ДП "СЕТАМ" у виконавчому провадженні № 49186402.

Скарга вмотивована тим, що 04 листопада 2015 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 49186402. Надалі постановою державного виконавця від 12 жовтня 2017 року у виконавчому провадженні № 49186402 було призначено суб`єкта оціночної діяльності для оцінки нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1 на праві приватної власності. Згідно із вказаною постановою від 12 листопада 2017 року, проведення оцінки майна було доручено ТОВ «Приватна експертна служба», якою 12 вересня 2018 року було підготовлено звіт про оцінку майна скаржника, а саме - об`єкта незавершеного будівництва, а також двох земельних ділянок, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно із висновком про вартість нерухомого майна, вартість об`єкта незавершеного будівництва склала 1 566 900,00 грн., вартість земельних ділянок 329 400,00 грн. та 328 700,00 грн., разом 2 225 000,00 грн., що є меншим від суми боргу за виконавчим листом від 04 серпня 2015 року, яка складає 2 551 961 грн. 58 коп. У подальшому нерухоме майно боржника ОСОБА_1 було передано на реалізацію через електронні торги ДП «СЕТАМ», що підтверджується повідомленням щодо наявності арештованого майна від 08 жовтня 2018 року № 37707 з доданими до нього документами та заявкою на реалізацію арештованого майна у виконавчому провадженні № 49186402. ОСОБА_1 не погоджується із оскаржуваним звітом про визначення вартості майна від 12 вересня 2018 рок. Крім того, посилається на порушення державним виконавцем положень частини 4 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки право власності боржника ОСОБА_1 чи інших осіб на об`єкт незавершеного будівництва - житловий будинок готовністю 90% не зареєстровано в установленому законом порядку.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 28 лютого 2019 року скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 через свого представника, адвоката Пустового М.В., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконної та необґрунтованої ухвали, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити постанову, якою скаргу заявника задовольнити (а.с.230-231).

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ "Кредит Європа Банк", адвокат Кондрашин І. В., заперечував проти її задоволення та вказав, що ухвала Дніпровського районного суду міста Києва від 28 лютого 2019 року постановлена відповідно до норм матеріального та процесуального права, з урахуванням усіх обставин справи, а тому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишити без змін (т.2, а.с.11-14).

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., вислухавши пояснення ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 , які підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Як вірно встановлено районним судом та убачається з матеріалів справи, Дніпровським районним судом м. Києва 23 жовтня 2015 року було видано виконавчий лист № 755/19036/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредит Європа Банк» заборгованості у розмірі 2 551 961 грн. 58 коп. та витрат пов`язаних з вирішенням спору Третейським судом у розмірі 25 500 грн.

04 листопада 2015 року старшим державним виконавцем ВДВС Бориспільського міськрайонного управління юстиції Потерайло К.Р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 49186402 по виконанню виконавчого листа № 755/19036.

Постановою державного виконавця від 12 липня 2017 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_1 в межах проведення виконавчих дій у ВП № 49186402.

12 жовтня 2017 року державним виконавцем винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні № 49186402, яким стало ТОВ «Приватна експертна служба», яка має сертифікат суб`єкта оціночної діяльності, виданий 22 березня 2017 року № 233/17 виданий Фондом державного майна України строком до 22 березня 2020 року.

Залучення ТОВ «Приватна експертна служба» до здійснення оцінки майна у виконавчому провадженні № 49186402 відбулось на підставі договору № 91 від 03 жовтня 2017 року про надання послуг з оцінки арештованого майна, який укладений між ГТУ юстиції у Київській області та ТОВ «Приватна експертна служба».

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Учасниками виконавчого провадження, зокрема, є виконавець, сторони, представники сторін, експерт, спеціаліст, суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання (згідно із частиною 1 статті 14 Закону).

Відповідно до частини 1 та пункту 1 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з статті 20 Закону України «Про виконавче провадження» для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста (кількох експертів або спеціалістів), а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання.

Як зазначено у пункті 8 розділу ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року № 512/59, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 02 квітня 2012 року № 489/20802 в редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2832/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року № 1302/29432 для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець з власної ініціативи або за заявою сторін призначає своєю постановою експерта або спеціаліста (у разі необхідності - кількох експертів або спеціалістів), а для оцінки майна (майнових прав) - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання, а також у разі потреби - перекладача.

Відповідно до частини 4 статті 50 ЗУ статті 50 ЗУ «Про виконавче провадження» після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам. У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Відповідно до статті 1 ЗУ «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з положеннями статті 6 ЗУ «Про іпотеку» якщо в іпотеку передається земельна ділянка, на якій розташовані будівлі (споруди), які належать іпотекодавцю на праві власності, така земельна ділянка підлягає передачі в іпотеку разом з будівлями (спорудами), на якій вони розташовані. Після звернення стягнення на передану в іпотеку земельну ділянку, на якій розташовані будівлі (споруди), що належать іншій, ніж іпотекодавець, особі, новий власник земельної ділянки зобов`язаний надати власнику будівлі (споруди) такі ж умови користування земельною ділянкою, які мав іпотекодавець. Об`єкти незавершеного будівництва, розташовані на переданій в іпотеку земельній ділянці, вважаються предметом іпотеки, незалежно від того, хто є власником об`єкта незавершеного будівництва.

У даній справі нерухоме майно, яке виявлене державним виконавцем, це дві земельні ділянки, які належать ОСОБА_1 , зареєстровані за ним і передані в іпотеку за договором іпотеки № 00010-ML-87/і від 26 червня 2008 року (т. 1, а.с.110).

Згідно з преамбулою указаного договору іпотеки (терміни та визначення), в разі спорудження іпотекодавцем на земельній ділянці, що є предметом іпотеки по цьому договору, жилого будинку і господарських споруд, забудовані будівлі вважаються переданими і іпотеку іпотекодержателю по цьому договору.

Статтею 331 ЦК України визначено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Матеріали справи свідчать, що за змістом акту перевірки наявності майна, що належить ОСОБА_1 та перебуває в заставі в ПАТ «Кредит Європа Банк» від 23 червня 2010 року, на території земельної ділянки знаходиться недобудований будинок, готовністю біля 40-50%. Таким чином, вказане будівництво є не завершене, а тому майно не є створеним в розумінні положень статті 331 ЦК України і до його створення ОСОБА_1 вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва будинку, тобто власником рухомого майна.

Тому доводи апеляційної скарги про те, що при вирішенні скарги районний суд неправильно застосував до спірних правовідносин положення ч.4 ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки недобудований будинок є об`єктом нерухомого майна, відхиляються апеляційним судом як неприйнятні.

Апеляційна скарга мотивована також тим, що суд першої інстанції не звернув увагу на аргументи скаржника щодо штучного заниження дійсної вартості його нерухомого майна, оскільки згідно із наданим скаржником звітом з належної оцінки належного ОСОБА_1 нерухомого майна від 24 січня 2019 року, ринкова вартість його майна, а саме двох земельних ділянок та об`єкта незавершеного будівництва складає 3 861 680 грн., що більш ніж 1 500 000 грн. перевищує вартість цього ж майна за оцінкою, проведеною у виконавчому провадженні 12 вересня 2018 року.

Перевіряючи доводи скарги щодо штучного заниження дійсної ринкової вартості нерухомого майна при складанні звіту про оцінку майна у виконавчому провадженні, в якості підстави для визнання неправомірною та скасування постанови про призначення суб`єкта оціночної діяльності, визнання неправомірними дій державного виконавця Бориспільського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області Сороки В.І. щодо підготовки звіту про оцінку майна, визнання неправомірними дій начальника Бориспільського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області Сергієнка О.М. та державного виконавця Бориспільського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області Сороки В.І. щодо передачі на реалізацію нерухомого майна ОСОБА_1 , колегія суддів дійшла висновку, що ці доводи є неприйнятними з огляду на таке.

Згідно ч. 5 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку.

Якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки, вони мають право подати виконавцю заперечення в десятиденний строк з дня надходження повідомлення.

У разі заперечення однієї із сторін проти результатів оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання, виконавець призначає рецензування звіту про оцінку майна.

Пунктом 62 Національного стандарту № 1 передбачено, що рецензування звіту про оцінку майна здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та осіб, які заінтересовані у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна.

Рецензування здійснюється відповідно до вимог «Положення про порядок рецензування звітів про оцінку майна та майнових прав рецензентами, що працюють у штаті Фонду державного майна України, його регіональних відділень та представництв» затвердженого наказом Фонду державного майна України № 1585/1 від 31 жовтня 2011 року.

Згідно з п.4.1 даного Положення відповідно до положень статті 4 Закону рецензування звіту про оцінку майна полягає в його критичному розгляді та наданні висновків щодо його повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна в порядку, визначеному Законом та нормативно-правовими актами з оцінки майна.

Однак, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 не подавав державному виконавцю заперечення проти звіту про оцінку та останнім рецензування звіту не призначалося. У своїй скарзі на дії виконавця Олійник В. О. послався на те, що звіт ним не був отриманий. В справі наявні докази, що поштове відправлення повернулося без вручення з відміткою "за закінченням терміну зберігання" (т.1, а.с.14-15).

Звертаючись до суду зі скаргою, заявник посилався на те, що дії державного виконавця з визначення вартості вищезазначеного майна є неправомірними, а результати оцінки цього майна є заниженими та такими, що не відповідають реальному стану нерухомого майна та об`єктивним цінам, що склалися на ринку нерухомості в даний час.

Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначені Законом України № 2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» (далі - Закон України № 2658-ІІІ).

Згідно з частиною 4 статті 3 цього Закону процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12 цього Закону.

Статтею 32 Закону України № 2658-III передбачено відповідальність оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності, а згідно з частиною 2 цієї статті оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності - суб`єкти господарювання несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору, зокрема, за недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна, відповідно до умов договору та закону.

Отже чинним законодавством України передбачено підстави відповідальності суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання в разі неналежного виконання (зокрема недостовірності чи необ`єктивності оцінки майна) ним своїх обов`язків.

Водночас звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності (частина 1 статті 12 Закону України № 2658-III).

Системний аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що звіт про оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором.

Вищенаведена правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 08 травня 2019 року у справі № 2-79/11. Аналогічну правову позицію викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 березня 2018 року у справі № 914/881/17 (провадження № 12-18гс18).

У статті 447 ЦПК України передбачено право сторін виконавчого провадження звернутися до суду із скаргою, якщо вони вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У частині п`ятій статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення.

Аналіз ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що учасники виконавчого провадження, яким є, у тому числі і заявник, мають право на оскарження оцінки майна, а не процесуальної дії державного виконавця, оскільки відповідно до цієї статті державний виконавець лише залучає оцінювача, який здійснює свою діяльність відповідно до Закону України № 2658-ІІІ.

У даній справі дії державного виконавця щодо оцінки майна відповідали положенням частин першої - третьої, п`ятої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження».

Водночас у своїй діяльності суб`єкт оціночної діяльності є самостійним, а тому виконавець жодним чином не може впливати на порядок проведення оцінки майна.

Залучивши суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна, державний виконавець діяв відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» та, відповідно до положень цього ж Закону, має визначити ціну продажу майна згідно зі складеним звітом про оцінку майна.

Таким чином, встановивши відсутність доказів протиправності дій державного виконавця щодо проведення у рамках виконавчого провадження оцінки нерухомого майна, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відмову у задоволенні скарги.

Апеляційний суд констатує, що у даній справі ОСОБА_1 оскаржуються дії державного виконавця, пов`язані із проведенням оцінки та передачею на реалізацію майна, а не результати оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності. Вимог щодо оспорювання результатів оцінки майна в частині визначення вартості арештованого майна скарга не містить (а.с.2 звор. - 3).

З огляду на таке апеляційний суд відмовив у задоволенні заявленого стороною скаржника усно клопотання про призначення у справі судової інженерно-технічної експертизи для вирішення питання ринкової вартості майна.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування оскаржуваної ухвали немає.

Керуючись ст. 367-368, 374-375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу адвоката Пустового Максима Володимировича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 28 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 05 серпня 2019 року.

Головуючий А. А. Пікуль

Судді Д. Р. Гаращенко

Т. О. Невідома