КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/2961/19
Провадження № 2/552/1019/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.08.2019 Київський районний суд м. Полтава в складі:

головуючого судді Васильєвої Л.М.

при секретарі Орламенко А.О.

за участю відповідача ОСОБА_1 , його представника - адвоката Литовченка Р.В

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Київського районного суду м. Полтави цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми інфляційних збитків та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

27 травня 2019 року позивач звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних збитків в сумі 347 304.50 гривень, 3% річних 217 065.25 гривень та 70 000 гривень моральної шкоди. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 09.06.2011 року Київським районним судом м. Полтави ОСОБА_1 був засуджений та визнаний винним у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Цим вироком стягнуто з нього на її користь 12 589,43 грн. матеріальної шкоди та 50 000 грн. моральної шкоди, а всього 62 589,43 грн. 27.10.2011 року Київським районним судом м. Полтави виданий виконавчий лист №1-236 про стягнення з ОСОБА_1 на її користь заборгованості в розмірі 62 589,43 грн. На підставі виконавчого листа відкрито виконавче провадження про стягнення коштів. Відповідач в добровільному порядку не виконав зобов`язання, щодо погашення вказаної суми. Позивач вважає, що відповідач ОСОБА_1 порушив та на даний час продовжує порушувати грошові зобов`язання покладені на нього вироком суду, а тому вважає, що відповідач за невиконання вироку суду повинен нести відповідальність, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України. Також зазначала що на підставі рішення Київського районного суду м. Полтави від 14.07.2016 стягнуто з відповідача на її користь 111 763.04 грн інфляційних збитків, 9239.22 грн. 3% річних та 20 000 грн моральної шкоди, які відповідач також не сплачує. На підставі вказаного рішення також видані виконавчі листи, які пред`явлені нею до виконання. Однак відповідач не виконує і це рішення суду, а тому також повинен нести відповідальність, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України за невиконання рішення. Також зазначала, що своїми неправомірними діями, які полягають у невиконанні рішень судів, відповідач спричинив їй моральну шкоду, яка виразилась у її душевних стражданнях, хвилюваннях , моральних стражданнях, втраті звичайного для неї душевного стану, яку вона оцінила в 70 000 грн. Посилалась, що з вини відповідача вона стала інвалідом 1 групи, пересувається на візку, постійно приймає ліки і за останній час витратила на своє лікування 11 349.52 грн, які просила стягнути з відповідача на її користь. Всього просила стягнути з відповідача на її користь інфляційні збитки за вказаними вироком і рішенням суду починаючи з листопада 2011 по 01.01.2019 -347 304.50 грн, 3 відсотки річних за період з 27.10.2011 по 01.01.2019 у розмірі 217 065.25 грн , 70 000 грн моральної шкоди, 11 349.52 грн витрат на лікування.

Провадження у справі відкрите 27.05.2019 за правилами спрощеного позовного провадження.

У судове засідання позивач надала заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність, бо вона пересувається на інвалідному візку та не може бути присутньою у судовому засіданні. Просила задовольнити позовні вимоги повністю.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити у їх задоволенні. Пояснили, що позивач розрахувала інфляційні збитки та 3% річних починаючи з листопада 2011 року, тоді як рішенням Київського районного суду м. Полтави від 14.07.2016 були стягнуті вказані витрати та 3% річних , а також моральна шкода. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди та витрат на лікування, то позивач не надала жодного доказу у підтвердження вказаних позовних вимог. Також зазначали, що до грошових зобов`язань, які виникають із-за тривалого невиконання рішення суду ч. 2 ст. 625 ЦК України не застосується. Просили застосувати до вказаних позовних вимог позовну давність.

Третя особа, Київський ВДВС м. Полтави ГТУ у Полтавській області. свого представника у судове засідання не направила.

Заслухавши відповідача, його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд керується наступним.

Вироком Київського районного суду м. Полтави від 09.06.2011 року по справі №1-236/2011 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 12 589,43 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 50 000 грн. моральної шкоди, а всього 62 589,43 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 14.07.2016 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 з підстав, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, за невиконання вироку суду в частині грошового зобов`язання 111 763.04 грн інфляційних збитків, 9239.22 грн. 3% річних, а також та 20 000 грн моральної шкоди.

За вказаними рішення видані виконавчі листи та перебувають на виконанні Київського відділу державної виконавчої служби м. Полтави Головного територіального управління юстиції в Полтавській області .

Згідно довідки Київського відділу державної виконавчої служби м. Полтави Головного територіального управління юстиції в Полтавській області від23.07.2018 № 39732 залишок боргу за виконавчим листом № 2-236/11 від 27.10.2011, що виданий Київським районним судом м. Полтави про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів у розмірі 62 589.43 грн. становить 57 327.86 грн, а за виконавчим листом № 552/2435/16-ц від 02.07.2016 141 002.26 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

16 травня 2018 року Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи справу № 686/21962/15-ц щодо можливості нарахування 3% річних та інфляційних витрат на грошове зобов`язання, пов`язане із довготривалим невиконанням рішення суду, вважала за необхідне відступити від попередніх висновків Верховного Суду України , щодо вказаних правовідносин та погодилась із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 року у справі № 910/10156/17 щодо можливості застосування положень статті 625 Цивільного кодексу України до будь-яких грошових зобов`язань незалежно від підстав виникнення.

Велика Палата Верховного Суду вказала, що у статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

На підставі наведеного, відповідно до ст. 625 ЦК України та правової позиції Великої Палати Верховного Суду, що викладена в постанові від 11 квітня 2018 року в справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18), позивач обґрунтовано вимагає стягнення інфляційного нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання і трьох процентів річних, оскільки, це є відшкодуванням матеріальних витрат позивача від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та компенсація (плата) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами.

Однак суд не бере до уваги розрахунок інфляційних витрат та 3% річних, який наданий позивачем, оскільки він не відповідає вимогам чинного законодавства та вказані суми нараховані без урахування рішення Київського районного суду м. Полтави від 14.07.2016.

Так рішенням Київського районного суду м. Полтави від 14.07.2016 з відповідача на користь позивача стягнуті інфляційні витрати за невиконання грошового зобов`язання за вироком суду за період з червня 2011 року по березень 2016 року у розмірі 111 763.04 грн. та 3% річних за період з 09.06.2011 по 11.05.2016 у розмірі 9 239.22 грн. Однак не дивлячись на це позивач знову нарахувала інфляційні витрати на суму 62 589.43 грн з листопада 2011 року по 01.01.2019 та 3% річних.

Не можуть бути нараховані інфляційні витрати та 3% річних на вже стягнуті з відповідача інфляційні витрати за рішенням суду з червня 2011 року по березень 2016 року у розмірі 111 763.04 грн. та 3% річних за період з 09.06.2011 по 11.05.2016 у розмірі 9 239.22 грн.

Отже визначаючи розмір грошового зобов`язання, на які необхідно нарахувати інфляційні витрати та 3% річних, суд виходить з наступного.

Зобов`язання, що виникло у відповідача на підставі вироку Київського районного суду м. Полтави від 09.06. 2011 є грошовим та виражене в національній валюті. З матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконував це зобов`язання належним чином, внаслідок інфляційних процесів стягнуті за вироком суду кошти знецінились. Станом на час розгляду справи заборгованість відповідача за вказаним вироком суду становить 57 327.86 грн.

Окрім того у відповідача виникло грошове зобов`язання за рішенням Київського районного суду м. Полтави від 14.07.2016 , яке полягає у стягненні з відповідача 20 000 грн моральної шкоди, яке відповідач не виконав з часу набранням чинності рішенням суду.

Ч.1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Позивач просила стягнути інфляційні витрати за період з листопада 2011 по 01.01.2019, а 3% річних з 27.10.2011 по 01.01.2019 року.

Враховуючи, що рішенням суду від 14.07.2016 року інфляційні витрати стягнуті по березень 2016 року, а 3% річних по 11.05.2016 , то саме із вказаних дат можливе нарахування інфляційних витрат та відсотків.

Разом з тим, до вказаних правовідносин застосовується позовна давність, яка становить три роки. Відповідач просив застосувати до вказаних позовних вимог позовну давність,про що заявив у судовому засіданні , а також зазначив у відзиві на позов.

Позивач звернулась до суду із позовом 27 травня 2019, отже нарахування інфляційних витрат та відсотків необхідно провести за період з 27 травня 2016 року по 01.101.2019.

Оскільки право на нарахування інфляційних витрат виникло з 27 травня 2016 року, то слід нараховувати інфляційні витрати з червня 2016 на грошові зобов`язання , що виникли із вироку суду , залишок заборгованості 57 327.86 грн та з липня 2016 по грошовому зобов`язанню по сплаті моральної шкоди у розмірі 20 000грн за рішенням суду від 14.07.2016

Розрахунок інфляційних витрат на суму 57 327.86 грн.

2016 рік розмір інфляції ( червень 99.9% х на липень 99.7% х серпень 101.8% х вересень 102.8% х жовтень 101.8% х листопад 100.9% х грудень 101.0%) = 108.13%.

57 327.86 грн х 108.1% = 61 971.41 грн - 57 327.86 грн = 4 619.55 грн.

2017 рік розмір інфляції за весь рік становить 113.7%.

57 327.86 грн х 113.7 % - 57 327.86 грн = 7853.92 грн.

2018 рік розмір інфляції становить 109.8%

57 327.86 грн х 109.8 % - 57 327.86 грн = 5618.13 грн,

Розрахунок інфляційних витрат на суму 20 000 грн.

2016 рік розмір інфляції ( липень 99.7% х серпень 101.8% х вересень 102.8% х жовтень 101.8% х листопад 100.9% х грудень 101.0%) = 108.2%

20 000грн х 108.2% - 20 000 грн = 1640 грн.

2017 рік розмір інфляції за весь рік становить 113.7%.

20 000 грн х 113.7%- 20 000 грн = 2740 грн.

2018 рік розмір інфляції становить 109.8%

20 000 грн х 109.8 %- 20 000 грн = 1960 грн.

Всього підлягає стягненню інфляційних витрат у розмірі 24 431.60 грн.

Розрахунок трьох відсотків річних на суму 57 327.86 грн.

2016 рік з 27 травня по 31 грудня 218 днів, за один день 4.71 грн х 218 днів = 1 026.78 грн.

2017 рік - 1719.84 грн, 2018 рік - 1719.84 грн.

Розрахунок трьох відсотків річних на суму 20 000 грн.

2016 рік - 358.36 грн, 2017 - 600 грн, 2018 рік - 600 грн.

Всього підлягає стягненню 3% річних у розмірі 6024.82 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення витрат на лікування.

Вказані позовні вимоги позивачем взагалі не обґрунтовані та не надано жодного доказу у підтвердження понесення нею таких витрат. Самі по собі касові чеки на придбання ліків не є належним доказом того, що позивач потребувала саме такого лікування. Матеріали справи не містять жодної медичної довідки про лікування та призначення вказаних ліків, а стому позовні вимоги про стягнення витрат на лікування не підлягають задоволенню.

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди.

Відповідно до ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року за №4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема у приниженні честі та гідності, у порушенні права власності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків, інших цивільних прав. Відповідно до п.9 Пленуму ВС України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.95 р. (зі змінами від 27.02.2009 р.) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості».

Як вже зазначалось вище з відповідача стягнута моральна шкода за вироком суду на користь позивача, у зв`язку з тим, що позивач потерпіла від злочину вчиненого відповідачем.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, стягнення моральної шкоди позивач обґрунтувала тривалим невиконанням рішення та вироку суду про стягнення на її користь грошових коштів, у тому числі і моральної шкоди.

За період прострочення виконання рішення суду стягувач на підставі ст. 625 ЦК України має право стягнути з боржника 3% річних та інфляційні витрати, проте не моральну шкоду , така правова позиція викладена в ухвалі ВСУ від 30 березня 2016 р. у справі № 6-2168цс15.

Отже у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити.

Так як позивач звільнена від сплати судового збору , судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст., ст. 141, 259, 263-265 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково..

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2 24 431.60 грн інфляційних збитків за період з червня 2016 по 01.01.2019, 6024.82 грн - 3% річних за період з 27 травня 2016 по 01.01.2019, всього 30 456.42 грн.( тридцять тисяч чотириста п`ятдесят шість гривень 42 коп.)

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 768.40 грн судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду через Київський районний суд м.Полтави протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_2 проживає АДРЕСА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_1 , прож. АДРЕСА_2 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Третя особа: Київський відділ державної виконавчої служби м. Полтава ГТУЮ у Полтавській області, м Полтава, вул. Ватутіна, 29.

Повний текст рішення виготовлений 07.08.2019.

Суддя Л.М. Васильєва