Номер провадження: 22-ц/813/2339/19
Номер справи місцевого суду: 522/4941/17
Головуючий у першій інстанції Кравчук Т.С.
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2019 року м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Ващенко Л.Г.

суддів Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.

за участі секретаря Чепрас А.І.

з участю: представника публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк»

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 травня 2017 року (одноособово суддя Кравчук Т.С.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «РАФ - ПЛЮС» про скасування запису щодо реєстрації права власності, визнання права власності на нерухоме майно,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції)

15.03.2017 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «РАФ-ПЛЮС» (далі-Товариство) про скасування запису щодо реєстрації права власності, визнання права власності на нерухоме майно, а саме: скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно запису про право власності Товариства на 1/1 частку нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1 757,5 м2; зобов`язати Товариство передати ОСОБА_1 у власність 1/10 частки майна за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1 757,5 м2, зокрема: за Товариством - 90% за ОСОБА_1 10%.

Позов обґрунтовано наступним.

02.02.2007 року між ОСОБА_1 та Товариством укладено договір, згідно якому ОСОБА_1 передає Товариству позику в розмірі 200 000 доларів США, а останній зобов`язується використати за цільовим призначенням та повернуту зазначену суму позики в порядку та на умовах, визначених договором. 01.03.2007 року ОСОБА_1 передав відповідачу вказану суму, про що складений відповідний акт. Станом на 01.01.2017 року сума позики у розмірі 200 000 доларів США позивачу не повернута. 05.01.2017 року на адресу Товариства позивач надіслав листа з вимогою повернути позику, а 23.01.2017 року отримав лист від Товариства про неможливість повернення грошової суми.

Відповідно до п. 4.1 договору, у разі, якщо позивальник, у порушення умов договору, своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний передати позикодавцю у власність 1/10 частки майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Посилаючись на те, що відповідач не виконав умови договору позики, позивач просив про задоволення позову.

У судовому засіданні 25.05.2017 року представник позивача позов підтримав, а представник відповідача позов на визнав.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25.05.2017 року позов задоволено: суд скасував у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно запис про право власності ТОВ «РАФ-ПЛЮС» на 1/10 частку нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 1 757,5 м2, реєстраційний номер 10520053 і зобов`язав Товариство передати ОСОБА_1 у власність 1/10 частки майна за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 1 757,5 м2, реєстраційний номер 10520053, шляхом реєстрації права спільної сумісної власності адміністративної будівлі після реконструкції за адресою: АДРЕСА_1 таким чином: за Товариством - 90%, за ОСОБА_1 10%.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07.06.2017 року виправлено описку в рішенні суду від 25.05.2017 року та викладено другий абзац резолютивної частини рішення в наступній редакції: «скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно запис про право власності Товариства на 1/1 частку нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 1 757,5 м2, реєстраційний номер 10520053, державна реєстрація права власності 15.10.2007 року, підстава виникнення права власності: рішення суду , Справа № 2-5735/7, 11.06.2007, Приморський райсуд м. Одеси».

(короткий зміст вимог апеляційної скарги)

Публічне акціонере товариство «ВТБ Банк» (далі-Банк) не погодилось із рішенням суду від 25.05.2017 року і в особі представника подало апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)

Апеляційна скарга представника Банка зазначає наступне:

Банк участі у справі не приймав, однак рішення суду впливає на його права.

27.11.2007 року між Банком і ОСОБА_2 укладений кредитний договір № 13.26-12/07-СК, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 2 200 000 доларів США зі строком користування до 15.11.2014 року. У забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору, укладеному в рамках генеральної угоди № 12 від 27.11.2007 року, на підставі іпотечного договору від 27.11.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Криворотенко Л.І. під реєстровим № 6929, Товариство передало у заставу Банка нерухоме майно: нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1 757, 5 м2, яка належить Товариству на праві власності.

Банк має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок заставного майна, а саме: нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1 757, 5 м2, яка належить Товариству. Товариства зобов`язано було повідомити Банк про пред`явлення до нього вимог щодо скасування права власності та визнання права власності на предмет іпотеки, однак Товариство не виконало свій обов`язок.

Оскаржуване рішення суду унеможливлює задоволення Банком своїх вимог щодо виконання кредитного договору від 27.11.2007 року між Банком і ОСОБА_2 і іпотечного договору від 27.11.2007 року між Банком та Товариством, за рахунок іпотечного майна 27.11.2007 року.

Зміст п. 4.1. договору 02/02 від 02.02.2007 року не відповідає вимоги ст. 577 ЦК України, а тому, відповідно до ст. 220 ЦК України, відповідна норма договору 02/02 від 02.02.2007р є нікчемною.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 26.07.2013 року по справі №916/762/13 задоволено позов Банка до Товариства, суд звернув стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 27.11.2007 року на нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 а, загальною площею 1 757,5 м2, яка належить Товариству на праві приватної власності, шляхом продажу на публічних торгах за ціною продажу предмету іпотеки визначеною на підставі оцінки майна на рівні не нижчому за звичайні ціни, з метою задоволення вимог Банка за кредитним договором № 13.26-12/07-СК від 27.11.2007 року на суму 15 445 540,67 гривень еквівалент 1 932 383,42 доларів США.

На виконання зазначеного рішення видано судовий наказ, який пред`явлений до примусового виконання і відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України (далі-ВДВС), на підставі наказу, відкрито виконавче провадження №40470485. В рамках виконавчого провадження предмет іпотеки арештований і переданий на примусову реалізацію. Торги призначались на 22.05.2017 року, 26.06.2017 року, 07.08.2017 року і не відбулись.

Предмет іпотеки, який не реалізовано на прилюдних торгах протягом 3/х торгів, має право придбати Банк за початковою ціною шляхом, що передбачено договором іпотеки та ЗУ «Про іпотеку».

Вилучення запису про право власності на іпотечне майно, унеможливлює задоволення ПАТ «ВТБ БАНК» своїх вимог за рахунок заставленого майна і перешкоджає оформленню майна, на підставі ст. 49 ЗУ «Про іпотеку», що перешкоджає Банку погасити борг за кредитним договором №13.26-12/07-СК від 21.11.2007 року за рахунок заставленого майна.

(узагальнення доводів та заперечень інших учасників справи)

Позивач ОСОБА_1 і представник Товариства не скористались правом та відзив, заперечення або пояснення на апеляційну скаргу не надали.

ІІІ.МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин)

Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11.06.2007 року у справі №2-5735/07 за позовом ОСОБА_3 і Товартиства до ПП «Мегатек В», виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання права власності визнано за Товариством право власності на нежитлову будівлю загальною площею 1 757,5 м2 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 15-16).

02.02.2007 року між ОСОБА_1 та Товариством укладено договір, згідно якого ОСОБА_1 передає Товариству позику у розмірі 200 000 доларів США, а Товариством зобов`язується використати за цільовим призначенням та повернути зазначену суму позики в порядку та на умовах, визначених договором. Цільове призначення позики: реконструкція адміністративної будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві приватної власності належить Товариству. Якщо позичальник у порушення умов договору своєчасно не поверне суму позики, він зобов`язаний передати позикодавцю у власність 1/10 частки майна, зазначеного у п. 1.2 договору шляхом реєстрації права спільної сумісної власності адміністративної будівлі після реконструкції за адресою: АДРЕСА_1 : за Товариством - 90%, за ОСОБА_1 10% (а.с.9,10).

Відповідно до акту від 01.03.2007 року Товариством отримало від ОСОБА_1 кошти у розмірі 200 000 доларів США (а.с. 11).

Згідно п.2.2 Договору, повернення позичальником зазначеної суми позики повинно бути здійснено не пізніше 31.12.2016 року (а.с. 9-10).

Судом апеляційної інстанції встановлені нові обставини і досліджені нові докази.

27.11.2007 року між Банком і ОСОБА_2 укладений кредитний договір № 13.26-12/07-СК, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 2 200 000 доларів США зі строком користування до 15.11.2014 року (а.с.111-129).

У забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору, укладеному в рамках генеральної угоди № 12 від 27.11.2007 року, на підставі іпотечного договору від 27.11.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Криворотенко Л.І. під реєстровим № 6929, Товариство передало у заставу Банка нерухоме майно: нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1 757, 5 м2, яка належить Товариству на праві власності (а.с.130,131).

Рішенням Господарського суду Одеської області від 26.07.2013 року по справі №916/762/13 задоволено позов Банка до Товариства, суд звернув стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 27.11.2007 року на нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1 757,5 м2, яка належить Товариству на праві приватної власності, шляхом продажу на публічних торгах за ціною продажу предмету іпотеки визначеною на підставі оцінки майна на рівні не нижчому за звичайні ціни, з метою задоволення вимог Банка за кредитним договором № 13.26-12/07-СК від 27.11.2007 року на суму 15 445 540,67 гривень еквівалент 1 932 383,42 доларів США.

На виконання зазначеного рішення видано судовий наказ, який пред`явлений до примусового виконання і відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України (далі-ВДВС), на підставі наказу, відкрито виконавче провадження №40470485. В рамках виконавчого провадження предмет іпотеки арештований і переданий на примусову реалізацію (а.с.132-137).

Між сторонами виникли правовідносини із зобов`язань та права власності, які регулюються нормами ЦК України, Законом України «Про іпотеку».

(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)

Суд першої інстанції, задовольняючи позов виходив з того, що Товариство, у порушення умов договору № 02/02 від 02.02.2007 року не виконано зобов`язання щодо повернення грошових коштів, переданих в якості позики, і, відповідно до п.4.1 договору, у зв`язку із невиконанням зобов`язання, Товариство повинно передати ОСОБА_1 у власність 1/10 частки нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 86,87).

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

До нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (ст. ст. 181 ч.1, 182 ч.1 ЦК України).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України).

02.02.2007 року між ОСОБА_1 та Товариством укладено договір, відповідно до п.4.1 якого, якщо позичальник в порушення умов договору своєчасно не поверне суму позики, він зобов`язаний передати позикодавцю у власність 1/10 частки майна, зазначеного у п. 1.2 договору шляхом реєстрації права спільної сумісної власності адміністративної будівлі після реконструкції за адресою: АДРЕСА_1 : за Товариством - 90%, за ОСОБА_1 10% (а.с.9).

Зважаючи на те, що у п. 4.1. договору від 02.02.2007 року йдеться про передачу у власність нерухомого майна (адміністративної будівлі) на виконання грошового зобов`язання, зазначені умови договори містять ознаки застави.

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави), ст. 572 ч.1 ЦК України.

Заставою може бути забезпечена вимога, яка може виникнути в майбутньому. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До застави, яка виникає на підставі закону, застосовуються положення ЦК України щодо застави, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення. Застава окремих видів майна може бути заборонена або обмежена законом.

Якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, установлених законом (ч. 1 ст. 577 ЦК України)

Предметом застави у даній справі є нерухоме майно, отже застава 1/10 частини адміністративної будівлі по АДРЕСА_1 підлягала нотаріальному посвідченню.

Разом з тим, застава 1/10 частини адміністративної будівлі по АДРЕСА_1 у нотаріальному порядку не посвідчена.

Між тим, у забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору, від 27.11.2007 року, на підставі іпотечного договору від 27.11.2007 року, Товариство передало у заставу Банка нерухоме майно: нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1 757, 5 м2, яка належить Товариству на праві власності, а рішенням Господарського суду Одеської області від 26.07.2013 року по справі №916/762/13 задоволено позов Банка до Товариства і звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 27.11.2007 року на нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1 757,5 м2, яка належить Товариству на праві приватної власності, шляхом продажу на публічних торгах.

Відповідно до п 2.4. іпотечного договору, Іпотекодавець зобов`язаний терміново повідомляти Іпотекодержателя про загрозу знищення, пошкодження, псування чи погіршення стану предмета іпотеки, про зміну місця мешкання та місця роботи, а також про будь-які обставини, що можуть негативно вплинути на права Іпотекодержателя (а.с. 130 зворот).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ст. 575 ч.1 ЦК України).

Іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки (ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»).

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації (ч.6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»).

У разі оголошення третіх прилюдних торгів такими, що не відбулися, іпотекодержатель має право залишити за собою предмет іпотеки за початковою ціною третіх прилюдних торгів у порядку, передбаченому частиною першою цієї статті (ст.49 ч.3 Закону України «Про іпотеку»).

Оскільки спірне нерухоме майно знаходиться в іпотеці Банка, іпотека між Банком та Товариством виникла на підставі договору і у нотаріальному порядку посвідчена, відповідно до ст. 73 Закону України «Про нотаріат» нотаріус наклав заборону на відчуження зазначених в іпотеці нежитловох будівлі (а.с.130,131), у встаноленому законом порядку, іпотечний договір від 27.11.2007 року між Банком та Товариством не визнаний недійсним, рішення суду про визнання права власності за ОСОБА_1 на 1/10 частину нежитлової будівлі по АДРЕСА_1 впливає на права іпотекодержателя Банка, який не був залучений до участі у справі, а тому рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.

(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі (ст. 376 ч.1 п.п.1-4, ч.3 п.4 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, суд прийняв судове рішення про права та інтереси Банка, який не був залучений до участі у справі, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з прийняттям нового судового рішення.

Зважаючи на те, що рішення суду від 25.05.2017 року підлягає скасуванню, ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 07.06.2017 року про виправлення описки в рішенні суду від 25.05.2017 року, втрачає чинність (а.с.98,99).

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1, ч.2 п.п.1-3 ЦПК України).

Колегія суддів задовольняє апеляційну скаргу Банка, тому Банк має право на відшкодування судових витрат, які документально підтверджені.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.1-4, 381. 382, 383, 384ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 травня 2017 року скасувати.

Відмовити ОСОБА_1 у позові до товариства з обмеженою відповідальністю «РАФ - ПЛЮС» про скасування права власності на 1/1 частину нерухомого майна, зобов`язання передати у власність 1/10 частину нерухомого майна по АДРЕСА_1 загальною площею 1 757,5 м2 шляхом реєстрації права спільної власності після реконструкції на адміністративну будівлю по АДРЕСА_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 02.08.2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Г.Я. Колесніков