Провадження 6/127/503/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2019 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Борисюк І.Е.,

за участю секретаря Максимчука Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці подання старшого державного виконавця Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Гарматюк Уляни Ігорівни про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України,-

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась старший державний виконавець Вінницького районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Гарматюк Уляна Ігорівна з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Подання мотивоване тим, що на виконанні у відділі ДВС перебуває виконавче провадження № 58935506 з примусового виконання вимоги № Ф 313511-50, виданої 14.12.2018 про стягнення боргу по єдиному внеску в розмірі 15 819, 57 гривень на користь держави з ОСОБА_1 . Боржник вимоги не виконує, заборгованість не погашена.

Вищевикладене й стало підставою для звернення державного виконавця до суду із поданням про обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання нею своїх зобов`язань без вилучення паспорта.

Згідно із ч. 4 ст. 441 ЦПК України суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

У судове засідання державний виконавець не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду подання повідомлений в порядку, визначеному чинним законодавством. Однак, на адресу суду від держаного виконавця надійшла заява про розгляд справи у її відсутність.

Враховуючи заяву державного виконавця, а також положення ст. 441 ЦПК України, суд ухвалив провести розгляд справи у відсутність державного виконавця (ухвала суду постановлена не виходячи до нарадчої кімнати та занесена до протоколу засідання).

Дослідивши матеріали подання, суд дійшов висновку, що подання задоволенню не підлягає, враховуючи наступне.

Судом установлено, що на виконанні у Вінницькому районному відділі відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області знаходяться виконавче провадження з примусового виконання вимоги ГУ ДФС у Вінницькій області № Ф 313511-50 від 14.12.2018 про стягнення з ОСОБА_1 боргу по єдиному внеску в розмірі 15 819, 57 гривень на користь держави.

Статтею 441 ЦПК України та п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право державного виконавця у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст. 2 протоколу № 4 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зазначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

За змістом п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду громадянина України за кордон є не тільки наявність невиконаних зобов`язань, але і ухилення від їх виконання.

Виходячи з аналізу вказаних норм, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника судом можливе лише при встановленні умислу боржника на злісне ухилення від виконання ним свого обов`язку. Тобто, законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання, тобто за будь-які свідомі діяння боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochevv.Bulgaria» від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою з`ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

У справі «Хлюстов проти Росії» («Khlyustov v. Russia» від 11.07.2013 року) ЄСПЛ застосував указані стандарти при вирішенні питання щодо заборони виїзду боржника за кордон у зв`язку з невиконанням судового рішення про стягнення заборгованості. Зокрема, у цій справі ЄСПЛ визнав порушення ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції через те, що рішення про заборону виїзду за кордон було застосовано «автоматично», тобто лише у зв`язку з тим, що боржник добровільно не сплатив заборгованість, та без належного обґрунтування з урахуванням індивідуальної ситуації заявника.

Отже, право на звернення до суду із поданням про обмеження боржника в праві виїзду за межі України виникає в державного виконавця лише у випадку доведення і обґрунтування факту умисного ухилення останнього від виконання своїх зобов`язань.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтвердили факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього вимогою ГУ ДСФ у Вінницькій області. Сам факт відкриття виконавчого провадження та невиконання боржником зобов`язання самостійно не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього обов`язків. Відсутність доходів, відсутність майна на яке можна провести стягнення не свідчить про умисел в невиконанні рішень.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.

Суду не надано доказів, які б давали підстави вважати, що боржник отримав постанову про відкриття виконавчого провадження, що йому відомо яку суму і яким чином він має сплачувати стягувачу.

Суду не надано доказів того, що у боржника є всі реальні можливості (наявність майна, грошових коштів тощо) виконати боргові зобов`язання і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини, а також наявність з боку боржника свідомих діянь дій або бездіяльності), спрямованих на невиконання обов`язку у виконавчому провадженні, що може вважатись ухиленням боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням.

Отже, з подання, поданого державним виконавцем Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Гарматюк У.І., вбачається відсутність належних доказів ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язань, покладених на неї вимогою ГУ ДФС. Суду не надано доказів того, що боржник може виїхати за межі України, не виконавши вказані зобов`язання.

Враховуючи вищевказані обставини і зважаючи на положення вказаних норм, суд приходить до переконання про відсутність достатніх підстав для задоволення даного подання.

На підставі викладеного, керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України»,ст.260, 441 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні подання старшого державного виконавця Вінницького районного відділу державної виконавчої служби міста Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Гарматюк Уляні Ігорівні про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання своїх зобов`язань.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Вінницького апеляційного суду або через суд першої інстанції.

Суддя: