Єдиний унікальний номер 227/949/19 Номер провадження 22-ц/804/1966/19
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2019 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Кішкіної І.В.,

суддів Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу № 227/949/19 за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 20 травня 2019 року (суддя Левченко А.М.),

в с т а н о в и в :

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення суми заборгованості по заробітній платі у розмірі 14160,87 грн., з урахуванням вже здійсненого утримання прибуткового податку з громадян та інших обов`язкових платежів, та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебувала у трудових відносинах з відповідачем з 2008 року. Згідно наказу (розпорядження) № 6179/ДН-ос від 10 липня 2017 року позивачку звільнено з посади телефоніста міжміського телефонного зв`язку 2 класу цеху обробки інформації та телефонного зв`язку ВП «Іловайська дистанція сигналізації та зв`язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату, однак у день звільнення 17 липня 2017 року остаточного розрахунку за період з березня 2017 року проведено не було. Просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 14160,87 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 20 травня 2019 року позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено частково.

Стягнуто з акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у сумі 12892,98 грн. без утримання податку та інших обов`язкових платежів. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з АТ «Укрзалізниця» на користь держави судовий збір в сумі 699,60 грн.

З вказаним рішенням не погодився відповідач АТ «Українська залізниця» та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. суд безпідставно стягнув суму з відповідача на підставі наданих позивачем доказів, які не є первинними документами, і не врахував, що нарахування заробітної плати не здійснювалось, оскільки АТ «Укрзалізниця» не мало можливості перевірити факт виконання позивачем трудових обов`язків через існування форс-мажорних обставин і припинення здійснення господарської діяльності структурного підрозділу, який знаходиться у м. Іловайськ, тобто на непідконтрольній українській владі території. Верховний Суд в постанові від 28 березня 2018 у справі № 408/2306/17-ц зробив висновок, що сам по собі факт звільнення позивача з підприємства не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки відповідно до ч. 1 статті 94 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила залишити апеляційну скаргу АТ «Українська залізниця» без задоволення, рішення без змін, оскільки суд, з`ясувавши обставини справи, дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до частин 1, 3 статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою, в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є рішення суду у справі з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справа здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції встановив, що у період з 22 вересня 2008 року по 17 липня 2017 року ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з відповідачем (а.с.12-16).

22 вересня 2008 року позивача було прийнято до «Іловайської дистанції сигналізації і зв`язку» Донецької залізниці; на підставі наказу № 198 від 11 черпня 2009 року «Іловайська дистанція сигналізації і зв`язку» перейменоване на «Іловайська дистанція сигналізації та зв`язку» ДП «Донецька залізниця»; згідно наказу ПАТ «Укрзалізниця» № 303 від 15 квітня 2016 року «Іловайська дистанція сигналізації та зв`язку» ДП «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Іловайська дистанція сигналізації та зв`язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (а.с.14-15).

На підставі наказу (розпорядження) № 6179/ ДН-ос від 10 липня 2017 року ОСОБА_1 звільнено з посади телефоніста міжміського телефонного зв`язку 2 класу цеху обробки інформації та телефонного зв`язку ВП «Іловайська дистанція сигналізації та зв`язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» на підставі п. 1 ст.40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату з 17 липня 2017 року з виплатою одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку та компенсації за 10 днів відпустки (а.с.27).

З копій розрахунків заробітної плати позивачки вбачається, що за березень 2017 року всього нараховано 3798,08 грн., сума до виплати 3020,16 грн.; квітень 2017 року всього нараховано 4195,29 грн., сума до виплати 3336,01 грн., травень 2017 року всього нараховано 3051,53 грн., сума до виплати 2426,51 грн.; червень 2017 року - всього нараховано 0,00 грн.; липень 2017 року - всього нараховано 6612,77 грн., (до складу вищезазначеної суми також входять виплата одноразової грошової допомоги, компенсація за 10 днів відпустки), сума до виплати 5378,19 грн. (а.с.30-34, 29).

Також, позивачкою надано до матеріалів справи копію розрахунку оплати середньої зарплати, копії табелів обліку використання робочого часу за березень 2017 року - липень 2017 року, копію трудової книжки, довідку - розрахунок невикористаних днів відпустки, за які надається компенсація під час звільнення.

Установивши ці обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про порушення відповідачем прав працівника при звільненні, зокрема на отримання належних йому сум, а тому задовольнив позовні вимоги. Рішення мотивовано тим, що відповідач на порушення вимог статті 116 КЗпП України при звільненні працівника не виплатив всі суми, що належать йому від підприємства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року №200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», прийнятою відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», вирішено утворити публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі на базі Державного підприємства «Донецька залізниця».

Також Кабінет Міністрів України своєю постановою від 02 вересня 2015 року за №735 затвердив Статут ПАТ «Українська залізниця», відповідно до якого товариство є правонаступником усіх прав та обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.

21 жовтня 2015 року в Єдиному державному реєстрі проведено державну реєстрацію ПАТ Українська залізниця. «Державне підприємство Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №938 від 31 жовтня 2018 року змінено тип публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменованого його в акціонерне товариство «Українська залізниця», .

Факт знаходження позивача в трудових відносинах з відповідачем підтверджується записами в його трудовій книжці, наказом про припинення трудового договору. Трудова книжка позивача за вказаний період не містить даних щодо припинення трудового договору. Останній запис в трудовій книжці позивача зроблений відповідачем. Таким чином, суд прийшов до висновку про те, що АТ «Українська залізниця» є належним відповідачем у справі.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що позивачка та відповідач перебували у трудових відносинах, які закінчились звільненням першої за скороченням штату 17 липня 2017 року. Позивачкою надані до суду підтвердження факту не виплати заробітної плати в день звільнення, гарантовані Конституцією України, нормами КЗпП України, Закону України «Про оплату праці». Відсутність вини відповідача підтверджена науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України від 16.01.2018 року № 126/2/21-10.2.

Такі висновки суду є правильними.

Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно із частиною 1 статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до частини 1 статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно із статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до статті 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п. 6 ст. 36 та п. 1, 2 і 6 ст. 40 КЗпП України, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Таким чином, суд дійшов правильного висновку про наявність заборгованості з виплати заробітної плати у розмірі 12892,98 грн. на користь позивачки, з урахуванням отриманої позивачкою за першу половину березня 2017 року заробітної плати в сумі 1267,89 грн. (а.с.65-66).

Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За частинами 1, 5 та 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За статтею 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно із статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Проте, відповідачем будь-якими іншими належними та допустимими доказами висновок суду першої інстанції не спростований.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на відсутність первинної документації як на підставу для відмови у виплаті позивачу заробітної плати, є безпідставними з огляду на положення частини першої статті 76 ЦПК України, відповідно до якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Крім того, суд першої інстанції правомірно врахував Науково-правовий висновок Торгово-Промислової палати України, оскільки ним підтверджено, що починаючи з 20 березня 2017 року відсутня вина відповідача у несвоєчасному розрахунку з позивачем при звільненні, що унеможливлює застосування судом вимог ст. 117 та ст.237-1 КЗпП України у цій справі. Разом з тим, наявність такого висновку не звільняє відповідача від обов`язку виплати заробітної плати працівнику, яка не була своєчасно виплачена.

При цьому, суд першої інстанції вірно зазначив, що вказаний висновок Торгово-промислової палати України є належним та допустимим доказом та підтверджує відсутність вини відповідача у непроведенні своєчасного розрахунку з позивачкою при її звільнення, отому відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки середнього заробітку на час затримки розрахунку при звільненні.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 20 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді І.В. Кішкіна

А.В. Гапонов

Л.П. Никифоряк

Повний текст постанови складено 21 серпня 2019 року

Суддя-доповідач І.В.Кішкіна