ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 606/2031/17Головуючий у 1-й інстанції Малярчук В.В.
Провадження № 22-ц/817/547/19 Доповідач - Бершадська Г.В.
Категорія - 305010100
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Бершадська Г.В.

суддів - Ткач О. І., Ходоровський М. В.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

директора ПП "Теребовлянський молокозавод"

Нарольського ОСОБА_1 .А. та його представника

ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу Приватного підприємства "Теребовлянський молокозавод" на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 26 березня 2019 року (ухвалене суддею Малярчук В.В., дату складення повного тексту не зазначено) у цивільній справі № 606/2031/17 за позовом ОСОБА_3 до Приватного підприємства "Теребовлянський молокозавод" про стягнення матеріальної та моральної шкоди ,-

В С Т А Н О В И В:

22.11.2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він 23 вересня 2015 року на території ПП Альма-Віта, правонаступником якого є ПП "Теребовлянський молокозавод" в наслідок дій працівника ПП Альма-Віта - ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження. Внаслідок отриманої травми він змушений був пройти курс лікування. Витрати на його лікування (придбання медикаментів) склали 17526.76 грн., що підтверджується відповідними чеками.

На підставі вказаного просив стягнути з ПП "Теребовлянський молокозавод" в його користь матеріальну шкоду в розмірі 17526 грн. 76 коп., та моральну шкоду в розмірі 1555200 грн., втрачений заробіток (дохід) за період з 23 вересня 2015 року до 20 листопада 2017 року в розмірі 83845,20 гривень, та починаючи з 21 листопада 2017 року до відновлення працездатності з розрахунку по 30% від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати (встановленої законом на відповідний період), щомісячно.

Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 26 березня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ПП Теребовлянський молокозавод в користь ОСОБА_3 відшкодування втраченого заробітку внаслідок каліцтва за період з 23 вересня 2015 року по 20 листопада 2017 року в розмірі 83845, 20 грн., за період з 21 листопада 2017 року по 26 березня 2019 року в розмірі 101652 грн. та моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. 00 коп. У решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ПП Теребовлянський молокозавод подало апеляційну скаргу в якій посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та порушення судом норм матеріального права. Вказувало на те, що нещасний випадок стався з вини ОСОБА_4 і саме він повинен нести відповідальність за завдану шкоду, а не підприємство, оскільки обладнання було технічно справним.

В відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 вказує на те, що ОСОБА_4 перебував в трудових відносинах з ПП Теребовлянський молокозавод та під час виконання трудових обов`язків завдав йому тілесні ушкодження, тому відповідальність за завдану шкоду повинно нести підприємство.

В судовому засіданні представник ПП Теребовлянський молокозавод апеляційну скаргу підтримав та додатково пояснив, що ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з ПП Альма-Віта до 31.03.2015 року і можливо тому його пропустили на територію підприємства, де він отримав травму. При проведенні розслідування нещасного випадку не було складено акту про нещасний випадок. Вважає, що відповідальність за заподіяну шкоду повинен нести ОСОБА_4 , який допустив ОСОБА_3 до роботи та з вини якого була заподіяна шкода. На його думку розмір відшкодування втраченого заробітку повинен обчислюватись з розміру мінімальної заробітної плати.

Від ОСОБА_3 надійшла заява у якій він просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а розгляд справи проводити у його відсутності.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників відповідача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що 23 вересня 2015 року під час здійснення коління дров на колуні гідравлічному у ПП Альма-Віта ОСОБА_4 перемкнув важіль у положення не подачі дров для того, щоб ОСОБА_3 зміг переставити поліно іншим боком. ОСОБА_4 не пересвідчившись, що ОСОБА_3 забрав руку від колуна гідравлічного, увімкнув важіль-розподільник у положення подачі дров, в результаті чого кисть правої руки ОСОБА_3 затиснулася між робочим органом колуна та поліном.

В наслідок необережних дій ОСОБА_4 позивач ОСОБА_3 отримав травму, середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді численних рвано-розчавлених ран, відкритих та закритих переломів кісток зап`ястя та п`ясткових кісток (трацеподібної, головчастої і гачкуватої кісток, 2-4-ї п`ясткових кісток), що супроводжувалися тривалим (понад 21 добу) розладом здоров`я та призвела до стійкої втрати загальної працездатності, яка у процентному співвідношення становить 30%, тобто не менш як одну третину.

Вироком Теребовлянського районного суду від 26 вересня 2016 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України у необережному заподіянні 23.09.2015 року ОСОБА_3 середньої тяжкості тілесного ушкодження і призначено йому покарання

На час вчинення злочину ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах з ПП Альма-Віта, правонаступником якого є ПП "Теребовлянський молокозавод", та перебував на посаді різноробочого. Даний факт підтверджується обставинами встановленими згідно вироку Теребовлянського районного суду від 26 вересня 2016 року, та не заперечується сторонами у справі.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що шкода позивачу завдана працівником ПП Альма-Віта, правонаступником якого є ПП Теребовлянський молокозавод, у робочий час та під час виконання ним своїх трудових обов`язків, у зв`язку з чим відповідальність щодо відшкодування такої шкоди повинна нести юридична особа. При цьому, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з ПП Альма-Віта і при визначенні розміру втраченого заробітку керувався частиною 1 статті 1197 ЦК України.

Колегія суддів апеляційного суду частково погоджується з такими висновками суду з наступних підстав.

Частиною 1 статті 1177 ЦК України встановлено, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до частини першої статті 1172 цього Кодексу юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Встановивши, що травма ОСОБА_3 завдана працівником ПП Альма-Віта, правонаступником якого є ПП Теребовлянський молокозавод, під час виконання ним своїх трудових обов`язків, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що юридична особа, повинна відповідати за шкоду, завдану її працівником.

Доводи апеляційної скарги про те, що гідравлічний колун, як джерело підвищеної небезпеки був технічно справним і не було збоїв у його роботі та що відповідальність за заподіяну шкоду повинен нести ОСОБА_4 , який вироком суду визнаний винний у заподіянні шкоди здоров`ю (тілесних ушкоджень) ОСОБА_3 , підлягають критичній оцінці, оскільки чинне законодавство містить спеціальну норму, яка встановлює відповідальність юридичної особи за шкоду заподіяну її працівником при виконанні трудових обов`язків.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновком суду про те, що ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з ПП Альма-Віта і розміром визначеного відшкодування втраченого заробітку з наступних підстав.

Відповідно до частини 1, 2 статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Стаття 1197 цього Кодексу встановлює порядок визначення заробітку (доходу), втраченого внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка працювала за трудовим договором.

Відповідно до частини першої цієї статті розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

Матеріали справи не містять доказів, а саме наказу чи розпорядження керівника підприємства про прийняття ОСОБА_3 на роботу після звільнення його 31 березня 2015 року з посади працівника сторожової охорони ПП Альма-Віта.

У відповідності до статті 24 КзпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим при укладенні трудового договору з фізичною особою. При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу та трудову книжку. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу.

Згідно ч. 1, 2 ст. 77, ч. 2 ст. 78, 79, ч. 1 ст. 80 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Висновок про те, що ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з ПП Альма-Віта суд зробив на підставі обставин, встановлених вироком Теребовлянського районного суду від 26 вересня 2016 року, яким засуджено ОСОБА_4 за необережне заподіяння ОСОБА_3 середньої тяжкості тілесного ушкодження. Однак вказаним вироком не встановлено, що ОСОБА_3 працював у ПП Альма-Віта за трудовим договором.

Крім цього витягом з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування підтверджується, що ОСОБА_3 з квітня 2015 року та до кінця 2015 року не працював за трудовим договором, що свідчить про те, що на момент отримання травми 23.09.2015 року ОСОБА_3 не перебував у трудових відносинах з ПП Альма-Віта.

За таких обставин при визначенні розміру відшкодування заподіяної шкоди слід керуватись частиною 2 статті 1195 ЦК України, а не частиною 1 статті 1197 цього Кодексу.

Отже розмір відшкодування втраченого заробітку ОСОБА_3 повинен визначатись виходячи з розміру мінімальної заробітної плати і становить за період з 23 вересня 2015 року по 26 березня 2019 року 35005.62 грн., а саме:

з 23.09.2015р. по 30.09.2015 р.- 1378х30%=413.40 :30 дн.х8 дн.=110.24 грн.

з 01.10.2015 р. по 30.04.2016 р.- 1378х30%=413.40х7 міс.=2893.80 грн.

з 01.05.2016 р. по 30.11.2016р.- 1450х30%=435.00х7 міс.=3045.00 грн.

з 01.12.2016 р. по 31.12.2016 р.- 1600х 30%=480х1 міс.=480.00 грн.

з 01.01.2017 р. по 31.12.2017 р.- 3200х30%=960.00х12 міс.=11520.00 грн.

з 01.01.2018 р. по 31.12.2018 р.- 3723.00х30%=1116.90х12 міс.=13402.80 грн.

з 01.01.2019 р.по 28.02.2019 р.-4173.00х30%=1251.90х2 міс.=2503.80 грн.

з 01.03.2019 р. по 26.03.2019 р.-4173.00х30%=1251.90:31 дн.х26 дн.=

1049.98 грн.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 26 березня 2019 року в частині стягнення втраченого заробітку слід скасувати, ухвалити нове рішення яким стягнути з ПП "Теребовлянський молокозавод" в користь ОСОБА_3 відшкодування втраченого заробітку за період з 23 вересня 2015 року по 26 березня 2019 року в сумі 35005,62 грн.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром заподіяної моральної шкоди. При визначенні розміру морального відшкодування було враховано характер отриманих ОСОБА_3 травм, тяжкість моральних страждань внаслідок отриманих травм, обсяг вимушених змін у його житті, враховано засади виваженості та справедливості, тому рішення суду у вказаній частині є законним та обґрунтованим.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати не підлягають відшкодуванню у зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги, оскільки вони сплачені у мінімальному розмірі і зміна розміру відшкодування не змінює розміру судових витрат.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Теребовлянський молокозавод" задовольнити частково.

Рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 26 березня 2019 року в частині стягнення втраченого заробітку скасувати, ухвалити нове рішення яким стягнути з Приватного підприємства "Теребовлянський молокозавод"(ід.код 22335971, вул.Містечко, 52, с.Золотники Теребовлянський район Тернопільська область) в користь ОСОБА_3 (ід.код НОМЕР_1 ) відшкодування втраченого заробітку за період з 23 вересня 2015 року по 26 березня 2019 року в сумі 35005,62 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 серпня 2019 року.

Головуючий Бершадська Г.В.

Судді: Ткач О.І.

Ходоровський М.В.