Постанова

Іменем України

01 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 520/5498/13-ц

провадження № 61-33565св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Зайцева А. Ю., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) - Комунальне підприємство «Житлово-комунальний сервіс «Вузівський»; відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду районного суду м. Одеси від 17 листопада 2016 року у складі судді Огренич І. В., ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 30 березня 2017 року у складі колегії суддів: Гірняк Л. А., Таварткіладзе О. М., Сєвєрова Є. С.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2013 року Комунальне підприємство «Житлово-комунальний сервіс «Вузівський» (далі - КП «ЖКС «Вузівський») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, щоКП «ЖКС «Вузівський» здійснює функції виконавця робіт з утриманням будинків і прибудинкової території, на договірних засадах здійснює функції замовника послуг по водопостачанню та водовідведенню, по технічному обслуговуванню ліфтів, по збиранню та вивезенню твердих побутових відходів мешканців будинків, які перебувають на балансі КП «ЖКС «Вузівський».

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . Відповідач є споживачем житлово-комунальних послуг, які надає КП «ЖКС «Вузівський».

У зв`язку з неналежним виконанням своїх обов`язків відповідачем, несплатою за житлово-комунальні послуги, утворилась заборгованість, яка у добровільному порядку погашена не була.

На підставі вищевикладеного, уточнивши вимоги, КП «ЖКС «Вузівський» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01 січня 2008 року до 30 червня 2014 року в сумі 11 447,99 грн, яка складається: за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкової території - 8 461,60 грн, холодна вода - 1 426,56 грн, відвід води - 9,30 грн, оплата послуг за користування ліфтом - 857,17 грн, вивезення сміття - 78 грн, оплата за вивіз сміття - 525,24 грн, антена - 37,60 грн, радіо - 52,52 грн.

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до КП «ЖКС «Вузівський» про визнання правовідносин припиненими.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що 07 червня 2013 року ОСОБА_1 направила КП «ЖКС «Вузівський» заяву про розірвання договору про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, укладеного 07 липня 2009 року між сторонами. Вказана заява була направлена у відповідності до пункту 21 цього договору.

На підставі вказаного ОСОБА_1 просила визнати припиненим правовідношення за Договором про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, укладеним 07 липня 2009 року між нею та КП «ЖКС «Вузівський» з 07 липня 2013 року у зв`язку з його розірванням.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Київського районного суду районного суду м. Одеси від 17 листопада 2016 року первісний позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «ЖКС «Вузівський» заборгованість у розмірі 7 360,12 грн.

В іншій частині первісних позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У задоволенні зустрічних позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 є споживачем житлово-комунальних послуг, які надає КП «ЖКС «Вузівський», проте не сплачує вартість фактично отриманих комунальних послуг, нарахованих відповідно до встановлених тарифів.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, місцевий суд виходив з того, що ОСОБА_1 із заявою про припинення правовідносин між сторонами за договором про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій від 07 липня 2009 року до КП «ЖКС «Вузівський», не зверталась, а зверталась лише з заявою про розірвання спірного договору, в зв`язку зі зміною місця проживання, при цьому залишаючись власником вказаної квартири.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 30 березня 2017 року рішення суду першої інстанції змінено в частині стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості.

Зменшено розмір стягнутої з ОСОБА_1 на користь КП «ЖКС «Вузівський» суми до 7 256,24 грн.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції у незміненій частині.

При цьому зазначив, що враховуючи строк позовної давності, заборгованість за комунальну послуги з 01 серпня 2009 року до 30 червня 2014 рік складає 7256,24 грн, у зв`язку з чим дійшов висновку про наявність підстав для зміни рішення місцевого суду в цій частині.

Щодо вимог зустрічного позову, апеляційний суд виходив з того, що позивачем не додано належних та допустимих доказів щодо до наявності між сторонами досягнутої домовленості про зміну або розірвання Договору про утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, укладеного 07 липня 2009 року, отже відсутні правові підстави для розірвання такого договору, на підставі статті 651 ЦК України.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У травні 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким задовольнити первісний позов частково, стягнувши за отримані комунальні послуги 2366,20 грн. та задовольнивши зустрічні позовні вимоги.

Касаційна скарга обґрунтовувалась порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Заявник зазначає, що судами попередніх інстанцій залишено поза увагою, що правовідносини між сторонами врегульовано укладеним між ними договором, зокрема, що стосується обсягу послуг та їх вартості, проте, КП «ЖКС «Вузівський» неправомірно здійснюється подвійне нарахування плати за послуги, зокрема, за користування ліфтом.

При цьому, судами попередніх інстанцій не враховано положення пункту 21 вказаного договору щодо можливості його розірвання або перегляду.

Доводи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргуКП «ЖКС «Вузівський» зазначило, що вимоги касаційної скарги є необґрунтовані та не можуть бути задоволені. Просило в задоволенні касаційної скарги відмовити, оскаржені рішення залишити без змін. Також зазначає, що відповідно до пункту 2 укладеного між сторонами договору визначено, що невідкладною частиною договору є копія рішення органу місцевого самоврядування про затвердження тарифів на послуги, з переліком робіт (послуг) які здійснює виконавець, що додаються до договору. Тобто щомісячні плати встановлюються рішенням органу місцевого самоврядування і відповідно можуть бути змінені. Отже, КП «ЖКС «Вузівський» правильно розраховано розмір плати за надані послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 березня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою в указаній справі та витребувано матеріали цивільної справи.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

10 червня 2019 року вказана справа передана на розгляд до Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Зайцева А. Ю., Курило В. П.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що рішенням Одеської міської ради від 05 квітня 2007 року № 1165-V Комунальне підприємство «Дирекція єдиного замовника «Вузівське» реорганізовано шляхом злиття з Комунальним підприємством «Дирекція єдиного замовника «Чубаївське». Присвоєно реорганізованому комунальному підприємству назву «Комунальне підприємство «Житлово-комунальний сервіс «Вузівський», яке є правонаступником реорганізованих підприємств.

ОСОБА_1 є власником квартири

АДРЕСА_1. Будинок АДРЕСА_1 знаходиться на балансі та обслуговується КП «ЖКС «Вузівський», відповідач є споживачем послуг із здійснення утримання будинку та прибудинкової території.

КП «ЖКС «Вузівський» здійснює функції виконавця робіт з утримання будинків, споруд і прибудинкової території, приймає на баланс житлові будинки, їх інженерне обладнання, укладає договори з ремонтно-експлуатаційними підприємствами, енерго-, водопостачальними та іншими спеціалізованими організаціями, які забезпечують функціонування систем життєзабезпечення будинків і прилеглої території.

07 липня 2009 року між сторонами у справі укладено договір про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій.

Відповідно до пункту 2 цього договору невідкладною частиною договору є копія рішення органу місцевого самоврядування про затвердження тарифів на послуги, з переліком робіт (послуг) які здійснює виконавець, що додаються до договору.

Оплату наданих житлово-комунальних послуг споживач повинен вносити на розрахунковий рахунок КП «ЖКС «Вузівський».

Відповідно до розрахунку КП «ЖКС «Вузівський» заборгованість ОСОБА_1 за житлово-комунальні послуги за період з 01 січня 2008 року до 30 червня 2014 року становить 11 447,99 грн, яка складається: за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкової території - 8 461,60 грн, холодна вода - 1 426,56 грн, відвід води - 9,30 грн, оплата послуг за користування ліфтом - 857,17 грн, вивезення сміття ТВБ ТОВ «РАФ» - 78 грн, оплата за вивіз сміття ТВБ ТОВ «Союз» - 525,24 грн, антена - 37,60 грн, радіо - 52,52 грн.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно зі статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Права і обов`язки виробників, виконавців, споживачів у сфері житлово-комунальних послуг визначені положеннями Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) споживач оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно зі статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою.

Відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а також форма типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, врегульовані постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 № 630.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, установив, що ОСОБА_1 є споживачем послуг із здійснення утримання будинку та прибудинкової території, отримує надані від КП «ЖКС «Вузівський» послуги та не виконує зобов`язань перед позивачем щодо оплати наданих послуг, що призвело до виникнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. При таких обставинах суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь КП «ЖКС «Вузівський» заборгованості за надані комунальні послуги.

При цьому, апеляційний суд правильно врахував строк позовної давності та, з огляду на розмір затверджених в установленому порядку тарифів, вірно обрахував заборгованість, яка підлягає стягненню.

Посилання в касаційній скарзі на відсутність між сторонами у справі договірних відносин, оскільки договір про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, укладений 07 липня 2009 року є припиненим з 07 липня 2013 року у зв`язку з його розірванням є необґрунтованими, оскільки відсутність укладеного договору не звільняє споживачів від сплати за фактично надані послуги.

Так, за змістом статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачене право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг. Водночас відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Судами встановлено, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на відповідача за первісним позовом, як боржника у зобов`язанні, покладено цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, а кредитор має право вимагати сплату грошей за надані послуги (частина перша статті 509 ЦК України).

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

При цьому отримання відповідачем житлово-комунальних послуг підтверджується, крім іншого, частковим визнанням ним позовних вимог.

Доводи касаційної скарги щодо подвійного нарахування плати за послуги, зокрема, за користування ліфтом позивачем, не заслуговують на увагу, оскільки у зв`язку із наданням за відповідними договорами із спеціальними ліцензійними підприємствами таких послуг як «технічне обслуговування ліфтів» та «вивезення сміття», нарахування за цими послугами здійснюється окремо та у послугу «утримання будинку та прибудинкової території» не включено.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої та апеляційної інстанцій стосовно установлення обставин справи, зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Касаційна скарга не містить доводів на спростування висновків судів попередніх інстанцій, які є обґрунтованими та узгоджуються із матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судами не було порушено норм процесуального законодавства та правильно застосовано норми матеріального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої, у незміненій частині, та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки підстави для їх скасування відсутні.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду районного суду м. Одеси від 17 листопада 2016 року,у незміненій частині, ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 30 березня 2017 року у залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

А. Ю. Зайцев

В.П. Курило