Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2019 року

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Фастовця В.М.,

за участі секретаря судового засідання Гавриленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральну шкоду, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованості по заробітній платі в сумі 19047,39 грн., моральну шкоду в розмірі 5000 грн. (а.с.25), середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, обґрунтовуючи тим, що при звільненні розрахунок проведений не був.

Позивач в судовому засіданні позов та викладене у ньому підтримав.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надав письмові пояснення, в яких зазначено, що фактично всі виробничі потужності та працівники ПАТ «АМК», в тому числі юридична та бухгалтерська служби, перебувають у місті Алчевську, тобто на території,тимчасово не підконтрольній українській владі, а тому надати будь - які документи щодо заборгованості з виплати належних відповідачу сум не має можливості.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем.

Розпорядженням № 50 від 30.11.2017 позивача звільнено з підприємства за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум в строки, вказані в ст. 116 КЗпП України при відсутності спору про їх розмір підприємство, заклад організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до абз.2 п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку).

Відповідачем при звільненні позивача в порушення ст. 116 КЗпП України не було проведено розрахунок в день звільнення, заборгованість по заробітній платі становить 19047,39 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Разом з тим, оскільки сторонами не надано довідки про розмір середньомісячної заробітної плати позивача, суд, керуючись передбаченим ст. 8 Конституції України принципом верховенства права, встановивши порушення прав позивача, приймає рішення про часткове задоволення позову шляхом зобов`язання відповідача до нарахування та виплати на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 01 грудня 2017 р. по 29 липня 2019 р. включно.

Відповідно до ст. 2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних права призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визнається законодавством.

За змістом вказаного положення закону передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі ст. 2371 КЗпП України є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин, з урахуванням специфіки об`єкту яких, завдана моральна шкода може бути відшкодована працівнику у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі.

Підставою для відшкодування моральної шкоди за ст. 2371 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз`яснено, що згідно статті 2371 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (статті 3, 4, 11, 31 ЦПК України).

Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі статті 2371 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

Вищевикладена правова позиція відображена в постанові Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року по справі № 6-788цс16.

Факт порушення прав позивача у сфері трудових відносин було встановлено судом, що мотивовано у вказаному рішенні.

З пояснень позивача вбачається, що внаслідок невиплати йому заробітної плати було порушено його нормальний життєвий уклад, він був нездатний утримувати себе та свою родину, що принижувало гідність позивача.

Враховуючи викладене, виходячи з засад справедливості та розумності судового розгляду, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 2500 грн. Саме така сума буде справедливою та достатньою з огляду на всі вищевикладені обставини.

Таким чином, суд доходить висновку, що є передбачені законом підстави для часткового задоволення позову, надані докази є достатніми та переконливими.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір за задоволенні майнові вимоги в розмірі 768,4 грн. та окремо 768,4 грн. за вимоги про відшкодування моральної шкоди.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 7, 10, 12, 263-265 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 до публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат», код 05441447, яке знаходиться за адресою: Луганська обл., м. Сєвєродонецьк, вул. Вілєсова, буд. 20А про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральну шкоду задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 19047 (дев`ятнадцять тисяч сорок сім) грн. 39 коп. та моральну шкоду в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн.

Зобов`язатипублічне акціонерне товариство «Алчевський металургійний комбінат» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 грудня 2017 р. по 29 липня 2019 р.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат» судовий збір в розмірі 1536(одна тисяча п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп. на користь держави за такими реквізитами: отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030200, код за , банк Казначейство України (ЕАП), ККДБ 22030200, рахунок НОМЕР_2 , МФО 899998.

Рішення може бути оскаржене до Луганського апеляційного суду через Лисичанський міський суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня складення повного рішення 08 серпня 2019 р..

Суддя: