Житомирський апеляційний суд
Справа №279/2471/18 Головуючий у 1-й інст. Невмержицька О. А.
Категорія 49 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої Талько О.Б.,

суддів: Коломієць О.С., Павицької Т.М.,

за участю секретаря Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №279/2471/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування Коростенської міської ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 13 березня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Невмержицької О.А.,

В С Т А Н О В ИВ :

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що з 27 лютого 2016 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Від шлюбу вони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Оскільки відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, зловживає алкоголем, вчиняє фізичний та психологічний тиск щодо нього, між ними часто виникають сварки та непорозуміння.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив розірвати шлюб, укладений між ним та ОСОБА_2 , а також визначити місце проживання малолітньої дитини разом з ним.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 13 березня 2019 року позов задоволено частково.

Розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстрований 27 лютого 2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коростеню Коростенського міськрайонного управління у Житомирській області, актовий запис №55.

Визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю - ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення в частині визначення місця проживання дитини та ухвалити в цій частині нове рішення, яким визначити місце проживання доньки ОСОБА_3 разом з ним.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Зокрема, судом зазначено, що ОСОБА_2 надано докази, які підтверджують ту обставину, що вона проживає у орендованому приміщенні, має родину, яка також забезпечена житлом, на обліку у лікаря - нарколога не перебуває, за медичною допомогою до лікаря - нарколога не зверталась.

Проте, єдиний договір оренди житла був укладений відповідачкою з володільцем квартири, розташованої в АДРЕСА_1 від 10 липня 2018 року, хоча пізніше ОСОБА_2 вказала адресу місця свого проживання: АДРЕСА_2 , і саме за вказаною адресою проведено обстеження умов проживання працівниками органу опіки та піклування Коростенської міської ради, не зважаючи на те, що жодних документів щодо законності володіння вказаним житлом надано не було. Окрім того, ОСОБА_2 під своїм дошлюбним прізвищем « ОСОБА_2 » з 21 серпня 2018 року по 28 серпня 2018 року проходила анонімне лікування від алкогольної залежності у Комунальній установі «Обласний медичний центр з надання спеціалізованої допомоги хворим на залежності, ВІЛ/СНІД- інфекції та шкірно-венерологічні захворювання» Житомирської обласної ради та перебувала під консультаційним наглядом лікаря -нарколога за місцем проживання.

Той факт, що ОСОБА_2 до лікаря-нарколога за медичною допомогою не зверталася, спростовується довідкою про те, що вона 31 січня 2018 року проходила кодування від алкогольної залежності терміном на 5 років та довідками з Комунальної установи «Обласний медичний центр з надання спеціалізованої допомоги хворим на залежності, ВІЛ/СНІД-інфекції та шкірно-венерологічні захворювання» Житомирської обласної ради.

Висновки про те, що надані ним докази свідчать про разовий, а не систематичний характер і не можуть бути твердженням того, що відповідачка має хронічні захворювання на алкоголізм, потребує медичної допомоги та своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини, не відповідають дійсності і повністю спростовуються також довідкою про те, що під час звернення до Коростенської ЦМЛ 27 травня 2018 року ОСОБА_2 перебувала у стані сп`яніння вже після процедури кодування; рапортом чергового Новоград-Волинського ВП про те, що 20 серпня 2018 року виїжджав наряд за викликом ОСОБА_2 , та зі слів сусідів, встановлено, що ОСОБА_2 постійно зловживає спиртними напоями; випискою з амбулаторної картки малолітньої ОСОБА_3 , яку 21 серпня 2018 року оглянуто педіатром та який надав висновок, що дитина була не доглянута та потребувала медичної допомоги.

Стверджує, що має постійне місце проживання в будинку, що належить його матері, має постійний та стабільний дохід, не має поганих звичок, весь свій час присвячує дитині. Зазначені обставини залишились поза увагою суду першої інстанції.

Крім того, зазначає, що судові засідання 4 лютого 2019 року та 13 березня 2019 року були проведені за участю представника третьої особи, повноваження якого не були належним чином підтверджені.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що за час спільного проживання з позивачем у м. Коростені, в будинку, який належить свекрусі, останній разом зі своєю матір`ю неодноразово застосовували до неї фізичне насильство, погрожуючи відібрати у неї доньку. Під час чергового конфлікту, який виник 27 травня 2018 року, ОСОБА_1 та його мати побили її та вигнали з будинку. З приводу нанесення тілесних ушкоджень вона змушена була звернутись до поліції.

Позивач обмежував її у праві бачитись з дитиною та брати участь у її вихованні. Орендувавши квартиру у м. Новоград-Волинському, вона на початку липня 2018 року змогла забрати доньку до себе. Однак 20 серпня 2018 року позивач викрав дитину та не надає можливості її бачити та спілкуватися з нею. Вказує, що змушена докладати чимало зусиль для того, щоб повернути доньку, телефонує ОСОБА_1 , постійно приїздить до місця проживання дитини. Окрім того вона неодноразово зверталась до органів державної влади, місцевого самоврядування, правоохоронних органів, органу опіки та піклування. Проте, зазначені заходи не призвели до позитивного результату, позивач поводиться агресивно, не виконує законні вказівки працівників поліції та органу опіки та піклування, не впускає їх до помешкання, в якому проживає донька. На даний час судом розглядається справа за її позовом до ОСОБА_1 про відібрання дитини.

Відвідавши майже усі дитячі дошкільні заклади у населеному пункті за місцем проживання ОСОБА_1 , їй вдалося з`ясувати, що доньку було влаштовано до приватного дитячого садка. Спроба побачити свою дитину у цьому навчальному закладі закінчилась тим, що позивач влаштував скандал та спричинив їй тілесні ушкодження, у зв`язку з чим був притягнутий до адміністративної відповідальності. На даний час вказаний дитячий садок припинив свою роботу, ОСОБА_1 та його мати щодня працюють у стоматологічній поліклініці, а доньку доглядає прабабуся позивача, яка внаслідок похилого віку не має можливості належним чином піклуватися про дитину.

Також зазначає, що позивач в апеляційній скарзі лише декларує висновки суду першої інстанції, проте не наводить доводів на їх спростування.

Матеріали справи не містять доказів того, що протягом часу, коли вона здійснювала догляд за донькою, остання потребувала медичної допомоги та була у занедбаному стані. Посилання на виписку з амбулаторної картки є безпідставним, оскільки педіатр, здійснивши огляд дитини, вказав на почервоніння горла та незначні синці на колінах, що, враховуючи вік дитини, не свідчить про неналежний догляд.

В судове засідання 28 травня 2019 року позивач та його представник не з`явились, направивши 27 травня 2019 року на адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із перебуванням представника ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні у Коростенській ЦМЛ. Зазначене клопотання задоволено судом.

В судове засідання, призначене на 16 год. 18 червня 2019 року, позивач та його представник не з`явились. ОСОБА_1 повторно звернувся до суду із клопотанням про відкладення розгляду справи, яке обгрунтоване тим, що о 14 год. 40 хв. 18 червня 2019 року він змушений був звернутись до Коростенської ЦМЛ за медичною допомогою у зв`язку із гіпертонічним кризом. Також вказав, що з огляду на зазначену обставину його представник не має можливості своєчасно прибути в судове засідання.

При цьому, до клопотань не долучено доказів на підтвердження перебування представника позивача на стаціонарному лікуванні та звернення позивача за медичною допомогою до Коростенської ЦМЛ. В подальшому такі докази також не були надані суду.

6 серпня 2019 року ОСОБА_1 в черговий раз звернувся до суду із клопотанням про відкладення розгляду справи з тих підстав, що його представник з 5 серпня 2019 року перебуває на стаціонарному лікуванні у Коростенській ЦМЛ, що підтверджується змістом довідки №260 від 6 серпня 2019 року.

Враховуючи строки судового розгляду та характер спірних правовідносин, які склалися між сторонами, з метою захисту прав малолітньої дитини, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності позивача та його представника. При цьому, колегія суддів виходить з того, що явка учасників справи до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, та при зверненні до суду із численними клопотаннями про відкладення розгляду справи ОСОБА_1 не надав доказів на підтвердження поважності причин, які б перешкоджали йому особисто приймати участь у судовому засіданні. Будучи належним чином та своєчасно повідомленим про час та місце проведення судових засідань, позивач не був обмежений у праві отримати правничу допомогу.

В судовому засіданні ОСОБА_2 не визнала апеляційну скаргу, зазначивши, що належним чином виконувала обов`язки щодо виховання та утримання доньки. Протягом періоду, коли дитина проживала з нею, вона перебувала у відпустці й весь свій час присвячувала дочці. Оскільки внаслідок неправомірних дій позивача донька з нею не проживає, вона приступила до виконання трудових обов`язків. Проте, у разі визначення місця проживання дитини разом з нею, має можливість та бажання перебувати у відпустці по догляду за донькою, забезпечивши їй належний рівень матеріального забезпечення, розвитку та виховання.

Вважає, що прагнення позивача відібрати у неї доньку зумовлене виключно його бажанням помститися їй. В даному випадку він не враховує інтереси дитини, маніпулює донькою, нехтуючи значенням материнської любові та турботи для розвитку дівчинки такого віку.

Також пояснила, що не страждає на алкогольну залежність, а процедуру кодування та лікування проходила з метою спростування тверджень позивача, який постійно безпідставно звинувачував її у вживанні алкоголю.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Ферік Р.М., в судовому засіданні не визнав апеляційну скаргу та пояснив, що відсутні підстави розлучати дитину з матір`ю. Матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували ту обставину, що проживання дитини разом з матір`ю буде суперечити інтересам малолітньої доньки сторін. Відповідач має дві вищі освіти, постійне місце роботи та сталий заробіток, матеріально забезпечена. Протягом всього часу проживання доньки разом з батьком вживає всі можливі заходи та засоби з метою повернення дитини.

На думку представника органу опіки та піклування Фіцай Н . М. , суд першої інстанції обгрунтовано визначив місце проживання дитини разом з матір`ю.

ОСОБА_2 часто звертається до органу опіки та піклування Коростенської міської ради з метою вирішення питання щодо повернення малолітньої доньки, яка майже рік проживає разом з батьком. Протягом тривалого періоду спілкування із ОСОБА_2 працівники органу опіки та піклування жодного разу не бачили її у стані алкогольного сп`яніння. Детальне з`ясування ситуації, яка склалася у цій сім`ї, не дає підстав сумніватися у намірах та можливості матері належним чином виховувати й доглядати доньку.

Позивач не виконує законні розпорядження працівників органу опіки та піклування, часто не допускає їх до житла, в якому на даний час проживає дитина, чинить перешкоди у спілкуванні дитини з матір`ю.

Агресивна поведінка позивача стосовно ОСОБА_2 та представників органу опіки та піклування, його зневажливе ставлення до дружини вказують на ту обставину, що, враховуючи інтереси дитини, слід визначити місце проживання малолітньої разом з матір`ю. Саме до такого висновку одностайно дійшли члени комісії із захисту прав дитини Коростенської міської ради. Зазначений висновок був залишений незмінним й після того, як орган опіки та піклування з`ясував обставини, які виникли за період проживання дитини з батьком.

Також представник третьої особи звернула увагу суду на те, що до складу комісії із захисту прав дитини Коростенської міської ради увійшли працівники, які є фахівцями у галузі дитячої психології. Отже, при наданні висновку у цій справі був врахований й психологічний аспект. Так, тривала ізоляція дитини та матері, з огляду на вік та стать дитини, агресивна поведінка батька, може мати негативний вплив на психологічний та емоційний стан малолітньої. Окрім того, під час спілкування матері та доньки працівники органу опіки та піклування були свідками прихильного ставлення дитини до матері, наявності між ними психоемоційного контакту та прагнення бути разом.

Заслуговує на увагу й та обставина, що, проживаючи разом з матір`ю, дитина не буде обмежена у можливості спілкуватись з батьком. Такий висновок ґрунтується на спостереженні за поведінкою матері протягом всього часу існування конфлікту, адже під час зустрічей з донькою вона намагається уникати сварок з позивачем в присутності дитини, тактовно реагує на образи, висловлені на її адресу ОСОБА_1 , не маніпулює дитиною.

Дослідивши матеріали справи, та заслухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 27 лютого 2016 року сторони уклали шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коростеню Коростенського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області. Від шлюбу вони мають малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Між сторонами склалися неприязні стосунки. До серпня 2018 року дитина проживала разом з матір`ю у АДРЕСА_1 .

20 серпня 2018 року позивач без погодження з ОСОБА_2 забрав доньку та з цього часу вона проживає разом з ним у житловому будинку АДРЕСА_3 . Власником зазначеного житлового будинку є мати позивача.

На даний час ОСОБА_2 проживає в орендованому житловому приміщенні - квартирі АДРЕСА_2 .

Сторони мають постійне місце роботи.

Відповідач за місцем роботи характеризується позитивно. Акти обстеження умов проживання свідчать про те, що умови проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовільні.

Відповідно до положень ч.ч. 1,2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Частиною 1 статті 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

За правилами ч.1,2 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Обгрунтовуючи необхідність визначення місця проживання дитини разом з ним, ОСОБА_1 посилався на ту обставину, що відповідач пройшла процедуру кодування методом АЛОУ, терміном на п`ять років. На підтвердження зазначеної обставини надав суду ксерокопію довідки від 31 січня 2018 року, у якій міститься підпис зав. відділенням Кулініченко О.М. , проте відсутня інформація щодо медичного закладу, який видав цю довідку.

Окрім того, позивачем долучено до матеріалів справи рапорт співробітника Новоград-Волинського відділу поліції, який проводив перевірку за зверненням позивача 20 серпня 2018 року. Зазначений рапорт містить інформацію про те, що зі слів сусідів ОСОБА_2 зловживає алкогольними напоями.

Також позивач посилається на те, що ОСОБА_2 з 21 по 28 серпня 2018 року проходила курс лікування в КУ " Обласний медичний центр з надання спеціалізованої допомоги хворим на залежності, ВІЛ/СНІД-інфекції та шкірно-венерологічні захворювання". На підтвердження даної обставини надав суду довідку.

На запит суду в.о. головного лікаря вказаної медичної установи підтвердив факт проходження ОСОБА_2 курсу лікування, однак повідомив, що раніше вона за медичною допомогою не зверталась, на наркологічному обліку у центрі не перебуває.

Матеріали справи також свідчать, що ОСОБА_2 за місцем фактичного проживання та за місцем реєстрації не перебуває на обліку у лікаря-нарколога.

Таким чином, суд вірно виходив з того, що проходження лікування у серпні 2018 року не вказує на наявність у ОСОБА_2 алкогольної залежності. Лікування було разовим та не мало систематичного характеру й даний факт не дає підстави стверджувати про зловживання відповідачкою алкогольними напоями.

Посилання позивача на те, що ОСОБА_2 не здійснювала належний догляд за дитиною, не обґрунтоване належними доказами. Надана позивачем виписка з медичної картки не містить такої інформації.

У своєму висновку, затвердженому рішенням виконавчого комітету Коростенської міської ради від 1 серпня 2018 року №344, орган опіки та піклування Коростенської міської ради зазначив, що вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої доньки сторін з матір`ю.

Рішенням виконавчого комітету Коростенської міської ради від 5 грудня 2018 року №568 вказаний висновок залишено незмінним.

Даним рішенням також зобов`язано позивача не перешкоджати зустрічам матері з дитиною.

Досліджений судом акт, складений працівниками служби у справах дітей виконавчого комітету Коростенської міської ради та інспектором з ювенальної превенції Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області 3 вересня 2018 року, свідчить, що позивач та його мати заборонили членам комісії заходити до житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_3 , не дозволили провести обстеження умов проживання та відмовилися показати малолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Окрім того, судом встановлено, що 25 жовтня 2018 року, перебуваючи на території дитячого дошкільного навчального закладу в м. Коростені, по вул. Д. Галицького,№1, позивач ображав ОСОБА_2 словами нецензурної лайки, наносив їй удари, в тому числі й ногами в область спини. Вказана обставина підтверджується постановою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 4 січня 2019 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В судовому засіданні також досліджувались довідки дитячого навчально-виховного комплексу "Олімп" про те, що малолітня дочка сторін з 1 по 25 жовтня 2018 року відвідувала цей навчальний заклад. Протягом жовтня-листопада 2018 року мати дитини декілька разів на тиждень зверталась до вказаного закладу з метою побачити дитину.

На даний час малолітня ОСОБА_3 не відвідує дошкільні навчальні заклади м. Коростеня, що підтверджується довідкою відділу освіти Коростенської міської ради Житомирської області від 20 червня 2019 року за №253.

Аналіз змісту ст.161 СК України свідчить про те, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини суд також повинен врахувати й особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховуються її інтереси, чи існує взаєморозуміння між кожним з батьків та дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Європейський суд з прав людини констатує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків ( HUNT v. UKRAINE, №31111/04, параграф 54, ЄСПЛ, від 7 грудня 2006 року).

Поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, адже вона не має самостійного досвіду соціально поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків.

Суд першої інстанції в контексті першочергового врахування саме інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, дотримуючись норм матеріального та процесуального права, врахувавши висновок органу опіки та піклування , обґрунтовано визначив місце проживання малолітньої дитини разом з матір`ю.

При цьому, суд врахував, що позивач самовільно забрав дитину, не надавав можливості ОСОБА_2 спілкуватися з донькою та брати участь у її вихованні, агресивно поводився по відношенню до відповідачки під час її спроб побачитись з дитиною, що суперечить сімейним цінностям, які полягають у повазі один до одного та якнайкращому вихованні дитини.

Також суд врахував ту обставину, що позивач не допускав ОСОБА_2 , а також працівників служби у справах дітей та співробітників поліції до помешкання, в якому проживає малолітня дитина.

Судом не здобуто доказів того, що, проживаючи разом з матір`ю, дитина буде перебувати у несприятливому середовищі. Доводи позивача про алкогольну залежність ОСОБА_2 та її поведінку, яка суперечить сімейним цінностям, є непереконливими та не підтверджені належними й допустимими доказами.

Зазначені обставини в своїй сукупності свідчать про те, що дитина, проживаючи з батьком, обмежена у спілкуванні з матір`ю, а негативне ставлення позивача до ОСОБА_2 та його агресивна поведінка щодо неї не сприятиме гармонійному розвитку малолітньої доньки.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду в частині визначення місця проживання дитини, - без змін.

В частині задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу рішення суду не оскаржується, отже не є предметом апеляційного розгляду.

Керуючись ст. ст.259,268,367,368,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 13 березня 2019 року в частині визначення місця проживання дитини,- без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 12 серпня 2019 року.