Ухвала

29 липня 2019 року

м. Київ

справа № 338/918/16-ц

провадження № 61-35751св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» на рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 25 жовтня 2016 року у складі судді Битківського Л. М. та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 05 січня 2017 року у складі колегії суддів: Девляшевського В. А., Васильковського В. М., Фединяка В. Д.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» (далі - ТОВ «Лізингова компанія «Еталон») про захист прав споживачів, визнання недійсним договору фінансового лізингу, повернення коштів та відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 22 червня 2016 року між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» укладений договір фінансового лізингу № 004571, згідно з пунктом 1.1 якого останнє зобов`язалося придбати та передати на умовах фінансового лізингу йому у користування предмет лізингу, а він зобов`язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору. Предметом договору згідно з пункт 3.1 є мінітрактор JINMA 3244. Відповідно до додатку № 1 до зазначеного договору фінансового лізингу вартість предмета лізингу становить 150 000,00 грн, авансовий платіж 75 000,00 грн, щомісячний платіж 6 250,00 грн, комісія за організацію (10 %) - 15 000,00 грн, комісія за передачу (3 %) - 4 500,00 грн. 22 червня 2016 року він здійснив платіж на розрахунковий рахунок ТОВ «Фінансова компанія «Еталон» у сумі 15 000,00 грн, що підтверджується квитанцією від 22 червня 2016 року № 5368.

Позивач зазначав, що умови договору фінансового лізингу від 22 червня 2016 року № 004571, зокрема сплата комісії за організацію та оформлення договору у розмірі 10 % та інших платежів, не відповідають чинному законодавству України та порушують його права як лізингоодержувача та споживача. Крім того, вказаний договір підлягав обов`язковому нотаріальному посвідченню.

Із урахуванням наведених обставин, позивач просив суд визнати недійсним договорів фінансового лізингу від 22 червня 2016 року № 004571, стягнути на свою користь 15 000,00 грн комісії, сплаченої ним за організацію укладення договору, та 2 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, а також судові витрати.

Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 25 жовтня 2016 року позов задоволено частково. Визнано недійсним договір фінансового лізингу від 22 червня 2016 року № 004571 з додатками. Стягнуто із ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_1 грошові кошти, сплачені за договором, у розмірі 15 000,00 грн. У задоволенні інших вимог позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 05 січня 2017 року апеляційну скаргу ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» відхилено. Рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 25 жовтня 2016 року залишено без змін.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що оспорюваний договір фінансового лізингу підлягає визнанню недійсним з підстав, передбачених статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки його умови є несправедливими. Крім того, оспорюваний договір фінансового лізингу є змішаним договором та містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу або договору поставки, стороною договору виступає фізична особа, його предметом є транспортний засіб, а тому відповідно до вимого законодавства такий договір підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню. Також, надання послуг фінансового лізингу є фінансовою послугою, у зв`язку із чим може здійснюватися відповідачем лише після отримання відповідної ліцензії.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги

У січні 2017 року ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 25 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 05 січня 2017 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди дійшли помилкового висновку, що умови оспорюваного договору фінансового лізингу є несправедливими, оскільки сторони на основі вільного волевиявлення узгодили всі умови та пункти договору, ознаки, які передбачені законодавством для кваліфікації умов договору як несправедливі, - відсутні. Висновок судів щодо обов`язкової наявності ліцензії під час укладення договору фінансового лізингу є помилковим, оскільки діяльність з надання послуг фінансового лізингу не ліцензується. Крім того, суди дійшли помилкового висновку про обов`язковість нотаріального посвідчення договору, оскільки укладений між сторонами договір є договором фінансового лізингу, а не договором найму (оренди) транспортного засобу, тому не підлягає нотаріальному посвідченню.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження, витребувано цивільну справу та надано строк на подання заперечень на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини п`ятої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Позиція Верховного Суду

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Справу за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» на рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 25 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 05 січня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про захист прав споживачів, визнання недійсним договору фінансового лізингу, повернення коштів та відшкодування моральної шкоди, призначити до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на 04 вересня 2019 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик