Справа № 369/9968/15-ц
Провадження №6/369/176/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2019 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючої судді Ковальчук Л.М., при секретарі Бондар О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «МОФ» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «МОФ» про поновлення на роботі, скасування наказу про звільнення, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу і відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Заявник ТОВ «МОФ» звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «МОФ» про поновлення на роботі, скасування наказу про звільнення, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу і відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги заявник обґрунтовував тим, що 31 травня 2017 року рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області позов ОСОБА_1 було задоволено частково. Визнано незаконним і скасовано наказ про звільнення № МОФ012К- від 14 серпня 2015 року ОСОБА_1 на підставі вимог п. 6 ст. 36 КЗпП України.Визнано незаконним звільнення за п. 6 ст. 36 КЗпП України ОСОБА_1 у зв`язку з відмовою від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці та поновлено ОСОБА_1 на посаді бухгалтера Товариства з обмеженою відповідальністю «МОФ».Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «МОФ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 56 691 грн. 25 коп..Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «МОФ» на користь ОСОБА_1 2 500 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.У решті позову відмовлено.

На підставі вказаного рішення Києво-Святошинським районним судом Київської області 01.11.2017 року було видано два виконавчих листа, одним з яких був виданий про поновлення на роботі та скасування наказу про звільнення, інший про стягнення середнього заробітку.

Проте, рішення суду в частині визнання незаконним і скасування наказу про звільнення ОСОБА_1 та поновлення її на роботі вже було виконано на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.10.2015 року.

22 лютого 2016 року наказом ТОВ «МОФ» № 5-К було скасовано наказ від 14 серпня 2015 року № 12-к «Про припинення трудового договору з ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на роботі та виплачено їй середній заробіток за час вимушеного прогулу. 24.02.2016 року ОСОБА_1 була ознайомлена з наказом.

У поданій заяві заявник посилався на те, що оскільки ТОВ «МОФ» вже виконано рішення суду та наказом від 22.02.2016 року було скасовано наказ про звільнення ОСОБА_1 та поновлено її на роботі, після чого ОСОБА_1 звільнилася за власним бажанням, тому виданий Києво-Святошинським районним судом Київської області, виконавчий лист № 369/9968/15-ц від 01.11.2017 року є таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з його добровільним фактичним виконанням.

Враховуючи викладене, заявник ТОВ «МОФ» просив визнати виконавчий лист № 369/9968/15-ц, виданий Києво-Святошинським районним судом Київської області від 01.11.2017 року таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з його добровільним фактичним виконанням.

У судове засідання заявник ТОВ «МОФ»не з`явився, про дату, час і місце розгляду заяви повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не відомі.

Суд, з`ясувавши дійсні обставини заяви, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 травня 2017 року позов ОСОБА_1 до ТОВ «МОФ» про поновлення на роботі, скасування наказу про звільнення, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу і відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Визнано незаконним і скасовано наказ про звільнення № МОФ012К- від 14 серпня 2015 року ОСОБА_1 на підставі вимог п. 6 ст. 36 КЗпП України. Визнано незаконним звільнення за п. 6 ст. 36 КЗпП України ОСОБА_1 у зв`язку з відмовою від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці та поновити ОСОБА_1 на посаді бухгалтера Товариства з обмеженою відповідальністю «МОФ». Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «МОФ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 56 691 грн. 25 коп.. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «МОФ» на користь ОСОБА_1 2 500 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди. У решті позову відмовлено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «МОФ» 2 028 грн. 51 коп. судового збору на користь держави.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 02 жовтня 2017 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 травня 2017 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 02 жовтня 2017 року залишено без змін.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 квітня 2019 року виправлено в резолютивній частині рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31.05.2017 року описку, де вірно зазначено «Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МОФ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 51 634 грн. 01 коп.». Виправлено помилку, допущену у виконавчому листі у цивільній справі № 369/9968/15-ц, виданому 01 листопада 2017 року на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 травня 2017 року, зазначивши вірно «Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МОФ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 51 634 грн. 01 коп.».

У травні 2019 року ТОВ «МОФ» звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на те, що рішення суду в частині визнання незаконним і скасування наказу про звільнення ОСОБА_1 та поновлення її на роботі вже було виконано на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.10.2015 року.

22 лютого 2016 року наказом ТОВ «МОФ» № 5-К було скасовано наказ від 14 серпня 2015 року № 12-к «Про припинення трудового договору з ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на роботі та виплачено їй середній заробіток за час вимушеного прогулу. 24.02.2016 року ОСОБА_1 була ознайомлена з наказом.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно постанови старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції від 29.02.2016 року на підставі вимог п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» старшим державним виконавцем закінчено виконавче провадження № 49982749, відкритого на підставі виконавчого листа № 369/9968/15-ц, виданого 19.01.2016 року Києво-Святошинським районним судом Київської області щодо визнання незаконним та скасування наказу про звільнення № МФО012 К- від 14 серпня 2015 року бухгалтера ОСОБА_1 на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України. Визнано незаконним звільнення за п. 6 ст. 36 КЗпП України ОСОБА_1 та поновлено ОСОБА_1 на посаді бухгалтера ТОВ «МОФ» ().

01 листопада 2017 року на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 травня 2017 року був виданий виконавчий лист № 369/9968/15-ц.

Постановою старшого державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області від 06 листопада 2017 року було відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 369/9968/15-ц, виданого 01.11.2017 року Києво-Святошинським районним судом Київської області щодо визнання незаконним і скасування наказу про звільнення № МФО012 К- від 14 серпня 2015 року ОСОБА_1 на підставі вимог п. 6 ст. 36 КЗпП України; про визнання незаконним звільнення за п. 6 ст. 36 КЗпП України ОСОБА_1 , у зв`язку з відмовою від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці та поновлення ОСОБА_1 на посаді бухгалтера ТОВ «МОФ».

Згідно вимог ч. 1 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Згідно вимог ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до вимог п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» є фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі: визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення; затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення; припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника; прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі або оплатно вилучена; закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів; визнання боржника банкрутом; фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону; якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону; якщо стягнені з боржника в повному обсязі кошти не витребувані стягувачем протягом року та у зв`язку з цим перераховані до Державного бюджету України; якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна (за виконавчим документом про звернення стягнення на заставлене майно), недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя, а також якщо майно, яке є предметом іпотеки, передано іпотекодержателю або придбано ним відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку» за виконавчим документом про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки; погашення, списання згідно із Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", її дочірньою компанією "Газ України", Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), перед постачальниками електричної енергії за спожиту електричну енергію, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням.

Підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Звертаючись з даною заявою до суду ТОВ «МОФ» просив визнати виконавчий листи такими, що не підлягає виконанню з тих підстав, що ТОВ «МОФ» виконав рішення суду та державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції було закінчено виконавче провадження № 49982749 згідно постанови від 29.02.2016 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Дослідивши наявні матеріали справи суд дійшов висновку, що заява ТОВ «МОФ» не підлягає задоволенню, оскільки на час звернення з даною заявою до суду рішення Києво-Святошинського районного суду від 31 травня 2017 року не виконано.

Посилання представника ТОВ «МОФ» на ту обставину, що рішення суду в частині визнання незаконним і скасування наказу про звільнення ОСОБА_1 та поновлення її на роботі вже було виконано на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.10.2015 року, не може братися судом до уваги, оскільки рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.10.2015 року було скасовано та направлено справу на новий розгляд.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що заява ТОВ «МОФ» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 432 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «МОФ» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «МОФ» про поновлення на роботі, скасування наказу про звільнення, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу і відшкодування моральної шкоди, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в 15-денний строк з дня винесення ухвали.

Суддя Л.М. Ковальчук