ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-ц/807/2494/19 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Дашковської А.В.,

Кухаря С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 травня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, Міністерства юстиції України, Міністерства соціальної політки України, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Державної служби статистики України, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про відшкодування шкоди у сфері законотворчої діяльності органами державної влади в інтересах держави та суспільства за загальнообов`язковим соціальним страхуванням в сферах трудових відносин нещасного випадку на виробництві,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, який в ході розгляду справи уточнювала, до Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, Міністерства юстиції України, Міністерства соціальної політки України, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Державної служби статистики України, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про відшкодування шкоди у сфері законотворчої діяльності органами державної влади в інтересах держави та суспільства за загальнообов`язковим соціальним страхуванням в сферах трудових відносин нещасного випадку на виробництві.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що її чоловік ОСОБА_2 при виконанні службових обов`язків в ДП «Кремнійполімер» ушкодив здоров`я, про що було складено акт № 4 від 11.11.1997 року про нещасний випадок на виробництві. Згідно з висновком МСЕК чоловікові позивача встановлено ІІ ступінь інвалідності зі стійкою втратою працездатності на 80%. Згодом її чоловік помер.

Зазначала, що у зв`язку із нормотворчою діяльністю відповідачів, їй спричинено шкоду, яка виразилася в тому, що на підставі змін у законодавстві, яке, на думку ОСОБА_1 , є недосконалим та суперечливим, їй відмовлено в нарахуванні утримання по втраті годувальника у зв`язку зі смертю чоловіка.

З огляду на зазначене, просила суд зобов`язати відповідачів здійснити відшкодування шкоди, завданої у сфері законотворчої діяльності, за рахунок Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області в розмірі 5000 грн., Міністерства юстиції України в розмірі 15000 грн., Міністерства соціальної політики в розмірі 15000 грн., Міністерства економічного розвитку та торгівлі України в розмірі 15000 грн., Державної служби статистики України (Департаменту Міністерства економічного розвитку та торгівлі України) в розмірі 15000 грн., Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг в розмірі 15000 грн., перерахування коштів здійснити на її банківську картку.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 травня 2019 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням 21 червня 2019 року ОСОБА_1 подала до Запорізького апеляційного суду апеляційну скаргу. 24 червня 2019 року аналогічна апеляційна скарга ОСОБА_1 була подана до канцелярії Орджонікідзевського районного суду, та долучена до матеріалів справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що при відкритті провадження судом першої інстанції змінено предмет позову та спір, зокрема, відшкодування шкоди в законотворчої діяльності органами державної влади в інтересах держави та суспільства за загальнообов`язковими соціальними страхуванням в сферах трудових відносин нещасний випадок на виробництві змінено на публічно правовий спір. Так, суд першої інстанції з посиланням на практику Європейського суду з прав людини керувався приватними випадками, що не мають ніякого відношення до виду економічної діяльності в інтересах держави та суспільства за Загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням в сферах трудових відносин з урахуванням окремих трудових ризиків. Зазначала також, що Міністерством економічного розвитку та торгівлі України при переході з соціалістичної системи в ринкову була допущена помилка в визначенні економічних видів діяльностей, а саме: відсутній вид економічної діяльності в інтересах держави та суспільства. Крім того, поєднання фінансових надходжень Фонду соціального страхування з тимчасовою втратою працездатності, який ніяких відношень до Фонду соціального страхування від нещасного випадку на виробництві, що здійснюється на самофінансуванні. Тим самим, дружину потерпілого від нещасного випадку на виробництві, після смерті потерпілого позбавлено засобів на існування. Просила скасувати повністю рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 травня 2019 року.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 27 червня 2019 року (т. 4 а.с.6) в порядку передбаченому ст. 360 ЦПК України, особам, які беруть участь у справі, надавався строк до 25 липня 2019 року для надання можливих відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1

02 липня 2019 року від ОСОБА_1 до Запорізького апеляційного суду надійшла уточнена заява про виправлення описки та неповноти даних апелянта, в якій вона просила в тексті ухвали Запорізького апеляційного суду від 27 червня 2019 року вказати детально дані апелянта позивача: Дружина потерпілого працівника від нещасного випадку на виробництві ОСОБА_1 .

На вказану заяву, колегія суддів зазначає, що згідно з положеннями ч. 2 ст. 269 ЦПК України питання про внесення виправлень вирішується без повідомлення учасників справи, про що постановляється ухвала. За ініціативою суду питання про внесення виправлень вирішується в судовому засіданні за участю учасників справи, проте їхня неявка не перешкоджає розгляду питання про внесення виправлень.

За змістом вказаної статті під опискою слід розуміти випадкову граматичну помилку, що тягне за собою неточний виклад змісту судового рішення чи перекручування його суті (наприклад, пропуск літери, цифри, їх перестановка, описки у написанні складних прізвищ або складних чисел тощо); арифметична помилка - це помилка у підрахунках (арифметичних діях).

При цьому диспозиція наведеної статті не дозволяє під виглядом виправлення недоліків судового рішення вносити будь-які зміни до його змісту, зокрема змінювати висновки та мотиви судового рішення.

Як вбачається зі змісту поданої заяви, зазначена ОСОБА_1 як описка, а саме вимога вказати детально її дані в ухвалі Запорізького апеляційного суду від 27 червня 2019 року, не є опискою у розумінні частини першої статті 269 ЦПК України та виправленню не підлягає.

З огляду на зазначене, у колегії суддів відсутні підстави для задоволення уточненої заяви про виправлення описки.

04 липня 2019 року від ОСОБА_1 до Запорізького апеляційного суду надійшла заява про забезпечення присутності позивача на судовому засіданні, в якій скаржниця просила забезпечити присутність при розгляді цієї справи апелянта позивача - дружину потерпілого працівника від нещасного випадку на виробництві.

12 серпня 2019 року від ОСОБА_1 надійшла заява про запобігання проведення таємного судового засідання.

13 серпня 2019 року ОСОБА_1 подано уточнену заяву про запобігання проведення таємного судового засідання.

Так, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні вищезазначених клопотань-заяв з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 272 ЦПК України.

Згідно з частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів ураховує те, що зазначена інформація оприлюднюється на офіційному веб-порталі судової влади України.

Отже, оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи, то підстав для задоволення заяв ОСОБА_1 немає.

15 липня 2019 року від Державної служби статистики України, в порядку ст. 360 ЦПК України надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Зазначають, що в якості правового обґрунтування необхідності задоволення свої позовних вимог ОСОБА_1 посилається в тому числі, на статтю 1175 ЦК України, згідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою. Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів. При цьому звертаючись до суду ОСОБА_1 не зазначила в чому полягає її порушене, невизнане або оспорюване право, чому воно завдано саме Державною службою статистики України та як наслідок, жодним чином не обґрунтувала свої позовних вимог в частині стягнення на її користь 15000 грн. Просили залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 травня 2019 року - без змін.

22 липня 2019 року від ОСОБА_1 надійшла заява про відхилення противоправного необґрунтованого відзиву Державної служби статистики України, в зв`язку з тим, що він протиправний та необґрунтований, тим самим Державною службовою статистикою позбавлено апелянта позивача ознайомитися з противоправним необґрунтованим відзивом. Зазначає, що ЦК України, ст. 1219 коментує, що до складу спадщини не входять право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, тим самим дружину потерпілого від нещасного випадку на виробництві позбавлено засобів на існування після смерті потерпілого.

Головне територіальне управління юстиції у Запорізькій області у відзиві, який надійшов до Запорізького апеляційного суду 23 липня 2019 року від зазначають, що обов`язковою підставою для відшкодування шкоди на підставі ст. 1175 ЦК України є визнання незаконним і скасування відповідного нормативно-правового акта. Проте, наводячи у позовній заяві перелік нормативно-правових актів у сфері державного соціального страхування від нещасного випадку на виробництві, позивач не вказує, що будь-який із цих актів був визнаний незаконним і скасований в установленому законом порядку. Жодних доказів цього факту матеріали справи також не містять. Просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

24 липня 2019 року від ОСОБА_1 надійшла заява про відхилення противоправного необґрунтованого відзиву Міністерства юстиції України.

25 липня 2019 року від Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яку вони вважають безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, а рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 травня 2019 року - таким, що винесено з дотримання норм законодавства.

Враховуючи, що Запорізьким апеляційним судом учасникам справи для подання відзиву на апеляційну скаргу було надано строк до 25 липня 2019 року, відзив Міністерства соціальної політики України, надісланий до суду 26 липня 2019 року, тобто з пропуском строку, не враховується колегією суддів.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 , який доводився позивачеві ОСОБА_1 чоловіком, відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Запоріжжі проводились страхові виплати у зв`язку із нещасним випадком на виробництві в ЗДП «Кремнійполімер» у період з 01.08.2001 року по 09.06.2009 рік (по день смерті).

В подальшому, ОСОБА_1 як дружина померлого звернулась до вказаного відділення з питання здійснення їй виплат через смерть потерпілого внаслідок трудового каліцтва.

Разом із тим, згідно з довідкою МСЕК від 16.01.2012 року та актом від 03.01.2012 року № 1 причинно-наслідкового зв`язку між смертю ОСОБА_2 та трудовим каліцтвом, отриманим ним за життя, не встановлено. Тому у призначенні позивачеві страхових виплат по втраті годувальника було відмовлено.

Звертаючись до суду з позовом про відшкодування шкоди на підставі ст. 1175 ЦК України, ОСОБА_1 зазначала, що вона позбавлена засобів на існування саме внаслідок недосконалості чинного законодавства.

Так, статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 1175 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів.

Відповідно до статей 1173, 1174, 1175 ЦК України шкода, заподіяна органами державної влади, органами місцевого самоврядування, посадовими або службовими особами зазначених органів відшкодовується державою, органами місцевого самоврядування; від імені держави, органів місцевого самоврядування, як правило, виступають відповідні фінансові органи, зокрема, державне казначейство. Певними особливостями характеризується така загальна умова відповідальності, як протиправність актів влади; статті 1173, 1174, 1175 ЦК України говорять про «незаконні» рішення, дію чи бездіяльність органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових або службових осіб, а також про прийняття вищезазначеними органами «незаконного» нормативно-правового акта, який було скасовано. Незаконними є діяння або нормативно-правові акти, які суперечать не тільки законом, а й іншим правовим актам. Такі діяння можуть мати різноманітні види та форми, ними можуть бути різні накази, розпорядження, вказівки або інші владні приписи, які підлягають обов`язковому виконанню фізичними та юридичними особами, яким вони адресовані. Переліку незаконних діянь, які можуть породжувати передбачені статтями 1173, 1174, 1175 ЦК деліктні зобов`язання, законодавство України не містить, отже, ними можуть бути будь-які дії, акти тощо, але за умови, що вони прийняті при здійсненні вищезазначеними органами, їх посадовими або службовими особами своїх повноважень.

Отже, правомірним є посилання суду першої інстанції, що обов`язковою підставою для відшкодування шкоди за даною нормою права є визнання незаконним і скасування відповідного нормативно-правового акта, прийнятого органом державної влади. Наявність такої підстави підлягає доведенню перед судом відповідними доказами.

Разом з тим, ОСОБА_1 не вказує, що будь-який з перелічених у її позовній заяві нормативно-правовий акт, був визнаний незаконним та скасований, про що обґрунтовано зазначено в оскаржуваному рішенні суді.

Згідно із частинами 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 1,6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Положення зазначених статей узгоджуються із сталою практикою Європейського Суду, так у рішенні в справі "Бочаров проти України" від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), зазначено, що "Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.

Крім того, за змістом позовних вимог ОСОБА_1 неможливо встановити якими саме нормативно-правовими актами їй було завдано шкоду. Саме по собі її звернення з питань здійснення їй виплат, відмова у задоволенні таких вимог не є безумовною підставою для застосування положень про відповідальність за шкоду, завдану актами влади.

Як уже було зазначено вище, вирішуючи спір про відшкодування шкоди у цій справі обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача.

Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою полягає в тому, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Враховуючи викладене, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність нормативного-правового акту, який був визнаний незаконним і скасований, та відповідно, завдав шкоди позивачу.

За таких обставин розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, районний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, вірно встановив обставини справи та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у позові.

Посилання в апеляційній скарзі на застосування судом першої інстанції практики Європейського суду з прав людини не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки ст. 17 стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування судами при розгляді справ практики Європейського суду з прав людини» передбачено застосування практики Європейського суду з прав людини як джерело права.

Таким чином, рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів підстав для скасування рішення суду не вбачає.

Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 367, 369 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 травня 2019 року у цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 19 серпня 2019 року.

Головуючий:

Судді: