ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2019 року

м.Суми

Справа №585/89/19

Провадження № 22-ц/816/4027/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Орлова І.В.,

суддів: Собини О.І., Левченко Т.А.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

відповідачка ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу № 585/89/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 16 травня 2019 року (суддя Яковець О.Ф., дата складання повного тексту рішення 20 травня 2019 року) за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

10 січня 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк (АТ КБ) «Приватбанк» (далі банк) звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитного боргу, вимоги якого обґрунтовані тим, що з відповідачем 10 листопада 2016 року був укладений кредитний договір, за умовами якого позичальниця отримала кредит у розмірі 16000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Скориставшись кредитними коштами, взятих на себе зобов`язань з вчасного їх повернення ОСОБА_1 не виконала, тому станом на 16 грудня 2018 року утворився борг по тілу кредиту у сумі 3550,45 гривень, процентам за користування кредитом у сумі 9712,50 гривень, 8621,75 гривень пені та 1594,24 гривень штрафу, а всього заборгованість склала суму 23478,94 гривень, яку банк просив стягнути з відповідачки на свою користь.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 16 травня 2019 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 10 листопада 2016 року в сумі 14857,19 гривень та 1210,23 гривень судового збору. У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

ОСОБА_1 з вказаним рішенням суду не погодилась і, посилаючись на його незаконність, неповне з`ясування обставин у справі, просила рішення суду від 16 травня 2019 року скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що позивач не довів передання їй кредитних коштів та кредитної картки. Зокрема, банк в суді першої інстанції не надав копію картки позичальника, не вказав строк її дії, а також не долучив до позовної заяви виписку по кредитному рахунку відповідачки. . Про обставини, які позбавили можливості подати ці докази, позивач суду також не повідомив.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду без змін. При цьому вказує, що 10 листопада 2016 року відповідачка погодилася на запропоновані банком умови кредитування, що власноручно засвідчила підписом у анкеті-заяві. Позичальниця отримала кредитні картки № НОМЕР_1 зі строком дії до липня 2020 року, № НОМЕР_2 зі строком дії до червня 2021 року та № 5168 НОМЕР_3 1571 зі строком дії до грудня 2021 року. Крім того, використання та часткове повернення кредитних коштів за допомогою вказаних кредитних карток підтверджується випискою по кредитному рахунку позичальниці.

До відзиву на апеляційну скаргу позивач додав виписку по особовому рахунку ОСОБА_1 за період з 01 січня 1999 року по 06 липня 2019 року, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки ОСОБА_1 та довідку про строк дії кредитних карток, виданих ОСОБА_1 (а. с. 110-114).

Колегія суддів не приймає додані до відзиву на апеляційну скаргу докази, оскільки вони не були подані до суду першої інстанції, а доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції, як це передбачено частиною 3 статті 367 ЦПК України, АТ КБ «Приватбанк» апеляційному суду не надало.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд частково погоджується з доводами апеляційної скарги, з огляду на таке.

Судом встановлено та матеріалами справи доведено, що 10 листопада 2016 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а. с. 7).

Підписуючи анкету-заяву, ОСОБА_1 погодилась, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг в Приватбанку, а також з Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Також своїм підписом у анкеті-заяві відповідачка засвідчила, що вона ознайомлена і погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг в Приватбанку, а також з Тарифами банку, які були надані заявниці для ознайомлення в письмовому вигляді. Одночасно, як це слідує з анкети-заяви, заявницю було проінформовано, що Умови та Правила надання банківських послуг в Приватбанку розміщені на офіційному сайті банку. ОСОБА_1 зобов`язалась виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті банку.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, банк надав розрахунок заборгованості, в якому зазначив, що за Кредитним договором № б/н від 10 листопада 2016 року станом на 16 грудня 2018 року утворилась заборгованість на загальну суму 23478,94 гривень, яка складається у тому числі з 3550,45 гривень заборгованості за кредитом, 9712,50 гривень заборгованості по процентам за користування кредитом, 8621,75 гривень пені, а також 500 гривень фіксованої частини штрафу та 1094,24 гривень його процентної складової (а. с. 5-6).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що Кредитний договір від 10 листопада 2016 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений і остання має обов`язок повернути кредитні кошти та сплатити відсотки за користування кредитом. При цьому, суд першої інстанції взяв до уваги Умови та Правила надання банківських послуг в Приватбанку, а також Тарифи банку, стягнувши з відповідачки 3550,45 гривень боргу по тілу кредиту та 9712,50 гривень заборгованості по процентам за користування кредитом.

Вирішуючи спір в частині вимог про стягнення 8621,75 гривень пені та 1594,24 гривень штрафу, суд виходив з того, що пеня і штраф є подвійною цивільно-правовою відповідальністю у спірних правовідносинах, а тому стягнув з відповідачки штраф, відмовивши у задоволенні позовних вимог про стягнення пені.

Проте повністю з такими висновками суд апеляційної інстанції не може, виходячи з наступного.

Так, згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Отже, передумовою для виникнення у позичальника обов`язку повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними має бути встановлений факт отримання і використання кредитних коштів відповідачем.

Факт використання ОСОБА_1 кредитних коштів підтверджується розрахунком заборгованості по кредитному договору, в якому відображений рух коштів, а саме: використання і часткове повернення кредитних коштів позичальницею. Розрахунок заборгованості по кредитному договору відповідач не спростувала, контррозрахунку не навела.

Кредитний договір між сторонами спору був укладений шляхом приєднання відповідачки до запропонованих банком умов кредитування, тобто фактично був укладений договір приєднання. Відтак, оскільки умови договору приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі споживачу банківських послуг і доведені до його відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші, зокрема, які стосуються процентів за користування кредитними коштами та відповідальності за невиконання умов договору.

Проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті-заяві від 10 листопада 2016 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій анкеті-заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість по процентам за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, банк, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 10 листопада 2016 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини кредитного договору, які містять умови щодо пільгового періоду користування кредитними коштами, процентну ставку, відповідальність позичальника за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів та інші умови.

Однак, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів) саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку).

З огляду на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у цивільній справі № 342/180/17, у подібних правовідносинах неможливо застосувати правила частини 1 статті 634 ЦК України про договір приєднання (щодо встановлення умов однією зі сторін договору у формулярах або інших стандартних формах), оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин у даній справі (10 листопада 2016 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (10 січня 2019 року).

Таким чином, за відсутності доказів про конкретні запропоновані відповідачці умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з ч. 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи викладене вище та обставини того, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку (ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/), які містяться в матеріалах даної справи, не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 10 листопада 2016 року шляхом підписання анкети-заяви.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, а тому з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені колегія суддів погоджується.

Однак, висновок суду про наявність правових підстав для стягнення на користь банку 9712,50 гривень процентів за користування кредитом і 1594,24 гривень штрафу (500 гривень фіксована частина + 1094,24 процентна складова) за недотримання умов кредитного договору ґрунтується на припущеннях, оскільки суд не мав обґрунтованих підтверджень прийняття відповідачкою умов кредитування, викладених у Витязі з Тарифів та Витязі з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, безпідставно вважаючи їх складовою частиною кредитного договору в частині права банку здійснювати такі нарахування.

Отже, оскільки вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`являв, тому оскаржуване рішення в цій частині слід скасувати та відмовити у задоволенні цих вимог.

Матеріали справи не містять доказів строку дії кредитного договору від 10 листопада 2016 року, однак, ураховуючи, що фактично отримані та використані позичальницею кредитні кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, тому на підставі ч. 2 ст. 530 ЦК України позивач має право вимагати повернення боргу у сумі фактично отриманого кредиту, а тому рішення суду першої інстанції про стягнення з відповідачки 3550,45 гривень непогашеного тіла кредиту слід залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги, які зводяться до того, що позивач не довів укладення кредитного договору та надання кредитних коштів, спростовуються наявними у матеріалах справи письмовими доказами, а саме: власноруч підписаною ОСОБА_1 анкетою-заявою від 10 листопада 2016 року та розрахунком заборгованості за кредитним договором № б/н від 10 листопада 2016 року станом на 16 грудня 2018 року, в якому відображено використання та часткове повернення відповідачкою кредитних коштів.

За таких обставин, оскаржене рішення суду на підставі ст. 376 ч. 1 п. п. 1, 4 ЦПК України підлягає скасуванню в зазначеній вище частині, а апеляційна скарга, відповідно, підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України розподіл судових витрат має бути змінено наступним чином. Оскільки позов задовольняється на 15% від суми заявлених вимог, то стягнуті судом першої інстанції з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви підлягають зменшенню з 1210,23 гривень до 288 гривень 15 копійок, виходячи з наступного розрахунку: 1921,00 (сплачений позивачем судовий збір за подання позовної заяви) х 0,15 = 288,15 гривень.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 16 травня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_1 штрафу і процентів за користування кредитними коштами за Кредитним договором № б/н від 10 листопада 2016 року.

Ухвалити у цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення процентів за користування кредитними коштами у сумі 9712 гривень 50 копійок та штрафу у сумі 1.594 гривень за Кредитним договором № б/н від 10 листопада 2016 року.

Зменшити загальну суму стягнутої з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованості за Кредитним договором № б/н від 10 листопада 2016 року з 14857 гривень 19 копійок до 3550 (три тисячі п`ятсот п`ятдесят) гривень 45 копійок.

Змінити здійсненний рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 16 травня 2019 року розподіл судових витрат. Зменшити стягнуті з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви з 1210 (одна тисяча двісті десять) гривень 23 копійки до 288 (двісті вісімдесят вісім) гривень 15 копійок.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Дата складання повного тексту постанови - 01 серпня 2019 року.

Суддя-доповідач (підпис) І.В.Орлов

Судді: (підпис) О.І.Собина

(підпис) Т.А.Левченко