Справа № 462/3478/17 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/811/2086/18 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу судді Залізничного районного суду м. Львова від 07 вересня 2018 року,-

ВСТАНОВИВ:

в липні 2017 року начальник Головного територіального управління юстиції у Львівській області Міністерства юстиції України Жукровський Я.І. звернувся до суду із клопотанням про надання дозволу на виконання на території України рішення Білоруського суду в частині стягнення з ОСОБА_1 державного мита.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 07 вересня 2018 року клопотання Інспекції Міністерства по податках та зборах Республіки Білорусь по Брестській області про надання дозволу на виконання на території України рішення білоруського суду, яке надійшло з Головного територіального управління юстиції у Львівській області Міністерства юстиції України задоволено.

Надано дозвіл на примусове виконання рішення економічного суду Брестської області Республіки Білорусь від 26 грудня 2016 року у справі №115-9/2016 щодо стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) у дохід республіканського бюджету Республіки Білорусь 3205 (три тисячі двісті п`ять) білоруських рублів 17 копійок державного мита, що становить 1630 (одну тисячу шістсот тридцять) доларів США 88 центів або 41371 (сорок одну тисячу триста сімдесят одну) гривню 41 копійку.

Ухвалу суду оскаржив представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі зазначає, що клопотання Інспекції Міністерства по податкам і зборам Республіки Білорусь по Брестській митниці про надання дозволу на виконання рішення іноземного суду подане з порушенням норм процесуального права, а саме вимоги подано іноземною мовою та до них не додано належним чином засвідченого перекладу на українську мову. Вказує, що матеріали клопотання не містять належних доказів, які підтверджують, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи Економічним судом Брестської області. Також апелянт зазначає, що ОСОБА_1 восени 2015 року змінив місце реєстрації, а тому не міг отримувати жодної поштової кореспонденції у вказаній справі. Просить ухвалу суду скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні клопотання.

ОСОБА_1 , будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, про що свідчать наявне у справі повідомлення про вручення поштового відправлення, в судове засідання до суду апеляційної інстанції не з`явився, не повідомив суд про причини неявки, а відтак колегія суддів вважає за можливе до ч.2 ст.372 ЦПК України розглянути справу за відсутності сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Укладення міжнародних договорів, які суперечать Конституції України, можливе лише після внесення відповідних змін до Конституції України.

Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Також, згідно з п.5.1 Розділу «Питання визнання і виконання іноземних судових рішень в Україні» Наказу Міністерства юстиції України від 27.06.2008 року №1092/5/54 «Про затвердження Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень» (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.07.2008 року за №573/15264), рішення іноземного суду визнається та виконується в Україні, якщо його визнання та виконання передбачено міжнародним договором України або за принципом взаємності у відносинах з іноземною державною, рішення суду якої має виконуватися в Україні.

Відповідно до п. 5.3. Інструкції, іноземне клопотання розглядається судом України за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника. Якщо боржник не має місця проживання (перебування) або місцезнаходження на території України або його місце проживання (перебування) чи місцезнаходження не відоме, питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом України за місцезнаходженням в Україні майна боржника.

Відповідно до п.5.5. Інструкції, розгляд іноземного клопотання здійснюється згідно з ЦПК України, а стосовно рішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу - із Законом України «Про міжнародний комерційний арбітраж». У разі, якщо міжнародний договір містить інші норми, застосовуються положення міжнародного договору.

Відповідно до роз`яснень п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.12.1999 року «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражі і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» клопотання про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) суд розглядає у визначених ними межах і не може входити в обговорення правильності цих рішень по суті, вносити до останніх будь-які зміни.

Пунктом 10 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що під визначеним міжнародними договорами України судовим порядком розгляду клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) розуміється порядок провадження в цивільних справах, встановлений ЦПК. Тому при розгляді зазначених клопотань повинні застосовуватися відповідні інститути ЦПК, які згідно із засадами цивільного судочинства забезпечили б права стягувача та боржника, об`єктивне, правильне і своєчасне вирішення питання.

Процесуальні правовідносини, які спрямовані на визнання та виконання рішень іноземних суддів в Україні врегулюванні у розділі ІХ чинного ЦПК України.

Частиною першою статті 462 ЦПК України передбачено, що рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Рішення іноземного суду може бути пред`явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред`явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки (стаття 463 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 464 ЦПК України питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника.

Згідно з частиною шостою статті 467 ЦПК України, розглянувши подані документи та вислухавши пояснення сторін, суд постановляє ухвалу про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду або про відмову у задоволенні клопотання з цього питання. Копія ухвали надсилається судом сторонам у триденний строк з дня постановлення ухвали.

При цьому, підстави для відмови в задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, передбачені статтею 468 ЦПК України, згідно з якою клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено: 1) якщо рішення іноземного суду за законодавством держави, на території якої воно постановлено, не набрало законної сили; 2) якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи; 3) якщо рішення ухвалене у справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України; 4) якщо раніше ухвалене рішення суду України у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що набрало законної сили, або якщо у провадженні суду України є справа у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, яка порушена до часу відкриття провадження у справі в іноземному суді; 5) якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та цим Кодексом строк пред`явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні; 6) якщо предмет спору за законами України не підлягає судовому розгляду; 7) якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України; 8) якщо раніше в Україні було визнано та надано дозвіл на виконання рішення суду іноземної держави у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що і рішення, що запитується до виконання; 9) в інших випадках, встановлених законами України.

22 січня 1993 року з метою забезпечення належного захисту прав і законних інтересів громадян та осіб, що проживають на їхніх територіях, у м. Мінську (Республіка Білорусь) була підписана Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, яка 10 листопада 1994 року була ратифікована Верховною Радою України та 14 липня 1995 року набула чинності для України.

Відповідно до статті 51 зазначеної Конвенції кожна з Договірних Сторін на умовах, передбачених цією Конвенцією, визнає і виконує наступні рішення, винесені на території інших Договірних Сторін: а) рішення установ юстиції по цивільних і сімейних справах, включаючи затверджені судом мирові угоди по таких справах і нотаріальні акти у відношенні грошових зобов`язань (далі - рішень).

Статтею 53 Конвенції передбачено, що клопотання про дозвіл примусового виконання рішення подається в компетентний суд Договірної Сторони, де рішення підлягає виконанню. Воно може бути подано й до суду, що виніс рішення в справі в першій інстанції. Цей суд направляє клопотання судові, компетентному винести рішення по клопотанню.

До клопотання додаються: а) рішення або його засвідчена копія, а також офіційний документ про те, що рішення набуло законної сили і підлягає виконанню або про те, що воно підлягає виконанню до набуття законної сили, якщо це не випливає із самого рішення; б) документ, з якого випливає, що сторона, проти якої було винесене рішення, що не прийняла участі в процесі, була в належному порядку і вчасно викликана в суд, а у випадку її процесуальної недієздатності була належним чином представлена; в) документ, що підтверджує часткове виконання рішення на момент його пересилання; г) документ, що підтверджує угоду сторін, по справах договірної підсудності.

Клопотання про дозвіл примусового виконання рішення і прикладені до нього документи забезпечуються завіреним перекладом на мову запитуваної Договірної Сторони або на російську мову.

Статтею 5 Конвенції встановлений порядок зносин, за яким при виконанні цієї Конвенції компетентні установи юстиції Договірних Сторін зносяться один з одним через свої центральні органи, якщо тільки цією Конвенцією не встановлений інший порядок зносин.

Як вбачається з матеріалів справи, начальник Головного територіального управління юстиції у Львівській області Міністерства юстиції України Жукровський Я.І. звернувся до суду із клопотанням про надання дозволу на виконання на території України рішення білоруського суду в частині стягнення держмита з ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що рішенням економічного суду Брестської області Республіки Білорусь від 26 грудня 2016 року у справі №115-9/2016 з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в дохід республіканського бюджету стягнуто 3205,17 білоруських рублів державного мита.

Задовольняючи клопотанняІнспекції Міністерства по податках та зборах Республіки Білорусь по Брестській області про надання дозволу на виконання на території України рішення білоруського суду, яке надійшло з Головного територіального управління юстиції у Львівській області Міністерства юстиції України, та надаючи дозвіл на примусове виконання рішення економічного суду Брестської області Республіки Білорусь від 26 грудня 2016 року у справі №115-9/2016, суд першої інстанції, врахувавши вимоги вищезазначених норм права й обставини справи, прийшов до вірного висновку, що стягувачем подано всі документи, які необхідні для виконання рішення іноземного суду.

При цьому, матеріалами справи безспірно підтверджено, що ОСОБА_1 належним чином повідомлявся про розгляд справи економічним судом Брестської області Республіки Білорусь, про що свідчить наявне в матеріалах справи «Підтвердження про вручення документа» за підписом судді Господарського суду Львівської області від 10 серпня 2016 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 , 10 серпня 2016 року, отримав позовну заяву та повідомлення про час та місце розгляду справи економічним судом Брестської області Республіки Білорусь, про що свідчить його власноручний підпис. (а. с. 53).

Доводи апеляційної скарги про те, що клопотання не відповідає вимогам процесуального законодавства у зв`язку із відсутністю його перекладу на українську мову, оскільки таке клопотання подано на російській мові, є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 53 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року клопотання про дозвіл примусового виконання рішення і прикладені до нього документи забезпечуються завіреним перекладом на мову запитуваної Договірної Сторони або на російську мову.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 6 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст. 381- 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалусудді Залізничного районного суду м. Львова від 07 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 01.08.2019 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.