У Х В А Л А

09 серпня 2019 року м. Лисичанськ

Лисичанській міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді Фастовця В.М.,

з участю

секретаря судового засідання Гавриленко В.В.,

представника

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні у м. Лисичанську цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, Міністерства фінансів України, Прокуратури Луганської області, Лисичанського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області про стягнення моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, треті особи: Міністерство внутрішніх справ, Головне управління національної поліції України в Луганській області, Генеральна прокуратура України, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути на його користь на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду з Державного Казначейства України 2 000 000 грн. та зобов`язати Державне Казначейство України списати у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України кошти в розмірі 2 000 000 грн. на виплату йому в якості компенсації завданої моральної шкоди.

Представником позивача надане підписане позивачем клопотання про призначення у справі комісійної судово-медичної експертизи, посилаючись на те 01 квітня 2006 року прокурор м. Лисичанська своєю постановою скасував постанову слідчого СВ Лисичанського МВ МВС України в Луганській області Мельник В.О. від 01 квітня 2006 р. про відмову у порушенні кримінальної справи і порушив кримінальну справу по факту заволодіння майном громадянки ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 185 КК України, якій привласнено №113060308 (т.3 а.с.3).

13 березня 2008 року прокурором м. Лисичанська Говорухою М.М. винесена постанова про порушення кримінальної справи за фактом заволодіння майном громадянина ОСОБА_5 за ч.3 ст.190 КК України №113089039 (т.3 а.с.52-53).

Постановою від 20 січня 2010 року прокурор м. Лисичанська Говоруха М.М. порушив кримінальну справу №113100096 по факту заволодіння майном ОСОБА_6 за ч.1 ст.190 КК України.

17 березня 2010 року постановою слідчого СВ Лисичанського СВ УМВС України в Луганській області порушена кримінальна справа №113100306 по факту заволодіння майном громадянина ОСОБА_7 з правовою кваліфікацією по ч.3 ст. 190 КК України.

Постановою слідчого СВ Лисичанського МВ УМВС України в Луганській області Борис В.В. від 26 квітня 2010 року кримінальні справі № 113100306, № 113100096, №113099117 були об`єднані в одну кримінальну справу, якій присвоєно № 113100306. В матеріалах кримінальної справи №113100306 відсутні будь-які матеріали і процесуальні рішення, якими б підтверджувалося порушення кримінальної справи №113099117 та розслідування цієї кримінальної справи до об`єднання. Лише в постанові про об`єднання кримінальних справ від 26 квітня 2010 року зазначено, що кримінальна справа №113099117 за ч.3 ст. 190 КК України порушена прокурором м. Лисичанська Говорухою М.М. по факту заволодіння майном ОСОБА_8 і ОСОБА_9 .

Зі змісту обвинувального висновку вбачається, що позивачу ОСОБА_3 , та обвинуваченому ОСОБА_10 не пред`являлося обвинувачення у скоєнні кримінального злочину за ч.3 ст. 190 КК України у відношенні ОСОБА_8 та ОСОБА_9 Обвинувальний висновок затверджено прокурором м.Лисичанська Говорухою М.М. 07 жовтня 2010 року (т.5 а.с. 139-208).

20 травня 2010 року слідчим СВ Лисичанського МВ Борис В. було порушено кримінальну справу №113100546 за фактом заволодіння майном громадянки ОСОБА_11 за ч.2 ст. 190 КК України (т.2 а.с.159).

21 травня 2010 року слідчий СВ Лисичанського МВ Борис В.В. своєю постановою об`єднав кримінальні справи №113100306 та №113100546 в одне провадження і присвоїв кримінальній справі №113100306 на підставі того, що до даної кримінальної справи має відношення ОСОБА_10 (т.2 а.с. 192).

03 червня 2010 року слідчий СВ Лисичанського МВ Борис В.В. своєю постановою об`єднує в одне провадження кримінальні справи №113100306 за ч.3 ст. 190 КК України (епізод ОСОБА_7 ), №113100546 за ч.2 ст. 190 КК України (епізод ОСОБА_12 ), №113060308 за ч.1 ст. 185 КК України (епізод ОСОБА_13 ), № НОМЕР_1 за ч.3 ст. 190 КК України (епізод ОСОБА_5 ) та привласнює кримінальній справі №113100306 (т.3 а.с. 1-2).

26 травня 2010 року позивача ОСОБА_3 , було затримано в порядку ст. 115 КПК України слідчим СВ Лисичанського МВ Борис В.В. незаконно, оскільки я жодного кримінального злочину не скоював (т.2 а.с. 223-225).

Більш того, постановою Лисичанського міського суду Луганської області від 06 квітня 2016 року задоволено скаргу захисника Безродньої В.Є., подану в порядку ст. 234, 236 КПК України, і судом визнаний факт відсутності постанови про порушення кримінальної справи №113100096/2 по копіям матеріалів, виділених з кримінальної справи №113100096 по факту заволодіння майном ОСОБА_14 від 08 червня 2010 року; визнано виділення матеріалів в копіях із кримінальної справи №113100096 під №113100096/2 і об`єднання №113100096/2 в одне провадження із кримінальною справою №113100546 постановою від 08 червня 2010 року незаконним; визнано досудове розслідування справ №113100096 та №113100096/2 в рамках кримінальної справи № незаконним; скасовано постанову слідчого СВ Лисичанського МВ Бондаренко В.В. про зупинення досудового розслідування по кримінальній справі №113089039 від 20 жовтня 2008 року незаконним, як таке, що винесене в порушення вимог п.3 ч.1 і ч.3 ст. 206 КПК України; визнано, що строк досудового розслідування по кримінальній справі №113089039 (по факту незаконного заволодіння майном ОСОБА_5 за ч.3 ст. 190 КК України) скінчився 16 березня 2010 року і в порушення вимог ст. 120 КПК України не подовжувався; скасована постанова старшого слідчого СВ Лисичанського МВ Борис В.В. від 03 червня 2010 року про об`єднання в одне провадження кримінальних справ №113100306 (епізод ОСОБА_7 за ч.3 ст. 190 КК України) з кримінальною справою №113089039 (епізод ОСОБА_5 за ч.3 ст. 190 КК України), а також скасована постанова від 08 червня 2010 р. про виділення в окреме провадження з кримінальної справи №113100306 кримінальної справи №113089039 у зв`язку з порушенням вимог ст. 120 КПК України і закінченням строку слідства по справі №113089039 16 березня 2010 року визнано, що строк досудового розслідування по кримінальній справі №113100546 скінчився 08 червня 2010 року і в порушення вимог ст. 120 КПК України не подовжувався.

14 червня 2010 року прокурором м. Лисичанська відносно позивача ОСОБА_3 була порушена кримінальна справа №113109350 за ч. 1 ст. 190 КК України по факту заволодіння майном ОСОБА_15 (т.4 а.с.54).

Постановою від 22.06.2010 року слідчий Борис В.В. об`єднав в одне провадження кримінальні справи №113100546 (епізод ОСОБА_16 ) та №113109350 (епізод ОСОБА_15 ) та присвоїв справі №113100546 (т.4 а.с.106).

03 червня 2010 року постановою про перекваліфікацію слідчий ОСОБА_17 . перекваліфікував ст.185 ч.1 КК України (епізод ОСОБА_4 ) на ч.2 ст. 186 КК України по кримінальному провадженню №113060308.

Постановою від 22.06.2010 року по кримінальному провадженню № 113109350 ч.1 ст. 190 КК України була перекваліфікована на ч.2 ст.190 КК України (епізод ОСОБА_15 ) (т.4 а.с.108-109).

Постановою Лисичанського місцевого суду від 28.05.2010 року, ОСОБА_3 ,як підозрюваному по кримінальній справі №113100546, строк затримання було подовжено до 10 (десяти) діб.

04.06.2010 року слідчим СВ Лисичанського МВ Борис В.В., Сірожко А.П., було пред`явлене обвинувачення про скоєння кримінальних злочинів, передбачених ст. 186 ч.2; 190 ч.2; 190 ч.3 КК України, і в цей же день постановою Лисичанського міського суду мені за клопотанням органу досудового розслідування було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 10 червня 2010 року була скасована постанова Лисичанського міського суду від 04.06.2010 року про обрання, ОСОБА_3 , в якості запобіжного заходу тримання під вартою і обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд з постійного місця проживання.

Постановою від 21.09.2010 року слідчим СВ Лисичанського МВ Борис В.В. було порушено кримінальну справу №113100546/2 стосовно, ОСОБА_3 , за ч.1 чт.358 КК України, яке було об`єднано з кримінальною справою №113100546 (т.5 а.с.62).

Постановою від 24 вересня 2010 року слідчий СВ Лисичанського МВ Борис В.В., дії ОСОБА_3 перекваліфікував з ч.2 ст. 190 КК України (епізод ОСОБА_12 ) на ч.2 ст. 15-ч.2 ст. 190 КК України.

Постановою про притягнення, ОСОБА_3 , в якості обвинуваченого від 24 вересня 2010 року, слідчий СВ Лисичанського МВ Борис В.В. звинуватив мене у скоєні кримінальних злочинів, передбачених ст. 186 ч.2; ст. 15 ч.2 ст.190 ч.2; ст. 190 ч.2; ст. 190 ч.3; ст. 358 ч.1 КК України (т.5 а.с. 86-88), та допитав в якості обвинуваченого (т.5 а.с. 92).

Постановою старшого слідчого прокуратури м. Лисичанська Швиденко О.С. від 10 червня 2010 року було порушено кримінальну справу відносно, ОСОБА_3 , за ч.1 ст.345 КК України за №113109338, та постановою від 10 червня 2010 р. порушено кримінальну справу відносно, ОСОБА_3 , за ч. 2 ст. 342 КК України за №113109352, які постановою від 02.07.2010 року були об`єднані в одне кримінальне провадження. По цій кримінальній справі відносно, ОСОБА_3 , слідчим прокуратури м. Лисичанська була обрана в якості запобіжного заходу підписка про невиїзд з постійного місця проживання.

14 липня 2010 року слідчий прокуратури м. Лисичанська Швиденко ОСОБА_18 С. пред`явив, ОСОБА_3 , обвинувачення у скоєнні кримінальних злочинів, передбачених ст. 345 ч.1, ст. 342 ч.2 КК України.

Обвинувальний висновок по кримінальній справі №113109338 по обвинуваченню ОСОБА_3 , у скоєні злочинів, передбачених ст. 345 ч.1, 342 ч.2 КК України затверджено прокурором м. Лисичанська Говорухою М.М. 21 липня 2010 року, а обвинувальний висновок по кримінальній справі №113100546 по обвинуваченню, ОСОБА_3 , у скоєнні злочинів, передбачених ст. 186 ч.2; ст.15 ч.2 ст. 190 ч.2; ст. 190 ч.2; ст. 190 ч.3; ст. 358 ч.1 КК України затверджено 07 жовтня 2010 року і обидві справи були скеровані до Лисичанського міського суду для розгляду по суті пред`явленого позивачу обвинувачення.

Постановою від 14 жовтня 2010 року Лисичанський міський суд об`єднав в єдине провадження кримінальні справи №113109338 та №113100546.

Вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 29 червня 2011 року ОСОБА_3 , було визнано винним у скоєні кримінальних злочинів, передбачених ст.ст.345 ч.1,342 ч.2,15 ч.2-190 ч.2, 190 ч.2, 190 ч.3, 358 ч.1 КК України та визначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років,на підставі ст.75 КК України мене звільнено від відбування покарання з іспитом на 2 роки. По ч.2 ст.186 КК України мене виправдано за недоведеністю винуватості у скоєні цього злочину.(т.7 а.с. 202-234)

Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 11.11.2011 року вирок Лисичанського міського суду було скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для розгляду по суті пред`явленого обвинувачення в іншому складі суду.

Постановою Лисичанського міського суду від 04.04.2012 року матеріали кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_3 , за ст. 186 ч.2 КК України було виділено в окреме провадження і направлено прокурору м. Лисичанська на додаткове розслідування.

Вироком Лисичанського міського суду від 04 квітня 2012 року, ОСОБА_3 , було визнано винним у скоєні кримінальних злочинів, передбачених ст. 190 ч.2; ст. 15 ч.2 190 ч.2; ст. 190 ч.3; ст. 342 ч.2; ст. 345 ч.1; ст. 358 ч.1 КК України та визначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 27 липня 2012 року вирок Лисичанського міського суду від 04 квітня 2012 року змінено. Скасовано вирок відносно засудженого ОСОБА_3 в частині засудження за ст. 358 ч.1 КК України і кримінальну справу в цій частині направлено прокурору м. Лисичанська на додаткове розслідування. В іншій частині вирок залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 02 липня 2013 року моя касаційна скарга була задоволена частково, а вирок Лисичанського міського суду Луганської області від 04 квітня 2012 року та ухвала Апеляційного суду Луганської області від 27 липня 2012 року були скасовані, а справа направлена на новий судовий розгляд в суд першої інстанції.

Виділену в окреме провадження Лисичанським міським судом кримінальну справу №113060308 відносно, ОСОБА_3 , за ст. 186 ч.2 КК України, постановою слідчого СВ Лисичанського МВ Семенченко І.С. від 02 вересня 2012 року було закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу злочину, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України на підставі ст. 6 п.2 та ст. 213 п.2 КПК України.

Кримінальну справу за ст. 358 ч.1 КК України, направлену на додаткове розслідування прокурору м. Лисичанська ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 27 липня 2012 року, зареєстровано в ЄРДР за №0002174 від 18.06.2013 року за ст. 358 ч.1 КК України, і постановою від 11.08.2013 року це кримінальне провадження закрито слідчим СВ Лисичанського МВ Семенченко І.С. за відсутністю в діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України (в редакції 2012 р.)

Кримінальні справи №113100546 і №113109338 розглядалися Лисичанським міським судом в іншому складі суду. Постановою від 30 жовтня 2013 року прокуратурою м.Лисичанська відносно, ОСОБА_3 , змінено обвинувачення, з раніше пред`явленого обвинувачення виключено обвинувачення за ст. 186 ч.2 КК України по кримінальній справі №113060308 та за ст. 358 ч.1 КК України по кримінальному провадженню №0002174 від 18.06.2013 року В іншій частині обвинувачення залишилося без змін.

Постановою Лисичанського міського суду від 27 травня 2016 року була задоволена скарга захисника Безродньої В.Є., подана в порядку ст. 234, 236 КПК України (в редакції 1961 р.) і визнані незаконними та виконаними з порушеннями вимог ст. 120 КПК України слідчі дії і процесуальні рішення (45 найменувань), зокрема, постанова про притягнення в якості обвинуваченого ОСОБА_3 за ч.2 ст. 186; ч.2 ст. 190; ч.3 ст. 190 КК України; протоколи допиту ОСОБА_3 в якості обвинуваченого; постанова слідчого від 04.06.2010 року про обрання ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою; обвинувальний висновок, затверджений прокурором м. Лисичанська від 07 жовтня 2010 року.

Постановою Лисичанського міського суду від 30 травня 2016 року клопотання прокурора про направлення кримінальної справи за обвинуваченням, ОСОБА_3 , у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст. 190; ч.2 ст. 15-ч.2 ст. 190; ч.3 ст. 190; ч.2 ст. 342; ч.1 ст. 345 КК України на додаткове розслідування задоволено, і справа судом направлена прокурору м. Лисичанська для проведення додаткового розслідування. Запобіжний захід підсудному ОСОБА_3 залишений у вигляді підписки про невиїзд.

Кримінальна справа прокурором м. Лисичанська направлена для додаткового досудового розслідування до Лисичанського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області. Слідчим СВ Лисичанського відділу поліції Паніним О.К. кримінальна справа, як кримінальне провадження, внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002365 від 16.09.2016 року за ч.2 ст. 190 КК України по епізоду за заявою ОСОБА_15 ; за ч.1 ст.345 і ч.2 ст. 342 КК України 07.10.2016 року за матеріалами правоохоронних органів; за ч.1 ст. 190 КК України від 07.10.2016 року за заявою ОСОБА_6 ; за ч.1 ст. 190 КК України 07.10.2016 року за заявою ОСОБА_19 ; за ч.1 ст.190 КК України 07.10.2016 року за заявою ОСОБА_20

11.10.2016 року слідчий Панін О.К. по кримінальному провадженню №0002365 від 16.09.2016 року перекваліфікував ч.1 ст. 190 КК України на ч.2 ст. 190 КК України по епізоду за заявою ОСОБА_6 ; ч. 1 ст. 190 КК України на ч.3 ст. 190 КК України по епізоду за заявою ОСОБА_19 ; ч.1 ст. 190 КК України на ч.2 ст. 15 ч.2 ст.190 КК України по епізоду за заявою ОСОБА_20 . По іншим епізодам правова кваліфікація залишилася попередньою, без змін.

По кримінальному провадженню №0002365 від 16.09.2016 року органом досудового розслідування я допитувався в якості свідка і повідомлення про підозру у скоєні будь-яких кримінальних правопорушень позивачу не вручалося.

Постановою від 18 листопада 2016 року слідчим Лисичанського відділу поліції Головного управління національної поліції в Луганській області Паніним О.К. кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002365 від 16.09.2016 року закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.1 ст. 345; ч.2 ст. 342; ч.2 ст. 190; ч.3 ст. 190; ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 190 КК України на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України. Відносно, ОСОБА_3 , запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд з постійного місця проживання та про накладення арешту на майно позивача, - скасовані.

Незаконні дії органу досудового розслідування і прокуратури міста Лисичанська щодо позивача ОСОБА_3 , тривали за 13 березня 2008 року (часу порушення прокурором м. Лисичанська Говорухою М.М. кримінальної справи за заявою ОСОБА_19 про заволодіння майном ОСОБА_5 за ч.3 ст. 190 КК України №113089039) до 18 листопада 2016 року (часу винесення органом досудового розслідування постанови про закриття кримінального провадження №0002365 по реабілітуючим, ОСОБА_3 , обставинам).

Позивач незаконно знаходився під вартою з 26 травня 2010 року до 10 червня 2010 року, а з 10 червня 2010 року до 18 листопада 2016 року на підписці про невиїзд з постійного місця проживання. На моє майно постановою слідчого Борис В.В. від 16.07.2010 року було накладено арешт, а саме: на автомобіль ВАЗ 21063 д.н. НОМЕР_2 , автомобіль ВАЗ 2106 д.н. НОМЕР_3 , автомобіль ЗИЛ-ММ34502 д.н. НОМЕР_4 і скасовано арешт постановою про закриття кримінального провадження від 18 листопада 2016 року.

Постановою старшого слідчого СВ Лисичанського МВ Борис В.В. Від 04.06.2010 року було накладено арешт на майно ОСОБА_3 , а саме на: квартиру АДРЕСА_1 ; квартиру АДРЕСА_2 ; квартиру АДРЕСА_3 ; житловий будинок АДРЕСА_4 ; житловой будинок АДРЕСА_5 ; встроєне приміщення за адресою АДРЕСА_6 .

Арешт на це майно скасовано постановою про закриття кримінального провадження від 18 листопада 2016 року.

У зв`язку з цими грубими порушеннями прав і свобод позивач весь цей час знаходився в стані неймовірних душевних страждань, які завдали йому моральну шкоду. До цього часу він не можу поновити свій душевний стан і для цього потрібен буде дуже тривалий час.

26 травня 2010 р. працівниками Лисичанського МВ слідчим Мельником В.А. дільничими інспекторами ОСОБА_21 і ОСОБА_22 була скоєна протизаконна спроба зробити обшук в будинку АДРЕСА_4 , в той час, як Лисичанський міський суд своєю постановою від 21.05.2010 р. дозволив провести обшук за місцем проживання позивача за адресою: АДРЕСА_7 . Коли ці працівники міліції впевнилися в тому, що вони дійсно приїхали проводити обшук не за тією адресою, то із застосуванням до позивача фізичного насилля, втягнули в автомобіль ОСОБА_23 і повезли до Лисичанського МВ, застосовуючи під час руху до позивача фізичне насилля.

В Лисичанському МВ слідчий Борис В.В. позивача незаконно затримав і помістив в ІТТ 26.05.2010 року о 16 годині 05 хвилин, внаслідок чого він переніс нервовий психологічний стрес і справжній шок.

Після пред`явлення позивачу 04.06.2010 року обвинувачення у скоєні злочинів, передбачених ст.186 ч.2, 190 ч.2, 190 ч.3 КК України слідчим Борис ОСОБА_24 .В. він переніс вдруге нервовий стрес. Позивач не міг повірити в те, що слідчим може чинитися таке свавілля.

Позивач потребував медичної допомоги і негайно, він не міг керувати собою, своїм станом, втратив свідомість і впав на підлогу, але слідчий Борис В.В. запевнив працівників швидкої допомоги, що він симулянт, хоча це сталося внаслідок його реакції на незаконні дії цього слідчого, внаслідок чого стався серцевий напад.

26.05.2010 р. працівники міліції возили позивача на огляд до травмпункту ЦМЛ ім.Тітова м. Лисичанська і в нього виявили поверхневі підшкірні гематоми обох передпліч. Позивач потребував стаціонарного лікування, в нього були сильні і тривалі болі в області серця і грудної клітини справа.

Після звільнення з-під варти позивач 11.06.2010 р. звернувся до Лисичанської центральної лікарні, і його було госпіталізовано в кардіологічне відділення, де він перебував на лікуванні до 22.06.2010 р. з діагнозом: «ИБС. Стенокардия стабильная напряжения ІІ ФКЛ, клинически (нест. с 08.06.10 г. по 19.06.10 г.). Диффузный кардиосклероз. Гипертоническая болезнь II ст.( ангиопатия сосудов сетчатки, гипертоническая энцефалопатия) 1 степень, умеренный риск СН I ст., АСГМ, ушиб грудной клетки справа, перелом VI ребра справа».

З вини слідчого ОСОБА_25 В ОСОБА_26 із дня затримання 26.05.2010 р. і до дня звільнення 10.06.2010 р. позивач не отримував медичної допомоги, хоча мій стан з кожним днем ставав все гірше. ОСОБА_27 в області перелому VI ребра справа і болі голови, серця не давали йому можливості заспокоїтися, в нього був нервовий зрив, він не хотів жити, намагався покінчити життя самогубством і до такого стану здоров`я мене довів слідчий ОСОБА_28 .В. своїми протиправними незаконними діями.

Внаслідок незаконних дій органу досудового розслідування та прокуратури міста Лисичанська після звільнення з-під варти протягом 2010 2011 років позивач вимушений був майже щомісячно проходити лікування в кардіологічному відділенні Лисичанської ЦМЛ, а з 17.03.2011 року став інвалідом ІІ групи, і до цього часу продовжує хворіти і лікуватися. До 26.05.2010 року в позивача ніколи не боліло серце, він завжди був врівноважений, спокійний. Постійне переслідування його органом досудового розслідування, виклики до слідчого, погрози позбавити його свободи на тривалий час, довели до психічного розладу здоров`я, і 29.06.2010 року позивач опинився на стаціонарному лікуванні в Луганській обласній психіатричній лікарні. Позивач не міг жити спокійно, перед працівниками міліції відчував не лише почуття страху, а й жаху. Він не міг після звільнення з-під варти 10.06.2010 року спати протягом декількох днів, жахався від кожного дзвінка, не міг працювати, не міг їсти, постійно був у стані тривоги. Кожен виклик в міліцію закінчувався погіршенням стану здоров`я, позивач знаходився в постійному очікуванні повторного затримання і взяття його під варту. Закрите приміщення камери ІТТ наводило на нього жах, він не міг в ній знаходитися психологічно. Обстановка, стіни, грати не давали позивачу можливості відчувати себе людиною.

Затримувати позивача і обирати запобіжний захід в якості тримання під вартою у органу досудового розслідування не було жодної обґрунтованої підстави, але слідчий Борис В.В. це зробив, просто знущаючись з мене психологічно. Він від цього отримував задоволення, спостерігаючи страждання позивача. Це цинічно, особливо враховуючи те, що позивач такого ставлення до себе не заслуговував, він жодного злочину не скоював.

Внаслідок незаконного притягнення позивача до кримінальної відповідальності, незаконного засудження, до нього змінилося ставлення в місті не тільки з боку знайомих, рідних, співробітників. Мешканці міста, які його майже до цього не знали, постійно його обговорювали, по місту поширювалися чутки, одна жахливіша за іншу. Люди вважали позивача шахраєм, бо він слідством за це притягався і засуджувався судом до відповідальності, хоча взагалі його не знали. Позивачу страшно було ходити по місту, бо він відчував погляди осуду з боку людей, і це йому психологічно пригнічувало, бентежило, не давало жити спокійно.

Враховуючи ступінь вини органу досудового слідства. прокуратури і суду у зв`язку з незаконним притягненням мене до кримінальної відповідальності за скоєння тяжких злочинів і засудження до п`яти років позбавлення волі, яких позивач не скоював; враховуючи глибину його фізичних і душевних страждань на протязі тривалого часу; враховуючи втрату здоров`я, яке він до цього часу не можу поновити; виходячи з принципів розумності і справедливості, позивач вимагає відшкодування йому моральної шкоди в розмірі 2 000 000 грн., хоча розуміє, що навіть цим розміром коштів неможливо компенсувати йому ті душевні страждання, які він переніс і переносить щоденно до цього часу, та поновити йому втрачене здоров`я.

Завдання позивачу душевних страждань незаконними діями органу досудового розслідування, прокуратурою та судом підтверджується показаннями свідка ОСОБА_29 , яка суду пояснила, що знайома із позивачем. З 1982 по 1988 рік перебувала з позивачем в шлюбних відносинах. У 1988 році шлюб було розірвано, але з цього часу проживають поряд. Вона мешкає за адресою: АДРЕСА_4 ,а ОСОБА_3 мешкає за адресою: АДРЕСА_7 .Всі кримінальні справи відносно ОСОБА_3 були порушені у зв`язку з кредитним союзом «Надія», починаючи з 2006 року. З цього часу ОСОБА_3 постійно викликали до слідчого на допити або для розмов по справі у міліцію. Оскільки, як сусіди вони бачились майже щоденно, то вона бачила в якому пригніченому стані він повертався в ці дні додому. Скаржився їй на те, що слідчий поводився з ним не коректно,погрожував постійно арештом, і після цього ОСОБА_3 не міг спати, жити спокійно,з тривогою очікував наступного виклику до слідчого. В травні 2010 року почалися обшуки в кредитному союзі « Надія», де вона працювала, та вилучення документів по кредитам. А після обшуків, всіх працівників союзу почали викликати на допити. Вона на собі відчула негативне ставлення слідчого до ОСОБА_3 , бо слідчий вимагав дати йому потрібні показання і його не влаштовували показання правдиві про обставини укладення кредитів. Працівники міліції в місті почали розповсюджувати про ОСОБА_3 негативні чутки, що він обікрав все місто і буде невдовзі сидіти за гратами. ОСОБА_3 казав їй, що він дуже переживає,бо почувається перед знайомими, сусідами незручно. Йому доводиться перед людьми виправдовуватить, що він не злочинець. Він став почувати себе невпевнено, постійно боявся, втратив сон,постійно скаржився на головний біль, недомагання. ОСОБА_3 не хворів , займався спортом, був майстром спорту, тренував дітей, їздив з дітьми на змагання. Діти його, як тренера, поважали і любили. ОСОБА_3 був ініціативний, постійно влаштовував для дітей якісь змагання в місті,області,діти отримували призи.26.05.2010 року на вул.Л.Шевцової біля будинку № 97 вона була свідком того, як працівники міліції ОСОБА_30 , ОСОБА_31 і ОСОБА_32 побили ОСОБА_3 . Він просив, щоб його не били,він сам на своїй машині приїде в міліцію, але його не слухали,із застосуванням сили запхнули в машину і повезли в міліцію. В цей же день слідчий затримав ОСОБА_3 в ІВС, де він перебував до 10.06.2010 року.28.052010 року їй сказали,що ОСОБА_3 приведуть до прокуратури м. Лисичанська щось підписувати і вона пішла до прокуратури,щоб побачити його. Коли ОСОБА_3 привели до прокуратури, то вона побачила, що все його обличчя було побито. Коли ОСОБА_3 звільнився з-під варти 10.06.2010 року, то почувався зле,бо психологічно дуже тяжко переніс затримання і знаходження в ІВС. Він розповів їй, що його били працівники міліції, відвезли в тюрму м. Луганська де до нього дуже погано відносилися. В нього постійно боліла голова та грудна клітина після побоїв. Зовні ОСОБА_3 виглядав жахливо. Він був психологічно пригнічений, очі якісь стеклянні,скаржився на головний біль і біль в грудній клітині. В ранці 11.06.2010 року вона допомогла йому і відвезла в кардіологічне відділення, де він лікувався до 22.06.2010 року. Після проведення рентгену було встановлено, що у ОСОБА_3 є перелом ребра справа. До затримання ОСОБА_3 слідчим 26.05.2010 року, він ніколи не скаржився на болі в серці, а в лікарні встановили діагноз: ІБС,стенокардія,дифузний кардіосклероз та гіпертонічну хворобу серця 2 ступеня. З 2011 року ОСОБА_3 постійно знаходився на лікуванні із хворобою серця, бо стан його здоров`я у зв`язку із слуханням справи в суді і вироком суду різко погіршився. Коли 11.06.2010 року ОСОБА_3 лікувався в кардіологічному відділенні,то до нього в лікарню приходив слідчий, який постійно погрожував йому, що як тільки ОСОБА_33 випишеться з лікарні, то він знову його арештує. Я щодня приходила до ОСОБА_33 , приносила їду і ліки та бачила,що він змарнів, дуже хвилювався після психологічних погроз слідчого, боявся, що той дійсно його посадить. Ці погрози слідчого психологічно вплинули на ОСОБА_33 , бо він став дратівливим,неадекватним. Я змушена була відвезти його в Привольнянську психіатричну лікарню, де він лікувався. Але і в цій лікарні слідчий не давав йому спокою, постійно приїзжав, погрожував арештом і казав,що доведе його «до сумасшествия». ОСОБА_33 його боявся, дуже хвилювався,переживав,не міг спати, не міг працювати по дому,постійно скаржився на погане самопочуття. Як тільки ОСОБА_33 виписався із психіатричної лікарні слідчий відвіз його до Луганської психіатричної лікарні на місяць для проходження психіатричної експертизи. Ставши інвалідом 2-ої групи, він змушений був звільнитися з роботи тренера, бо вже не міг фізично працювати. Вироком суду в квітні 2012 року ОСОБА_33 визнали винним і засудили до 5 років позбавлення волі,що також вплинуло на стан здоров`я, бо він змушений був лікуватися тривалий час. Тільки в листопаді 2016 року справу було закрито і визнано, що ОСОБА_33 жодного злочину не скоював. Але стан його здоров`я, психологічний стан не відновилися. Потрібні кошти на лікування, а їх немає, ті що були раніше він за час слідства і суду витратив на своє лікування. Важко навіть уявити собі,які душевні страждання і біль переніс позивач та ще й такий тривалий час.

Доказами того, що позивач тривалий час лікувався і став інвалідом 2-ої групи є медичні документи, які він надав суду.

Вважає за необхідне просити суд про призначення по справі судово-психологічної експертизи, щоб експертним шляхом довести суду наявність перенесених ним моральних страждань, як психологічної основи моральної у шкоди, та визначення розміру компенсації завданої йому моральної шкоди внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та незаконного застосування до нього запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд з постійного місця проживання, незаконного накладення арешту на майно позивача, незаконне засудження до позбавлення волі, порушення його прав і свобод та погіршення його стану здоров`я до визнання позивача інвалідом 2-гої групи. Для проведення такої експертизи необхідний висновок експертів комісійної судово-медичної експертизи.

За клопотанням позивача ухвалою Лисичанського місцевого суду від 09.08.2017 року по справі була призначена комісійна судово-медична експертиза. На розгляд експертів було судом поставлено питання: чи є причинно-наслідковий зв`язок між погіршенням стану здоров`я ОСОБА_3 у зв`язку із незаконним порушенням стосовно нього кримінальних справ 01.04.2006 року за ч.1 ст. 185 КК України, 13.03.2008 року за ч. 3 ст. 190 КК України, 20.01.2010 року за ч.1ст.190 КК України, 17.03.2010 року за ч. 3 ст. 190 КК України, 20.05.2010 року за ч.2 ст. 190 КК України, 14.06.2010 року за ч. 1 ст.190 КК України, 21.09.2010 року за ч. 1 ст. 358 КК України, 10.06.2010 року за ч. 1 ст. 345 КК України та за ч. 2 ст.342 КК України; незаконним пред`явленням ОСОБА_3 04.06.2010 року обвинувачення про скоєння кримінальних злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч.2 ст. 190 , ч. 3 ст. 190 КК України, а 24 вересня 2010 року пред`явленням обвинувачення про скоєння кримінальних злочинів, передбачених ст. 186 ч.2, ст.15 ч.2- ст. 190 ч.2, ст.190 ч.3,ст. 358 ч.1 КК України і 14 липня 2010 року незаконним пред`явленням обвинувачення про скоєння кримінальних злочинів передбачених ст.342 ч.2, ст.345 ч.1 КК України; незаконним накладенням арешту на рухоме і нерухоме майно ОСОБА_3 ; незаконним затриманням ОСОБА_3 26.05.2010 року в порядку ст.115 КПК України;незаконним продовженням строку затримання ОСОБА_3 до 10 діб постановою Лисичанського міського суду від 28.05.2010 року; незаконним обранням Лисичанськом міським судом 04.06.2010 року запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою; незаконним засудженням ОСОБА_3 вироком Лисичанського міського суду від 04.04.2012 року до п`яти років позбавлення волі; незаконним засудженням ОСОБА_3 вироком Лисичанського міського суду від 29.06.2011 року до п`яти років позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України; незаконною спробою працівниками Лисичанського МВ Мельниковим В. ОСОБА_34 , ОСОБА_21 , Шульгой І. зробити обшук в будинку АДРЕСА_4 у відсутність на це судового рішення ; незаконним знаходженням на підписці про невиїзд з 10.06.2010 року до 18.11.2016 року, а після цих подій і слідчих дій стан здоров`я ОСОБА_3 постійно погіршувався?

За матеріалами цивільної і кримінальної справи проведена комісійна судово-медична експертиза, із Висновку експерти № 30/48 від 15 .11. 2017 року вбачається, що «ответ на вопрос об установлении причинно-следственной связи между ухудшением состояния здоровья ОСОБА_35 и указаними в определении суда незаконними следственними действиями, не входит в компетенцію судебно-медицинского експерта».

Без проведення комісійної судово-медичної експертизи, проведення судової психологічної експертизи неможливо.

За таких обставин вважає за необхідне просити суд про призначення по справі комплексної комісійної судово-медичної експертизи в іншій медичній установі, проведення якої просить призначити експертам комісійної судово-медичної експертизи у Одеському бюро судово-медичних експертиз, яке розташоване за адресою: місто Одеса, пер. Валіховський, буд. № 4 (засоби зв`язку НОМЕР_5 , НОМЕР_6 ).

Вислухавши думку сторін, суд вважає, що вказане клопотання підлягає задоволенню, оскільки для вирішення цього питання необхідні спеціальні знання, а тому у справі необхідно призначити комісійну судово-медичну експертизу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 103 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Призначити у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, Міністерства фінансів України про стягнення моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальностікомісійну судово-медичну експертизу, провадження якої доручити експертам комісійної судово-медичної експертизи у Одеському бюро судово-медичних експертиз, яке розташоване за адресою: місто Одеса, пер. Валіховський, буд. № 4 (засоби зв`язку НОМЕР_5 , НОМЕР_6 ), попередивши їх про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України.

На розгляд експертів поставити питання:

1.Які хвороби були виявлені у позивача ОСОБА_3 під час його звернення за медичною допомогою, згідно наданих медичних документів з 11.06.2010 року?

2.Чи могли стресові ситуації, викликані із незаконним порушенням стосовно позивача ОСОБА_36 СІРОЖКО кримінальних справ 01.04.2006 року за ч.1 ст. 185 КК України, 13.03.2008 року за ч. 3 ст. 190 КК України, 20.01.2010 року за ч.1ст.190 КК України, 17.03.2010 року за ч. 3 ст. 190 КК України, 20.05.2010 року за ч.2 ст. 190 КК України, 14.06.2010 року за ч. 1 ст.190 КК України, 21.09.2010 року за ч. 1 ст. 358 КК України, 10.06.2010 року за ч. 1 ст. 345 КК України та за ч. 2 ст.342 КК України; незаконним пред`явленням ОСОБА_3 04.06.2010 року обвинувачення про скоєння кримінальних злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч.2 ст. 190 , ч. 3 ст. 190 КК України, а 24 вересня 2010 року пред`явленням обвинувачення про скоєння кримінальних злочинів, передбачених ст. 186 ч.2, ст.15 ч.2- ст. 190 ч.2, ст.190 ч.3,ст. 358 ч.1 КК України і 14 липня 2010 року незаконним пред`явленням обвинувачення про скоєння кримінальних злочинів передбачених ст.342 ч.2, ст.345 ч.1 КК України; незаконним накладенням арешту на рухоме і нерухоме майно ОСОБА_3 ; незаконним затриманням ОСОБА_3 26.05.2010 року в порядку ст.115 КПК України;незаконним продовженням строку затримання ОСОБА_3 до 10 діб постановою Лисичанського міського суду від 28.05.2010 року; незаконним обранням Лисичанськом міським судом 04.06.2010 року запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою; незаконним засудженням ОСОБА_3 вироком Лисичанського міського суду від 04.04.2012 року до п`яти років позбавлення волі; незаконним засудженням ОСОБА_3 вироком Лисичанського міського суду від 29.06.2011 року до п`яти років позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України; незаконною спробою працівниками Лисичанського МВ Мельниковим В. ОСОБА_34 , ОСОБА_21 , Шульгой І. зробити обшук в будинку АДРЕСА_4 у відсутність на це судового рішення ; незаконним знаходженням на підписці про невиїзд з 10.06.2010 року до 18.11.2016 року, викликати загострення хронічних хвороб, викликали захворювання новими хворобами, та якими саме?

Надати експертам право переформулювати вказані вище питання у разі необхідності.

Оплату експертизи покласти на позивача ОСОБА_3 .

Надати у розпорядження експертів для вивчення оригінали всіх історій хвороб на ім`я ОСОБА_3 за період з 11.06.2010 року до теперішнього часу про стаціонарне лікування в кардіологічному відділенні Лисичанської комунальної лікувально-профілактичної установи Центральної міської лікарні ім. Тітова; оригінал медекспертної справи на ім`я ОСОБА_3 про визнання його інвалідом ІІ групи з 17 березня 2011 року по загальному захворюванню, надані Лисичанською міжрайонною МСЕК до Лисичанського міського суду Луганської області; медичну амбулаторну картку на ім`я ОСОБА_3 ; медичну картку стаціонарного хворого № 888 на ім`я ОСОБА_3 , що знаходиться у матеріалах справи - т. 2 а.с. 46-73); копію трудової книжки ОСОБА_3 , медичну документацію, що відображає стан здоров`я ОСОБА_3 з 1972 року до 2003 рік, а також, медичні картки стаціонарного хворого на ім`я ОСОБА_3 з кардіологічного відділення Лисичанської ЦМЛ за періоди: 22.02.- 28.02.2011; 13.12.- 23.12.2011; 04.04.- 09.04.2012 р..

Провадження у справі зупинити до отримання висновків експерта.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: