Номер провадження 2-о/754/80/19
РІШЕННЯ

Іменем України

15 липня 2019 року Деснянський районний суд м. Києва, в складі:

Головуючого судді - Галась І.А.,

при секретарі - Дмитрієвій А.

за участі - заявника ОСОБА_1

розглянувши матеріали справи за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 , заінтересована особа - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (Лівобережне об`єднане управління пенсійного фонду України в м. Києва) звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Вимоги заяви обґрунтовано наступним.

20 серпня 2018 року вона звернулась до Лівобережного об`єднання Управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою щодо переведення її на пенсію по втраті годувальника (смерті її чоловіка ОСОБА_2 ) згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 11 жовтня 2018 року за № 92085/03 вона отримала листа від ГУПФ України міста Києва про відмову в зв`язку з розбіжностями в прізвищах, що не відповідають її паспортним даним.

З наданих нею документів вбачаються розбіжності, а саме, паспорт виданий на прізвище « ОСОБА_1 », в якому на другій сторінці зазначено прізвище російською мовою « ОСОБА_1 ». В свідоцтві про одруження також помилково зазначено прізвище чоловіка « ОСОБА_2 », в той час ні вона, ні її покійний чоловік не звернули на це уваги. В пенсійному посвідченні за НОМЕР_9 та в посвідченні учасника, який евакуйований із зони відчуження у 1986 році зазначено прізвище « ОСОБА_1 », в посвідченні чоловіка за № НОМЕР_1 взагалі зазначено третє прізвище « ОСОБА_2 », в свідоцтві про смерть вказано вірне прізвище « ОСОБА_2 », яке було видано на підставі його паспорту.

Вказує, що неправильність написання прізвищ вбачається також в похідних документах ( довідки та акту про спільне проживання з ЖЕД-310 від 25.07.2018 року), при цьому померлому ОСОБА_2 була призначена та виплачувалась пенсія.

Дані документи, надати не має можливості, так як, вони знаходяться в пенсійній справі Лівобережного об`єднання Управління Пенсійного фонду України в м. Києві. Можливості внести зміни до свідоцтва про одруження не має можливості, так як необхідно звернутися двом сторонам. Свідоцтво про народження ОСОБА_2 втрачено та неможливо його отримати його дублікат за часом зберігання такої інформації.

Зазначена ситуація пояснюється тим, що при оформленні вищевказаних документів прізвища, в перекладі на українську мову, записувалось не вірно.

Зазначила, що доказами, того, що прізвище її та її чоловіка « ОСОБА_1 » підтверджується свідоцтвом про смерть та копією її паспорта.

Вищезазначені розбіжності y написанні прізвища в документах є перешкодою для оформлення заявником пенсії по втраті годувальника, у зв`язку з чим звертається до суду.

У зв`язку з розбіжністю в прізвищах у документах, заявник позбавлена можливості реалізувати своє право на оформлення пенсії по втраті годувальника, у зв`язку із чим і виникла необхідність у встановленні факту, що має юридичне значення.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 12 листопада 2018 року відкрито провадження по справі. Справу розглядати за правилами окремого провадження. Призначено справу до судового розгляду по суті.

Відповідно до Законів України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», «Про центральні органи виконавчої влади», «Про управління об`єктами державної власності», Положення «Про Пенсійний фонд України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2017 року № 280, постанови Кабінету Міністрів України від 29.03.2017 року № 203 «Про утворення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві», наказу Пенсійного фонду України від 04.04.2017 року № 60 «Про припинення Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві», Лівобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві 27 квітня 2018 року припинило діяльність шляхом злиття до новоствореного Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, яке є правонаступником всіх прав та обов`язків припиненого управління.

29 березня 2017 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 203 «Про утворення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві», згідно з якою затверджено перелік територіальних органів Пенсійного фонду України, які реорганізуються шляхом злиття, а саме: Правобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Лівобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві та Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві реорганізовано шляхом злиття та створено нову юридичну особу Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві ().

Ухвалою суду від 18 червня 2019 року (протокольна) замінено Лівобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві на Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

В судовому засідання заявник заяву підтримала в повному обсязі, просила її задовольнити посилаючись на обставини справи викладені в заяві.

Представник заінтересованої особи до судового засідання не з`явився, повідомлено про час та дату розгляду справи належним чином.

Заслухавши вступне слово заявника, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини.

Згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 (повторне), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , одружились 03 лютого 1977 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за №18. Прізвища після одруження: чоловіка - ОСОБА_1 , дружини - ОСОБА_1 (а.с.7).

Посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 р. (категорія 2) серії НОМЕР_3 видано на ім`я - ОСОБА_2 (а.с.9).

Посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 р. (категорія 2) серії НОМЕР_4 видано на ім`я - ОСОБА_1 (а.с.10).

Пенсійне посвідчення № НОМЕР_5 видано на ім`я ОСОБА_1 (а.с.10).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 , виданого Вілдділом реєстрації смерті у місті Києві, ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 51 рік, про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за №10881 (а.с.11).

У зв`язку з розбіжністю в прізвищах у документах, заявник позбавлена можливості реалізувати своє право на оформлення пенсії по втраті годувальника, у зв`язку із чим і виникла необхідність у встановленні факту, що має юридичне значення.

Згідно Експертного висновку №056/165-а/3 від 06 лютого 2019 року Українського бюро лінгвістичних експертиз повідомлено наступне (а.с.32):

«У практиці лінгвістичних експертиз спостерігаються непоодинокі випадки документальної фіксації некоректних українських записів прізвищ під впливом їх російської вимови або під графічним впливом відповідних записів російською мовою. Ідентифікація таких орфографічно відмінних записів ґрунтується на їх співвіднесенні з типовими девіаціями, зумовленими наведеними вище причинами.

З урахуванням зазначеного українські записи прізвища ОСОБА_1 (паспорт, запис ОСОБА_1 ; свідоцтво про смерть, запис ОСОБА_2 ), ОСОБА_1 (свідоцтво про одруження, запис ОСОБА_2 , ( ОСОБА_1) ОСОБА_1 ) та ОСОБА_2 (посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 р), запис ОСОБА_2 ) у документах, наданих для експертизи, є ідентичними.

Розбіжності між українськими документальними записами виникли внаслідок відхилення від орфографічних норм при міжмовних (російсько- українських) перетвореннях прізвища. Українські записи прізвищ з варіативним написанням е / є, що походять з давнього в основах, є типовою девіацією в умовах українсько-російської двомовності (див. ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Власні імена людей. Словник-довідник. - К.: Наукова думка, 1996, с. 318-321)».

Оцінивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення: заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що маючих юридичне значення» зазначено, що перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наводиться у ст. 315 ЦПК і не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення, зокрема встановлення факту родинних відносин тощо.

Така правова позиція узгоджується з думкою Пленуму Верховного Суду України, висловленою у п.п. 1, 12 Постанови №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення».

Сторонами у справах окремого провадження є заявники, заінтересовані особи, які є спеціальними суб`єктами цього виду провадження. При визначенні кола заінтересованих осіб у встановленні факту слід враховувати їх юридичний інтерес.

Також, передбачено, що відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника тощо.

Факт родинних відносин заявнику необхідно встановити для того, щоб реалізувати своє право на оформлення пенсії по втраті годувальника. Встановлення факту родинних відносин породить для заявника певні юридичні наслідки, так як іншого шляху для підтвердження факту родинних відносин не існує.

Зміст статті 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надані заявником докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета розгляду, вони пов`язані з тими обставинами, які підтверджують факт родинних відносин між заявницею та померлим, як дружиною та чоловіком.

За розглядом справи на виконання положень ст.ст. 76-81 ЦПК України, заявником надано до суду належні та допустимі докази в обґрунтування поданої заяви, суд вбачає, що встановлення факту родинних відносив в даному випадку необхідне для реалізації спадкових прав.

За таких обставин, оскільки законом не визначено іншого, крім судового порядку встановлення факту родинних відносин між особами, і факт родинних відносин, який просить встановить заявник, підтверджується письмовими матеріалами справи, Суд приходить до висновку, що вимоги заявника є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню

Відповідно до ч.7 ст.294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення по справах окремого провадження, судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Керуючись ст.ст.2,4,5,13,200,259,263-265,293,315,319 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити.

Встановити факт того, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_7 ) є дружиною померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , який отримував пенсію на підставі посвідчення ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС серії НОМЕР_8 (прізвище ОСОБА_2 ).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя