ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 2-7-3760/08

провадження № 61-1053св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

відповідач - адміністрація Центрального району виконавчого комітету Миколаївської міської ради,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 06 грудня 2018 року в складі колегії суддів Данилової О. О., Коломієць В. В., Шаманської Н. О.,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 травня 2008 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до адміністрації Центрального району виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визнання права власності на самочинно переплановану квартиру, визначення часток, задоволено. Визнано за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , по 1/4 частині за кожним, право власності на самочинно переобладнану трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 (далі - будинок) із двокімнатної, за рахунок переобладнання приєднаного приміщення загального користування (колискової) в житлову кімнату згідно з рішенням адміністрації Центрального району виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 11 березня 2008 року № 251-р та за рахунок самочинного приєднання частини коридору загального користування площею 3, 9 м2, у результаті чого загальна площа складає 58 м2, житлова площа - 41,6 м2.

У 2018 році ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 подали до суду апеляційну скаргу на вказане судове рішення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначали, що суд першої інстанції вирішив питання про їх права та обов`язки, оскільки вони проживають у будинку та мають право на користування загальними приміщеннями цього будинку, зокрема колисковою та загальним коридором, які були приєднані до квартири позивачів.

Ухвалою судді апеляційного суду Миколаївської області від 17 липня 2018 року поновлено ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження в даній справі.

Короткий зміст судового рішення апеляційного суду

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 06 грудня 2018 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 закрито.

Апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції не вирішував питання про права та обов`язки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у даній справі, а тому наявні правові підстави для закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою цих осіб.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

19 грудня 2018 року ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 подали до Верховного Суду касаційну скаргу на вказане судове рішення.

Ухвалою Верховного Суду від 29 січня 2019 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що судом касаційної інстанції в цивільних справах є Верховний Суд.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі зазначає, що оскаржуване судове рішення прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відзив на касаційну скаргу

У лютому 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_1 на дану касаційну скаргу, в якому вона просила залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Апеляційний суд установив, що дев`ятиповерховий будинок АДРЕСА_2 будувався та планувався для заселення малих сімей (малосімейний гуртожиток).

План будинку передбачав наявність на кожному поверсі приміщень загального користування, в тому числі колискові, загальні кімнати, дитячі кімнати, коридори тощо. Приміщеннями загального користування на кожному поверсі користувалися мешканці відповідних поверхів.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 є співвласниками квартири №95 , яка розташована на п`ятому поверсі будинку.

Розпорядженням адміністрації Центрального району виконкому Миколаївської міськради від 11 березня 2008 року №251-р позивачам дозволено приєднати до квартири приміщення загального користування - колискову площею 12 м2.

За технічним паспортом, складеним 19 березня 2008 року, квартира позивачів переобладнана у трикімнатну загальною площею 58 м2 унаслідок приєднання приміщення колискової, лоджії та самовільного приєднання частини коридора загального користування 3,9 м2.

Оскаржуваним судовим рішенням за кожним із позивачем визнано право власності на ј частку квартири № 95 у будинку на п`ятому поверсі.

ОСОБА_5 є власником квартири № 82 будинку , а ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 - співвласниками квартири № 75 будинку . Ці квартири розташовані на четвертому поверсі будинку та не мають приміщень загального користування, спільних з п`ятим поверхом.

Факт неприязних стосунків між ОСОБА_1 та особами, які подали апеляційну скаргу, підтверджується наявними в матеріалах справи належними доказами.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно частини 1 статті 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів.

Стаття 16 ЦК також передбачає право кожної особи на захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зі змісту наведених норм права та відповідно до усталеної судової практики Верховного Суду України право на позов (звернення до суду) в особи виникає лише тоді, коли її право, свобода чи інтерес або порушені, або невизнані, або оспорюються.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до пункту 3 часини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

З огляду на викладене, правильним є висновок апеляційного суду, що суд першої інстанції не вирішував питання про права та обов`язки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 в даній справі, а тому наявні правові підстави для закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою цих осіб.

Доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до переоцінки встановлених судом обставин, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться за межами повноважень касаційного суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК Українипідстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваного судового рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського апеляційного суду від 06 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

М. М. Русинчук