РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2019 року

м. Рівне

Справа № 570/3778/15-ц

Провадження № 22-ц/4815/945/19

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Красовський О.О.

Рішення ухвалене в м. Рівне

Дата ухвалення повного тексту рішення 15 квітня 2019 року

Рівненський апеляційний суд:

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий : Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.,

з участю ОСОБА_1 , Ляшко Д.В . , Міщенко М.І .,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ляшко Д.В. на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 10 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ПАТ "Рівнегаз", Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області про усунення перешкод в користуванні власністю та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2015 року, ОСОБА_1 звернулась у Рівненський районний суд Рівненської області з позовом до ОСОБА_5 , ПАТ "Рівнегаз", Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області про усунення перешкод в користуванні власністю та зобов`язання вчинити дії.

Позов мотивує тим, що вона є власницею житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 . У 2004 році її будинок було підключено до загальної системи газопостачання згідно Проекту газопостачання житлового будинку по АДРЕСА_1 . Зазначає, що ОСОБА_6 , спадкоємицею якої є відповідач ОСОБА_5 отримала лише дозвіл на підключення газу до свого житлового будинку від системи загального газопостачання, а не від будинку позивачки АДРЕСА_1 , адже жодного підтверджуючого документу не надано, та скориставшись відсутністю позивачки на той момент, підробивши нібито написану позивачкою розписку, без її відома, провела газову трубу по її приватній власності.

За таких умов позивачка вимушена звернутись до суду з позовом та просить поновити пропущений строк для звернення з позовною заявою до суду; визнати недійсними технічні умови № 468 від 02.06.2005 року на газифікацію будинку АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу та перенесення ПАТ «Рівнегаз» газової труби, що обліковується згідно наявних відомостей за ОСОБА_6 , з стіни житлового будинку та земельної ділянки ОСОБА_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; всі судові витрати по справі покласти на відповідачів.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 10 квітня 2019 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ПАТ "Рівнегаз", Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області про усунення перешкод в користуванні власністю та зобов`язання вчинити дії.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважає, що при його ухваленні, судом першої інстанції не було надано належної правової оцінки доводам учасників провадження та матеріалам справи.

Вважає, що судом першої інстанції безпідставно проігноровано твердження ОСОБА_1 про те, що наявна в проектній документації відповідача на під`єднання газу розписка невстановленої особи " ОСОБА_7 " від 15.05.2005, незалежно від факту відсутності експертизи справжності вчиненого на ній підпису, не може вважатися документом, що засвідчує факт згоди власника будинковолодіння позивача на під`єднання до мережі газопостачання, що проходить крізь її подвір`я. Вказує, що під час розроблення технічних умов на під`єднання газу та подальшого безпосереднього підключення до приватного трубопроводу справжність здійсненого на сумнівній розписці підпису ніким не перевірялась, не встановлювалося чи є "підписант" власником частини трубопроводу до якого планується врізка. Вважає такі дії неправомірними, адже відбулося самовільне втручання у приватну власність позивача.

Також, зазначає, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки листу Шпанівської сільської ради від 16.05.2005 №278 до ПАТ "Рівнегаз", згідно з якого рада нібито надає дозвіл на газифікацію будинку відповідача. Вказаний лист не є самим рішенням ради, адже не відповідає йому за формою та змістом. Крім того, хоча в ньому і вказується на те, що сільська рада нібито дає свій дозвіл на підключення газу до будинку відповідача, однак у ньому нічого не йдеться про те, що таке підключення дозволяється здійснити шляхом врізки у трубу газопостачання, що проходить крізь будинковолодіння позивача та обслуговує її будинок, прокладена за її власний кошт.

За наведеного, вказує, що матеріали справи дійсно не містять належних та допустимих доказів наявності у ОСОБА_6 (правонаступником якої є ОСОБА_8 ) права на газифікацію свого будинку АДРЕСА_2 , шляхом під`єднання (врізки) до газопроводу, що проходить крізь приватне володіння позивача.

Просила, скасувати рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 10 квітня 2019 року і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник АТ "Рівнегаз" - Міщенко М.І. зазначає, що висновки суду першої інстанції узгоджуються з вимогами законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини, відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги їх не спростовують і ґрунтуються на помилковому трактуванні апелянтом правових норм.

Щодо твердження апелянта про обставини надання письмової згоди позивачем у формі розписки, то зазначає, що в даному випадку має місце намагання сторони позивача перевести обов`язок з доказування певних фактів на інших учасників справи.

Також, щодо визнання судом довідки Шпанівської сільської ради №278 як належного доказу, апелянтом не надано жодної аргументації, з посиланням на нормативно-правові акти, якими регламентувався порядок надання дозволів органами державної влади та місцевого самоврядування на газифікацію житлових будівель.

Крім того, зазначає, що виконання робіт з проектування та подальшого монтажу газопроводу за адресою : Рівненський район, с. Хотинь, вул. Кринична, 10 у 2005 році здійснювалося організацією - ТзОВ НВФ "Еліта-Сервіс", на підставі виданих ВАТ "Рівнегаз" технічних умов №468 від 02.06.2006, термін дії яких становив два календарних роки. Відтак позовна вимога про їх недійсність є безпідставною у зв`язку з припиненням їх дії ще в червні 2007 року, а вимога про зобов`язання ПАТ "Рівнегаз" демонтувати і перенести газову трубу суперечить ст. 19 Конституції України, оскільки роботи з монтажу зазначеної труби товариством взагалі не виконувалися.

З огляду на наведене просили рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У поданих до суду апеляційної інстанції поясненнях, що по суті є відзивом на апеляційну скаргу ОСОБА_5 підтримує доводи викладені у відзиві ПАТ "Рівнегаз", вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, натомість апеляційну скаргу такою, що не підлягає до задоволення.

ОСОБА_1 та її представник адвокат Ляшко Д.В. в судовому засіданні підтримала подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Представник ПАТ "Рівнегаз" адвокат Міщенко М.І. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась, подала заяву в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, за результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що вона не довела свої позовні вимоги.

Такий висновок місцевого суду не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна вправі звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Вважаючи своє право власника будинку АДРЕСА_1 щодо володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд порушеним, ОСОБА_1 звернулась з позовом в даній справі до відповідачів.

Суд установив, що ОСОБА_1 є власницею житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право особистої власності на домоволодіння від 25 грудня 1987 року (а.с.10).

У 2004 році її будинок було підключено до загальної системи газопостачання згідно Проекту газопостачання житлового будинку по АДРЕСА_1 (а.с.13-17).

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень ОСОБА_1 , її сусідка - ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , була власницею сусіднього з нею житлового будинку АДРЕСА_2 . ОСОБА_6 виготовила технічну документацію на систему газопостачання свого будинку та скориставшись її відсутністю за кордоном, здійснила врізку в газову трубу, яка проходить по стіні сараю ОСОБА_1 і провела свою газову трубу над поверхнею земельної ділянки, яка перебуває у позивачки в користуванні, на що вона своєї згоди не давала і таке підключення порушує її права, оскільки газопостачання її будинку погіршилося, вона не може провести ремонт будівлі, приватизацію земельної ділянки.

З матеріалів справи та пояснень ОСОБА_1 вбачається, що з відповідачкою ОСОБА_5 (спадкоємицею ОСОБА_6 ), крім цього спору існують і інші, зокрема земельний спір.

22.08.2012 року позивачка звернулася до ПАТ «Рівнегаз» у письмовій формі про від`єднання від її системи газопостачання труби, яка проходить по її господарській будівлі (сараю) і належить до системи газопостачання матері відповідачки ОСОБА_5 (а.с.19).

13.09.2012 року ПАТ «Рівнегаз» у відповідь на її звернення від 22.08.2012 повідомило, що житловий будинок АДРЕСА_2 був газифікований у вересні 2005 року відповідно до технічної документації. Технічні умови № 468 від 02.06.2015 видані на основі рішення та дозволу Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області, а тому підстави для відключення житлового будинку від системи газопостачання відсутні (а.с.20).

23.06.2014 року Шпанівська сільська рада Рівненського району Рівненської області у відповідь на лист позивачки від 05.06.2014 повідомила ОСОБА_1 , що 01.01.2008 року всю документацію передано на збереження до Рівненського районного архіву. Протягом 2008-2014 років рішення щодо надання дозволу на газифікацію житлового будинку ОСОБА_6 виконавчим комітетом сільської ради не приймались. (а.с.21).

Листом №14/2198 від 07.08.2014 року ПАТ «Рівнегаз» зазначило, що на підставі наявної в архіві ПАТ «Рівнегаз» інформації, зокрема технічної документації на газифікацію житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 , підключення було здійснене від газопроводу низького тиску після існуючого регулятора тиску на підставі письмової згоди на це мешканки будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_7 .. На даний час у ПАТ "Рівнегаз" підстав для припинення газопостачання до житлового будинку за вказаною адресою немає (а.с.23).

В матеріалах справи наявна копія розписки датована 15.05.2005, з тексту якої слідує, що ОСОБА_7 , жителька АДРЕСА_2 , дає дозвіл підключитися ОСОБА_6 до існуючого РДГС-10, що розташований на стіні її будинку (а.с.26).

ОСОБА_1 заперечує надання зазначеного дозволу та свого підпису на ньому. Крім того, зазначає, що на той час вона дійсно мала призвіще ОСОБА_1 , однак зазначені в розписці ініціали ОСОБА_1 не відповідають її дійсним ОСОБА_1 , в чому вона помилитись не могла.

Зобов`язань у ОСОБА_12 перед ОСОБА_6 надавати їй дозвіл на підключення до існуючого РДГС-10, що розташований на стіні її будинку не могло виникнути ні з будь-якої норми закону (наприклад ст.395 ЦК), ні з умов договору, який між сторонами не укладався.

Згідно ст.6 ЦПК України, сторони рівні перед законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачка ОСОБА_1 є власником домоволодіння АДРЕСА_1 і необхідності їй доводити своє право вільно володіти, користуватись та розпоряджатись належним їй майном немає, оскільки воно випливає з закону.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Отже, в рівній мірі, відповідачі належними та допустимими доказами мали довести обставину дійсності спірної розписки вчиненої від імені ОСОБА_7 за якою вона начебто погоджувалась на обмеження своїх прав власника та довести її належність ОСОБА_1 ( на той час ОСОБА_1 ), чого ними зроблено не було. Судом ця розписка також належно перевірена не була, не усунуто різницю в написанні ініціалів автора розписки та не ідентифіковано її з позивачем в справі і прийнято її як належний і допустимий доказ в справі, що й призвело до невірного вирішення спору.

Як передбачено ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, саме відповідачка ОСОБА_5 не довела своє право користуватись майном позивачки.

Висновок місцевого суду, що не існує факту несанкціонованої врізки в газову трубу позивачки є безпідставним, оскільки позивачка ОСОБА_1 (на той час ОСОБА_1 ), як власник домоволодіння та газової труби існуючого РДГС-10 не санкціонувала таку врізку. Зворотного відповідачі не довели.

Отже, право власності, за захистом якого звернулась позивачка ОСОБА_1 є порушеним та підлягає захисту відповідно до п.5 ч.2 ст.16 ЦК України, шляхом зобов`язання ОСОБА_5 усунути ці порушення та демонтувати газову трубу, якою її будинок АДРЕСА_2 до газової мережі АДРЕСА_1 без дозволу його власниці.

Усунути ці порушення права власності ОСОБА_1 та демонтувати газову трубу має саме ОСОБА_5 , для чого необхідно отримати технічні умови у ВАТ «Рівнегаз» на відключення газопостачання до її будинку АДРЕСА_3 та укласти договір на виконання відповідних робіт зі спеціалізованим підприємством. Шпанівська сільрада в повідомленні від 15 травня 2005 року не давала дозвіл на підключення ОСОБА_6 до газу саме через трубу належну позивачці, і це підключення не здійснювало ВАТ «Рівнегаз», а підрядник замовлений відповідачкою ОСОБА_6 , тому відносно цих двох відповідачів в позові слід відмовити.

Що стосується вимог про визнання технічних умов від 02.06.2005 №468 на газопостачання будинку АДРЕСА_2 , які видані на підставі рішення технічної наради ВАТ «Рівнегаз» (протокол № 23 від 30.05.2005) недійсними то підстав для їх задоволення немає.

Відповідно до п.5 діючого на час їх видачі Порядку надання архітектурного-планувального завдання та технічних умов щодо інженерного забезпечення об`єкта архітектури і визначення розміру плати за їх видачу, затвердженого постановою КМУ від 20.12.99 №2328 (Постанова втратила чинність на підставі Постанови КМУ №489 від 20.05.2009) технічні умови діють два роки, тобто до 02.06.2007 року (а.с.27).

Отже, на момент звернення до суду та розгляду справи технічні умови від 02.06.2005 № 468 вже були такими, що вичерпали свою дію у часі, а тому вимоги для визнання їх недійсними є безпідставними.

Що стосується позиції ВАТ «Рівнегаз» щодо пропуску строку позовної давності ОСОБА_1 , то слід зауважити, що триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії й надалі перебуває у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності) і таке правопорушення припиняється лише у випадку: усунення стану за якого об`єктивно існує певний обов`язок у суб`єкта, що вчиняє правопорушення; виконанням обов`язку відповідним суб`єктом.

Крім того, позовна давність не може поширюватися на вимоги власника про усунення перешкод в користуванні, оскільки має місце триваюче правопорушення, тому власник може пред`явити позов на захист свого права власності у будь-який час незалежно від того, коли почалося порушення його прав, яке існує на час його звернення за захистом прав власника.

Отже, в даному випадку відсутня підстава передбачена ч.4 ст.267 ЦК України для відмови в позові за пропуском строку позовної давності, а пропуск процесуального строку не повинен слугувати засобом легалізації триваючого правопорушення.

За таких обставин, місцевий суд порушив норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції до скасування з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати в виді сплаченого судового збору за подання позову і апеляційної скарги підлягають стягненню з відповідача, який безпосередньо порушив права позивача (а.с.1, 172).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ляшко Д.В. задовольнити частково.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 10 квітня 2019 року скасувати.

Позов задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_5 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 газовою трубою шляхом її демонтажу зі стін житлового будинку та земельної ділянки, що знаходяться в АДРЕСА_1 та належать позивачці.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати 1218 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 05 серпня 2019 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

С.С. Шимків