Справа № 462/1188/17 Головуючий у 1 інстанції: Бориславський Ю.Л.
Провадження № 22-ц/811/1691/18 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів: Крайник Н.П. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Куцика І.Б.;

позивача ОСОБА_1 і

його представника - адвоката Василишина І.Й.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 12 травня 2017 року,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідачів « ОСОБА_2 та директора-власника Приватного підприємства «Евекта» ОСОБА_2», в якому просив суд «винести рішення про передачу (позивачу) у приватну власність нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 126,2 кв.м, що належать на праві приватної власності приватному підприємству «Евекта».

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що 30.12.2013 року позивач уклав з ОСОБА_2 , як директором-власником ПП «Евекта», договір позики за умовами якого з метою фінансової стабілізації позичальника (проведення ремонтних робіт, закупки товару та інше) позикодавець надає позичальникові позику в сумі 60 000 доларів США, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві зазначену суму позики на протязі 3-х місяців - до 30.12.2016 року.

В свою чергу, для забезпечення виконання умов даного договору відповідачка надала позивачеві «в заставу нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 126,2 кв.м.».

В подальшому відповідачка грошей за договором позики позивачу не повернула, а тому запропонувала останньому «звернути стягнення на заставлене майно, а саме: нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 126,2 кв.м.»., яке в даний час знаходиться під арештом» (а.с. 4).

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову відмовлено (а.с. 55-56).

Дане рішення оскаржив позивач ОСОБА_1 .

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги, а саме: «передати (йому) - ОСОБА_1 у приватну власність нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 126,2 кв.м, що належать на праві приватної власності приватному підприємству «Евекта», покликаючись на незаконність цього рішення.

Звертає увагу на те, що укладений 30 грудня 2013 року між ним та відповідачкою Договір позики із заставним забезпеченням ніким не оскаржувався, а відтак вважає, що він є чинним і повинен виконуватися його сторонами, а тому він згідно статті 572 ЦК України, як кредитор, має право у зв`язку з невиконанням боржником зобов`язання, «забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна» (а.с. 58).

В ході апеляційного розгляду справи, а саме - ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідачка ОСОБА_2 померла (а.с. 100) і ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 21 грудня 2017 року провадження у справі було зупинено - до залучення до участі в справі правонаступника померлої відповідачки (а.с. 111-112).

Відповідно до Указу Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

За частиною 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного Львівського апеляційного суду.

22 жовтня 2018 року дану справу передано до Львівського апеляційного суду і згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 жовтня 2018 року для її розгляду визначено колегію суддів в складі суддів Цяцяка Р.П. (суддя-доповідач), Крайник Н.П. та Шеремети Н.О. (а.с. 115-116).

Частиною 1 статті 55 ЦПК України встановлено, що у разі (зокрема) смерті фізичної особи суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони на будь-якій стадії судового процесу.

25 січня 2019 року до Львівського апеляційного суду з Другої львівської державної нотаріальної контори поступила спадкова справа до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 (яка згаданою нотаріальною конторою була заведеною за заявою-претензією з вимогами до спадкоємців померлої ОСОБА_2 ПАТ «Альфа-Банк»), згідно якої станом на 16.05.2018 року ніхто із спадкоємців відповідачки ОСОБА_2 до згаданої нотаріальної контори не звертався, а тому ні коло спадкоємців, ні їх місце проживання, ні склад спадкового майна нотаріальній конторі не відомі (а.с. 124-145).

За вище наведеного колегія суддів приходить до висновку про те, що спадщину після смерті ОСОБА_2 ніхто не прийняв.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта і його представника на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з доводів позовної заяви ОСОБА_1 , свою позовну вимогу «про передачу (йому) у приватну власність нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 126,2 кв.м, що належать на праві приватної власності приватному підприємству «Евекта» він обґрунтовує посиланням на Договір позики із заставним забезпеченням від 30.12.2013 року, укладений між ним та відповідачкою у простій письмовій формі (а.с. 5), та статті 572, 574, 576, 590 ЦК України, які регламентують правовідносини, що пов`язані з заставою.

В той же час, статтею 577 ЦК України в редакції, яка була чинною на день укладення вище згаданого Договору позики із заставним забезпеченням - 30.12.2013 року, було встановлено, що у разі, якщо предметом застави є нерухоме майно (у даному випадку - нежитлові приміщення), договір застави підлягає нотаріальному посвідченню.

А відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Нікчемний договір не породжує тих прав і обов`язків, настання яких бажали сторони, і визнання такого договору недійсним судом не вимагається.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

В той же час, статтею 217 ЦК України встановлено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсних частин.

З урахуванням вище наведеного, Договір позики із заставним забезпеченням від 30.12.2013 року, яким позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, в частині його «заставного забезпечення» є нікчемним і аж ніяк не може бути правовою підставою для «передачі у приватну власність нежитлового приміщення».

Крім цього, як вбачається зі змісту самої позовної заяви, на час подання її до суду позивачу було відомо, що нежитлові приміщення, які є предметом позовних вимог, «знаходяться під арештом», у подальшому (а саме - 15.06.2017 року - вже в ході апеляційного розгляду справи) ці приміщення було продано з електронних торгів: жодних доказів про оспорювання цих торгів апелянтом (позивачем) до суду подано не було.

З урахуванням вище наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Залізничного районного суду м. Львова від 12 травня 2017 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 31 липня 2019 року.

Головуючий Цяцяк Р.П.

Судді: Крайник Н.П.

Шеремета Н.О.