Провадження № 22-ц/801/1340/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Воробйов В. В.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2019 рокуСправа № 127/28684/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Матківської М.В., Міхасішина І.В.,

за участю секретаря судового засідання Шевчук К.І.,

за участю сторін: ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №127/28684/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виділ частки в натурі, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про виділ частки в натурі,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 квітня 2019 року, яке ухвалене суддею Воробйовим В.В. в приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області об 19 год 50 хв, повний текст складено 26 квітня 2019 року,

в с т а н о в и в :

В листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про виділ частки в натурі, мотивуючи його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 успадкувала від свого батька - ОСОБА_5 , Ѕ частку житлового будинку з господарськими будівлями та земельною ділянкою, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Спадщину позивач отримала згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Другої вінницької державної нотаріальної контори Сікорською Л.А.

Другу половину вказаного вище будинку успадкував брат позивача - ОСОБА_3

Успадкований будинок з господарським будівлями належить на праві спільної часткової власності сторонам в рівних частках, проте він не був поділений між ними в натурі в порядку передбаченому чинним законодавством України. Оскільки сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу успадкованого будинку та земельної ділянки, позивач просила виділити їй в натурі у власність частку спільного спадкового майна в розмірі Ѕ частки вказаного будинку, а саме: ванну 1-7 площею 5,8 м.кв.; коридор 1-1 площею 5,8 м.кв.; прихожу 1-6 площею 16,5 м.кв.; кімнату 1-5 площею 17 м.кв.; криницю №4 та частину земельної земельної ділянки, на якій розташовані перелічені приміщення з урахуванням саду, який примикає до АДРЕСА_2 . Решту майна, будинковолодіння, розташованого за вказаною адресою, позивач просила залишити у праві власності відповідача ОСОБА_3 .

В свою чергу ОСОБА_3 подав зустрічний позов до ОСОБА_1 про виділ частки в натурі, мотивуючи його тим, що 25 липня 2006 року він прийняв у спадок від покійного батька 1/2 частину майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Спадкове майно складається з: житлового будинку, на плані літера "А"; сараїв: літера "Б", "б", "б1" та "В"; погріба, літера "П/Б"; вбиральні, літера "Д"; криниці "№4"; огорожі "№1-3", що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, яке було видане 25 липня 2006 року державним нотаріусом Другої Вінницької державної нотаріальної контори, Сікорською Л.А., про що зроблено реєстровий запис за №1-905.

Іншим співвласником зазначеного вище домоволодіння є ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину, яке було видане їй 25 липня 2006 року державним нотаріусом Другої вінницької державної нотаріальної контори, Сікорською Л.А. та зроблено реєстровий запис за №1-901.

Зазначене домоволодіння розташоване на земельній ділянці площе 0,1 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , яка також належить сторонам в рівних долях.

Вказане домоволодіння та земельна ділянка між сторонами в порядку передбаченому чинним законодавством України не поділені.

ОСОБА_3 звертався до ОСОБА_1 із пропозицією викупити в нього його частку спірного майна, або викупити 1/2 частину спірного майна, що належить їй. Однак, відповіді на своє звернення він не отримав.

Домоволодіння та земельна ділянка мають правовий режим спільної часткової власності. Домовленості щодо розподілу спірного майна між сторонами не має.

Тому ОСОБА_3 з урахуванням уточнених позовних вимог просив виділити в натурі та визнати за ним право власності, відповідно до варіанту № 2 висновку експерта №478/60-019 від 28 лютого 2019 року щодо поділу житлового будинку літ. «А» з прибудовою, господарських будівель та споруд домоволодіння АДРЕСА_1 , а саме на: частину житлового будинку літера «А», загальною площею 26,2 кв.м.: кімнату 1-3 площею 9,7 кв.м., прихожу 1-6 - площею 16,5 кв.м. вартістю 150963 грн; прибудову літера «а» вартістю 170466 грн; сарай літера «Б» вартістю 46176 грн; погріб літера «п/Б» вартістю 67558 грн; сарай літера «б» вартістю 59211 грн; сарай літера «б 1» вартістю 2212 грн; вбиральню літера «Д» вартістю 10344 грн; огорожу №2 вартістю 9365 грн; Ѕ огорожі №3 вартістю 8051 грн; криницю №4 вартістю 15824 грн, стягнувши з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсацію різниці вартості майна при відступленні від ідеальних часток 50/50 в розмірі 135803,50 грн. Також просив виділити в натурі та визнати право власності за ним на 2/3 частини земельної ділянки із стягненням з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсації різниці вартості 17% (відступлення від часток 50/50) в розмірі 130390 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Припинено право спільної часткової власності між співвласниками ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , на житловий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_1 , реєстровий № 13382 .

Виділено ОСОБА_1 в натурі у власність частку спільного спадкового майна - 49/100 житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_1 літ. «А», відповідно до варіанту №3 висновку експерта №478/60-019 від 28 лютого 2019 року, загальною вартістю у сумі розміром 399837,50 грн, а саме:

- частину житлового будинку літ. «А» загальною площею 33,5 кв.м., а саме: прихожу 1-6 площею 16,5 м.кв.; кімнату 1-5 площею 17,0 м.кв.;

частину прибудови літ. «а» загальною площею 11,6 кв.м., а саме: коридор 1-1 площею 5,8 м.кв.; ванну 1-7 площею 5,8 м.кв.;

- погріб літ. «п/Б»; сарай літ. «б1»; сарай літ. «В»; Ѕ огорожі №1; Ѕ огорожі №2; Ѕ огорожі №3; криницю №4.

Виділено ОСОБА_3 в натурі у власність частку спільного спадкового майна - 51/100 житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_1 літ. «А», відповідно до варіанту №3 висновку експерта №478/60-019 від 28 лютого 2019 року, загальною вартістю у сумі розміром 408895,50 грн, а саме:

- частину житлового будинку літ. «А» загальною площею 32,8 кв.м., а саме: кімната 1-4 площею 23,1 м.кв.; кімната 1-3 площею 9,7 м.кв.;

- частину прибудови літ. «а» загальною площею 12,3 кв.м., а саме: кухню 1-2 площею 12,3 м.кв.;

- сарай літ. «Б»; - сарай літ. «б»; - вбиральню літ. «Д»; - Ѕ огорожі №1; - Ѕ огорожі №2; - Ѕ огорожі №3;

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму компенсації при відхиленні від ідеальних часток в розмірі 4529 грн.

В решті вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави суму недоплаченого при подачі позову судового збору в розмірі 7173,66 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 3998,08 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати зі сплати судового збору в розмірі 4088,68 грн та витрати пов`язані з проведенням експертизи в сумі 5968,50 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 квітня 2019 року незаконним, необґрунтованим, суд першої інстанції вирішив спір без з`ясування всіх обставин справи, що мають значення для справи, висновки суду не ґрунтуються на належних, допустимих доказах та є суперечливими, порушено норми матеріального та процесуального права. Просив рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити зустрічний позов ОСОБА_3 .

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши осіб, які з`явилися в судове засідання, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що виділення в натурі часток сторін в будинку відповідно до варіанту №3 висновку експерта №478/60-019 від 28 лютого 2019 року, відповідатиме інтересам сторін у справі, при незначному відхиленню від ідеальних часток. Відмовляючи в частині позовних вимог про виділення в натурі часток земельної ділянки, що перебуває у спільній частковій власності, суд першої інстанції, виходив з того, що ці вимоги є недоведеними.

Таких висновків суд першої інстанції дійшов після повного, всебічного з`ясування обставин справи, перевірки доводів і заперечень сторін, надання належної правової оцінки зібраним у справі доказів та застосування правових норм, які регулюють дані правовідносини.

Судом першої інстанції встановлено, що сторонам на праві спільної часткової власності належить нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , до складу якого входять: житловий будинок з прибудовою, цегляний, житловою площею 49,8 кв.м., позначений літерою «А», сарай «Б», погріб «П/Б», сарай «б», сарай «б1», вбиральня «Д», сарай «В», криниця «№4», огорожа «№1-3», за реєстровим №13382, а також земельна ділянка площею 0,1 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , а саме: по Ѕ частці зазначеного майна кожному (а.с.7-14, 52-54).

Угоди про спосіб виділення частки із загального майна між співвласниками не досягнуто.

Так, поняття спільної часткової власності визначено в частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

Відповідно до положень статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Звертаючись до суду з позовом про виділ у натурі частки із майна позивач повинен довести (обґрунтувати) технічну можливість виділити частку, що зазвичай підтверджується висновком судової будівельно-технічної експертизи, який за своєю змістовною сутністю може замінювати висновок компетентних органів, на які покладено функції у сфері контролю за порядком і безпекою здійснення будівництва.

ОСОБА_3 звернувся із заявою до ТОВ «Подільський центр судових експертиз» про надання висновку оціночно-будівельного, будівельно-технічного та оціночно-земельного експертного дослідження, щодо визначення ринкової вартості нерухомого майна та визначення можливості та розробки варіантів розподілу між сторонами об`єкта нерухомого майна. На вирішення дослідження були поставлені питання:

1. Яка дійсна вартість житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельної ділянки, що розташовані за адресою:

АДРЕСА_1? 2 . Надати можливі варіанти поділу житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до ідеальних часток співвласників. При необхідності надати пропозиції щодо реконструкції даного об`єкта, а також визначити грошову компенсацію власнику, частка якого стане меншою за ідеальну.

Проведення дослідження було доручено судовим експертам ТОВ «Подільський центр судових експертиз» Данилюку В.О. та Пущик С.В. , які своїми підписами засвідчили про те, що вони обізнані про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за ст. 384 КК України.

Згідно з висновком експерта ТОВ «Подільський центр судових експертиз» №478/60-019 від 28 лютого 2019 року, ринкова вартість будинковолодіння разом із земельною ділянкою, які є предметом спору, складає 1575733 грн.

Поділити в натурі спірний житловий будинок по Ѕ частині співвласникам без відступу від даних часток не вбачається можливим. Провести розподіл спірного майна, максимально наближено до часток співвласників домоволодіння можливо тільки при умові зміни існуючих планувальних рішень. Експертами у висновку було запропоновано три можливих варіанти розподілу в натурі житлового будинку, господарських будівель і споруд домоволодіння АДРЕСА_1 між співвласниками по Ѕ частині, з визначенням розміру компенсації співвласнику частка якого буде менша після поділу, з рекомендаціями по проведенню будівельних та ремонтно-будівельних робіт з реконструкції, які описані в таблицях 11, 12, 13 дослідницької частини та зображені на Додатках 1, 2, 3 до даного висновку (а.с.85-169).

Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок», виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.

Висновком експертизи від 28 лютого 2019 року запропоновано варіант №3 виділу в натурі часток співвласників у житловому будинку з відступом від їх ідеального розміру, зокрема першому співвласнику - 49/100 часток, другому співвласнику - 51/100 часток.

За запропонованим варіантом розподілу другому співвласнику на користь першого співвласника необхідно сплатити грошову компенсацію при відхиленні від ідеальних часток у розмірі 4529 грн.

Під час апеляційного розгляду справи апелянтом не надано належних та допустимих доказів підтверджуючих, що висновок експертизи є таким, що суперечить іншим матеріалам справи. Під час апеляційного розгляду справи апелянтом не заявлялись клопотання про виклик експерта для роз`яснення висновку експерти або призначення по справі комплексної експертизи.

З огляду на те, що розподіл домоволодіння та виділ в натурі частки із спільного майна не суперечить закону, є технічно можливим, що підтверджується висновком експертизи №478/60-019 від 28 лютого 2019 року, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про виділення в натурі часток сторін в будинку відповідно до варіанту №3 зазначеного висновку експерта з відповідною компенсацією при відхиленні від ідеальних часток у праві власності сторін, оскільки зазначений варіант враховує рівні інтереси обох сторін при незначному відхиленні від ідеальних часток.

Відповідно до положень статті 152 ЖК Української РСР виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується.

Доводи апеляційної скарги в тому, що суд першої інстанції не врахував вимоги ст.152 ЖК Української РСР, є безпідставними, апеляційний суд враховує, що виділ часток (поділ) жилого будинку, який перебуває у спільній частковій власності, відповідно до зазначеного висновку експерта є можливим, і кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом, є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постановах: від 04 грудня 2013 року № 6-130цс13 та від 30 вересня 2015 року № 6-286цс15 про те, що не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна, оскільки вони не є об`єктами права власності (положення статей 364, 367, 376 ЦК України, пункт 2.3 глави 2 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55).

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги в тому, що судовий експерт, надаючи висновок щодо ринкової вартості спірної земельної ділянки, не врахував, що сторонами заявлені вимоги про виділення частки із даної земельної ділянки та не включив до висновку варіанти її поділу, оскільки як вбачається з висновку експерта №478/60-019 від 28 лютого 2019 року, саме ОСОБА_3 звернувся із заявою до ТОВ «Подільський центр судових експертиз» про надання висновку оціночно-будівельного, будівельно-технічного та оціночно-земельного експертного дослідження. На вирішення дослідження були поставлені питання:

1. Яка дійсна вартість житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельної ділянки, що розташовані за адресою:

АДРЕСА_1? 2 . Надати можливі варіанти поділу житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до ідеальних часток співвласників. При необхідності надати пропозиції щодо реконструкції даного об`єкта, а також визначити грошову компенсацію власнику, частка якого стане меншою за ідеальну.

Отже ОСОБА_3 не ставив питання перед експертом щодо надання висновку з варіантами поділу спірної земельної ділянки.

Крім того, оскільки експертиза проводилась за зверненням ОСОБА_3 , зазначена цивільна справа не направлялась в експертну установу, то і безпідставні доводи апеляційної скарги, що експерт не врахував, що сторонами заявлені вимоги про виділення частки із даної земельної ділянки, так як експерту не було це відомо.

Посилання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на ту обставину, що суд першої інстанції не роз`яснив сторонам, що відповідно до даного висновку експерта виділити частку із спільної земельної ділянки неможливо, не є таким, що ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону, а тому не можуть бути врахованими.

Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що під час судового розгляду в засіданні суду першої інстанції безпосередньо брали участь сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (їм роз`яснювались їх права), їх інтереси представляли адвокати Савчук М.В. та Шевченко О.Б., які не є сторонами у розумінні приписів ст. 48 ЦПК України, є учасниками судового процесу, які мають повноваження на ведення справи в суді, здійснюють від імені осіб, яких вони представляють, їх процесуальні права та обов`язки (ст. 64 ЦПК України).

Оскільки приписами ст. 221 ЦПК України передбачено, що головуючий суддя роз`яснює учасникам справи їх права та обов`язки лише у разі необхідності, крім випадків, коли учасника справи представляє адвокат, суд під час судового засідання не був зобов`язаний роз`яснювати адвокатам наведені положення процесуального закону в силу того, що вони є професійними юристами та особами, які обізнані про права та обов`язки учасників цивільного процесу. Однак представником відповідача клопотання з приводу призначення експертизи для визначення варіантів поділу спірної земельної ділянки не заявлялось.

Таким чином, колегія суддів погоджується з вірним висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог про виділення в натурі часток земельної ділянки, яка перебуває у спільній частковій власності сторін, оскільки суду не було надано належних та допустимих доказів якими б підтверджувалась можливість варіантів розподілу спірної земельної ділянки між сторонами.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 змінила вимоги апеляційної скарги, в тому, що вбиральня не може бути предметом поділу, оскільки знаходиться на землі Вінницької міської ради і є самовільним будівництвом. Таке твердження апелянта є невірним, так як відповідно до інвентарної справи та технічного паспорту, самовільним будівництвом є гаражі під літ. «Е» і «Г». Інше все майно підлягає поділу (т.1 а.с.113).

З урахуванням наведеного, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до посилань про доведеність пред`явлених зустрічних позовних вимог та незаконність у їх частковій відмові з підстав його недоведеності, оскільки суд першої інстанції розглянув дану справу дотримавшись принципи гласності та диспозитивності цивільного судочинства, які передбачені ст. ст. 12, 13 ЦПК України, та вирішив спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наявних доказів.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 31 липня 2019 року.

Головуючий: підпис Сопрун В.В.

Судді: підписи Матківська М.В.

Міхасішин І.В.

Згідно з оригіналом: Сопрун В.В.