РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2019 року

м. Рівне

Справа № 567/1461/18

Провадження № 22-ц/4815/942/19

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Венгерчук А.О.

Рішення ухвалене в м. Острог Рівненської області

Дата ухвалення повного тексту 23 квітня 2019 року

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Тхоревський С.О.,

з участю сторін : ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Острозького районного суду Рівненської області від 16 квітня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до військової прокуратури Рівненського гарнізону, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору : Державна казначейська служба України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду, -

В С Т А Н О В И В :
В жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Острозького районного суду з позовом до військової прокуратури Рівненського гарнізону, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Державна казначейська служба України, про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду.

Зазначав, що внаслідок перебування під підозрою з 13 березня 2015 року по 31 липня 2018 року (41 місяць), через незаконні дії працівників військової прокуратури Рівненського гарнізону він зазнав таких втрат: втрати грошового забезпечення за період з 01.12.2014 по 01.09.2018 в сумі 292 881 грн, інфляційні втрати з 01 12.2014 по 01.09.2018 в сумі 50085,50 грн., а всього 342 966,50 грн шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Посилаючись на вказані обставини, просив позовні вимоги задовольнити. Стягнути за рахунок Державного бюджету на його користь у рахунок відшкодування завданої шкоди суму в розмірі 342 966,50 грн.

Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 16 квітня 2019 року відмовлено у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до військової прокуратури Рівненського гарнізону, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Державна казначейська служба України, про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає вказане рішення суду незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Зазначає, що внаслідок незаконних дій прокуратури Рівненського гарнізону перебував під підозрою з 13.03.2015 по 31.07.2018, згідно постанови про закриття кримінального провадження, яке закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, внаслідок чого позивач позбавлений грошового забезпечення.

Вважає, що судом першої інстанції неправильно встановлено обставини, які мають значення для справи, а саме, що ним не зазначено доказів незаконного позбавлення грошового забезпечення та завдання шкоди внаслідок даних обставин, та що саме відповідачем військовою прокуратурою Рівненського гарнізону було допущено дії або бездіяльність, які призвели б до порушення прав позивача.

Зазначає, що він не являється спеціальним суб`єктом вчинення військового злочину, незаконно перебував під підозрою з порушенням розумних строків з 13.03.2015 по 31.07.2018, що загалом складає 40 місяців 18 днів.

Також вказує, що місцевий суд необґрунтовано відмовив у визнанні розміру грошового забезпечення, розмір якого встановлюється КМУ і додаткового обґрунтування не потребує, розміри грошового забезпечення оприлюднені на офіційному веб-сайті Міністерства оборони України і є загальновідомими.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу військова прокуратура Рівненського гарнізону вказує, що вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 не визнає, проти її задоволення заперечує, вважає рішення Острозького районного суду Рівненської області від 16.04.2019 таким, що прийнято у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, з повним дослідженням всіх обставин справи.

Вказує, що ОСОБА_1 не доведено чи є військова прокуратура Рівненського гарнізону належним відповідачем у даній справі.

Зазначає, що для отримання грошових коштів в рахунок грошового забезпечення належного ОСОБА_1 можливо лише після повернення ОСОБА_1 до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , чого ним до цього часу зроблено не було.

Вказує, що органом досудового розслідування ОСОБА_1 не затримувався, під вартою не перебував, в цивільних та громадянських правах не обмежувався, запобіжний захід до нього не застосовувався, обшуки та інші слідчі (розшукові) дії в житлі та за місцем роботи ОСОБА_1 не проводились. В той же час, досудовим слідством зібрані належні та допустимі докази, які свідчать, що ОСОБА_1 протиправно не з`явився на військову службу із лікувального закладу.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник прокуратури Рівненського гарнізону Кір`яков С.В. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що ЗУ "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" не передбачено відшкодування не отриманого позивачем грошового забезпечення, виплата яких носить індивідуальний характер за наявності відповідних підстав, до стягнення не підлягають, як такі, виплата яких не передбачена вище згаданим Законом. Крім того, вказував на недоведеність складових елементів шкоди, протиправність діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними, а вина в цьому випадку презюмується.
З матеріалів справи вбачається, що командир відділення 2 МПР в/ч польова пошта ВО113 ОСОБА_1 , призваний 05 червня 2014 року за мобілізацією Острозьким об`єднаним РВК Рівненської області, 21 листопада 2014 року не повернувся до місця служби після відпустки.

Проведеним службовим розслідуванням, було встановлено, що до 05 листопада 2014 року сержант ОСОБА_1 перебував на лікуванні у шпиталі. З 5 по 20 листопада 2014 року він був звільнений від виконання службових обов`язків. 21 листопада 2014 року ОСОБА_1 не повернувся до місця служби після лікування. На неодноразові телефонні дзвінки з військової частини ОСОБА_1 відповідав, що знаходиться дома та не бажає повертатись у військову частину. Станом на 29.12.2014 року відповідач не прибув до місця служби. Матеріали щодо даного розслідування були направлені у Військову службу правопорядку штабу АТО на території Донецької та Луганської областей, для подальшого прийняття рішення.

Досудове розслідування кримінального провадження № 0000007 від 20.01.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України, здійснювалося військовою прокуратурою Рівненського гарнізону.
13 березня 2015 року ОСОБА_1 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.408 КК України.

Постановою Військової прокуратури Рівненського гарнізону від 31.07.2018 дане кримінальне провадження було закрите на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України за відсутністю у діянні ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення. З тексту постанови вбачається, що згідно свідоцтва про хворобу 3754/3 ОСОБА_1 непридатний до військової служби, захворювання у нього виникло після призову на військову службу, однак до вчинення ним злочину, він не являється спеціальним суб`єктом вчинення військового злочину.

Отже, ОСОБА_1 перебував під слідством з 13.03.2015 (з часу проголошення підозри у вчиненні кримінального правопорушення) по 31.07.2018 року (постанови про закриття кримінального провадження), що загалом складає 40 місяців 18 днів.

Згідно зі статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.
Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону № 266/94-ВР (ст. 1 зазначеного Закону).

Згідно з п. 2 ч.1 ст. 2 цього Закону, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених ним, виникає, зокрема, у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення.

За наведених у ст. 1 Закону № 266/94-ВР випадках, громадянинові відшкодовуються (повертаються), в тому числі, заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій. Таке відшкодування провадиться за рахунок коштів державного бюджету (п. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 4 цього Закону).

Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем в справі військовою прокуратурою Рівненського гарнізону Плисюк О.А. не затримувався, під вартою не перебував, в цивільних та громадянських правах не обмежувався, запобіжний захід до нього не застосовувався, обшуки та інші слідчі (розшукові) дії в житлі та за місцем роботи ОСОБА_1 не проводились. В той же час, досудовим слідством підтверджено, що ОСОБА_1 протиправно не з`явився на військову службу із лікувального закладу.

Військовою прокуратурою Рівненського гарнізону під час досудового розслідування кримінального провадження щодо ОСОБА_1 рішення щодо обмеження чи зупинення виплати грошового забезпечення не приймалось.

Відповідно до п. 34.4 діючої на той час Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 № 260 (в редакції, що діяла станом на дату неприбуття ОСОБА_1 до військової частини польова пошта НОМЕР_2 ) військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби на строк понад 10 діб, незалежно від причини залишення, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Про призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.
Згідно з п. 15 діючого на даний час Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260 грошове забезпечення не виплачується військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.
Відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 173 від 21.12.2014 року сержант ОСОБА_1 , вважається таким, що самовільно залишив військову частину і виведений в розпорядження наказом № 124 01.11.2014 року ( а.с.84).
Сержанту ОСОБА_1 призупинено виплату грошового забезпечення в зв`язку з відсутністю на службі понад 10 діб наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 182 від 30.12.2014 року у відповідності до п. 34 п.п. 4 наказу Міністерства оборони України № 260 від 11.06.2008 року (зі змінами). ( а.с.87).
Позивач ОСОБА_1 досі не з`явився в військову частину НОМЕР_1 та не звільнений з неї та з військової служби.
Отже, військова прокуратура не має відношення до зупинення грошового забезпечення позивача і не знайшло свого підтвердження посилання ОСОБА_1 , щосаме внаслідок перебування під підозрою з 13 березня 2015 року по 31 липня 2018 року (41 місяць), через незаконні дії працівників військової прокуратури Рівненського гарнізону він зазнав матеріальної шкоди, зокрема втрат грошового забезпечення за період з 01.12.2014 по 01.09.2018 в сумі 292881 грн та інфляційних втрат з 01 12.2014 по 01.09.2018 в сумі 50085,50 грн, а всього на суму 342 966,50 грн.

Мотивування ОСОБА_1 даного позову - про відшкодування матеріальної шкоди, нормами Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» колегія суддів розцінює, як маніпулювання позивача обставиною його перебування під підозрою, та як намагання покласти на військову прокуратуру відповідальність за наслідки своєї самовільної неявки в розташування військової частини за що командуванням було призупинено його грошове забезпечення.

Таким чином, апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції були всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, п.2 ч.1 ст. 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Острозького районного суду Рівненської області від 16 квітня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 30 липня 2019 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

Н.М. Ковальчук