Єдиний унікальний номер судової справи 490/5401/19
Номер провадження 22-ц/812/1389/19
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

19 серпня 2019 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Лисенка П.П.,

з секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 ухвалу, яка постановлена Центральним районним судом міста Миколаєва 20 червня 2019 року, під головуванням судді Чулупа О.С., в приміщенні цього ж суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики,

УСТАНОВИЛА:

У червні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до розписки від 21 грудня 2017 року ОСОБА_5 надав ОСОБА_6 та ОСОБА_4 в борг кошти в сумі 650 000 доларів США та 47 000 євро, які останні зобов`язалися повернути до 31 вересня 2018 року.

Відповідачі вчасно, в строк до 31 вересня 2018 року, грошові кошти не повернули та всіляко ухиляються від виконання своїх зобов`язань.

Посилаючись на викладені обставини, а також на небажання відповідачів повертати борг добровільно, ОСОБА_5 просив суд стягнути на його користь в солідарному порядку з ОСОБА_7 та ОСОБА_4 заборгованість за договором позики в сумі 650 000 доларів США та 47 000 євро, а також 3% річних в розмірі 13 676.71 доларів США та 988.93 євро.

Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 20 червня 2019 року позовну заяву ОСОБА_5 передано на розгляд до Чаплинського районного суду Херсонської області на підставі ч.9 ст.187 ЦПК України.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_8 - ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу районного суду скасувати, а матеріали справи повернути до Центрального районного суду міста Миколаєва для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою й такою, що постановлена із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зазначено, що районний суд не звернув увагу на те, що відповідно до ст.532 ЦК України, якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання провадиться за грошовим зобов`язанням - за місцем проживання кредитора, яке, у даному випадку, знаходиться у Центральному районі міста Миколаєва.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Направляючи позовну заяву ОСОБА_8 до Чаплинського районного суду Херсонської області суддя виходив з того, що відповідачі проживають у селі Надеждівка Чаплинського району Херсонського району, а тому, відповідно до ч.1 ст.27 ЦПК України, зазначена справа підсудна саме названому суду.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду погоджується з таким висновком суду, з огляду на наступне.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Положення про підсудність справ врегульовано у главі 2 розділу I ЦПК України.

Згідно з нормами процесуального закону завданням інституту підсудності є розподіл цивільних справ між судами загальної юрисдикції для більш швидкого і правильного розгляду і вирішення справи, найбільш ефективного захисту прав, свобод та інтересів суб`єктів права.

Дотримання судами процесуальних норм інституту підсудності є вимогою ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке гарантує, що кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Так, за змістом ч.1 ст.27 ЦПК України, яка носить загальний характер, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8 пред`явив позов до відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики.

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи від 30 липня 2019 року, яка надана на запит суду апеляційної інстанції, відповідач ОСОБА_4 з 16 грудня 2015 року зареєстрований за адресою: будинок АДРЕСА_1 (а.с.53).

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи від 30 липня 2019 року, яка надана на запит суду апеляційної інстанції, відповідач ОСОБА_9 з 05 лютого 2016 року зареєстрований за адресою: будинок АДРЕСА_1 (а.с.55).

Виходячи із вищенаведеного дана цивільна справа підсудна саме Чаплинському районному суду Херсонської області.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що підсудність даної справи повинна визначатися з врахуванням положень ст.532 ЦК України, згідно якої, якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання провадиться за грошовим зобов`язанням - за місцем проживання кредитора є безпідставними, оскільки вищевказаною нормою матеріального права передбачено місце виконання зобов`язання, тобто місце в якому мають бути вчиненні дії боржника, яких вправі вимагати від нього кредитор, однак, що стосується вирішення питання про підсудність цивільних справ, то воно регулюється спеціальним процесуальним законом, а саме - ЦПК України.

Оскільки між сторонами виникли зобов`язальні відносини, а саме фактично виникли правовідносини позики, підсудність справи визначається за загальними правилами (ч.1. ст.27 ЦПК України).

За такого доводи апеляційної скарги про те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам ЦПК України, є необґрунтованими.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 20 червня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: О.І. Галущенко

П.П. Лисенко

Повний текст судового рішення

складено 21 серпня 2019 року