Провадження №2-п/522/211/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2019 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Шкамерди К.С.

за участю секретаря судового засідання Довгань Ж.А.,

представник позивача ОСОБА_1 адвоката Татар В.Г.

представника Одеської міської ради Старостіна О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі заяву Одеської міської ради про перегляд заочного рішення по справі №522/10208/13-ц за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Приморського районного суду м.Одеси перебувала справа за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права власності.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 травня 2013 року задоволено позов ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права власності.

11.05.2019 року Одеська міська рада звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення.

В обґрунтування заяви заявник вказує, що 28.08.2013 року Приморський районний суд м. Одеси виніс заочне рішення по справі № 522/10208/13-ц, яким позов задоволено. Із таким рішенням відповідач не може погодитись, вважає його незаконним та необґрунтованим, оскільки обставини справи встановлені не в повному обсязі. Відповідач вважає, що рішенням суду було порушено вимоги, щодо прийняття заочного рішення, оскільки Одеську міську раду про час та місце судового розгляду повідомлено не було. Представник відповідача ОМР вважає, що за таких обставин заочне рішення підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 16.05.2019 року заява Одеської міської ради про перегляд заочного рішення призначена до розгляду у судовому засіданні.

У судовому засіданні представник заявника підтримав заяву про перегляд заочного рішення та просив її задовольнити.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Татар В.Г. заперечувала проти задоволення заяви про перегляд заочного рішення.

За вимогами правила ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Суд, дослідивши матеріали справи, матеріали заяви про перегляд заочного рішення суду, заслухавши пояснення учасників справи, приходить до висновку про залишення заяви про перегляд заочного рішення суду без задоволення, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, законодавець для скасування заочного рішення суду передбачає сукупність умов, а саме неявка в судове засідання з поважних причин та істотне значення доказів для вирішення справи.

Судом встановлено, що заочним рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 28 травня 2013 року задоволено позов ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права власності та суд визнав за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 45,37 кв.м., яка складається з наступних приміщень: « 1» - душева кімната, площею 3,55 кв.м., « 2» - санвузол, площею 1,38 кв.м., « 3» - кладова, площею 5,18 кв.м., « 4» - коридор, площею 1,90 кв.м., « 5» - кухня, площею 4,74 кв.м., «6» -житлова кімната, площею 17,67 кв.м., «7» - житлова кімната, площею 6,81 кв.м., «8» -коридор, площею 4,14 кв.м.

Для перегляду судом заочного рішення необхідна наявність усіх підстав для перегляду передбачених ч.1 ст. 288 ЦПК України, які у заяві представника відповідача про перегляд заочного рішення відсутні.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач був належним чином сповіщений про час розгляду справи. Відзиву, заяв чи клопотань від відповідача до суду не надходило.

Суд враховує, що заявником не додано доказів, якими він обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача та які мають мати істотне значення для правильного вирішення спору та які не були відомі суду підчас задоволення заочного рішення.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини - справа "Желтяков проти України" (п.42-43) Європейський суд з прав людини наголосив, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (див. рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП],№28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Відповідно до ч. 3ст. 287 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду в загальному порядку.

На підставі вищевикладеного, з врахуванням практики Європейського суду з прав людини щодо остаточності рішення суду, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви Одеської міської ради про перегляд заочного рішення судом першої інстанції, а значить заява підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76, 89, 258-260, 287, 288 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву Одеської міської ради про перегляд заочного рішення по справі №522/10208/13-ц за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права власності залишити без задоволення.

Роз`яснити заявнику, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складений та підписаний суддею 09 серпня 2019 року.

Суддя К.С. Шкамерда