ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2019 року

м.Суми

Справа №588/1181/17

Номер провадження 22-ц/816/2692/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Левченко Т. А.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 20 лютого 2019 року в складі судді Линник О.С., ухваленого у м. Суми, повний текст якого складений 27 лютого 2019 року,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в особі законного представника ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя, уточнивши позовні вимоги заявою від 20 лютого 2019 року (т. 2 а.с. 68 - 69), та просила суд визнати спільним майном:

- прибудову до житлового будинку під літ. «а4», прибудову до житлового будинку під літ. «а5», гараж під літ. «Ж», оглядову яму гаражну під літ. «ж», вбиральню під літ. «Є» , паркан бетонний під №4, ворота під №3, колодязь під літ. «к», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, а також:

- цемент М-400;

- газоблок високоточний;

- апарат опалювальний газовий побутовий ATON;

- автоматичний прибор управління газогорілочними пристроями;

- апарат комбінований твердопаливний водонагрівальний;

- побутовий центробіжний електронасос БЦЄ0,5 «Водолєй»,

- кільця колодязні 8 штук;

- пилу циркулярну «Протон» ПД-185;

- рубанок електричний «Протон»;

- дриль шуруповерт;

- мотоблок Аврора МТ-81Д ;

- дриль ударний;

- пуско - зарядний пристрій для автомобільних акумуляторних батарей;

- точильний станок;

- бетонозмішувач FORTE;

- зварювальну маску з автоматичним затемненням;

- цифровий супутниковий приймач;

- DVD плеєр;

- стартер;

- пральну машину Indesit;

- мопед;

- маршрутизатор для підключення до Інтернета,;

- болгарку;

- елекрозварювальний пристрій «Рига»;

- дробівку для зерна;

- утеплювальні матеріали на будинок;

- холодильник SAMSUNG;

- кухонну плиту Indesit,

- батареї для опалення приміщення 3 штуки;

Також ОСОБА_1 просила провести розподіл вказаного майна та виділити їй у власність утеплювальні матеріали на будинок, холодильник SAMSUNG, кухонну плиту Indesit та стягнути з відповідача на її користь компенсацію за різницю при поділі майна подружжя за нерухоме майно в сумі 130952,5 грн та за рухоме майно в сумі 25313 грн, а всього 156265,5 грн.

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 20 лютого 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 рухоме майно:

- цемент М-4000 вартістю 356 грн;

- газоблок високоточний 3 куб м вартістю 2760 грн;

- побутовий центробіжний електронасос БЦЄ 0.5. «Водолєй» вартістю 3000 грн;

- кільця колодязні 2 штуки вартістю 740 грн;

- кільця колодязні 6 штук вартістю 2220 грн;

- пилу циркулярну «Протон» ПД-185, вартістю 1000 грн;

- рубанок електричний «Протон» вартістю 300 грн;

- дриль ударний вартістю 1000 грн;

- пуско-зарядний пристрій для автомобільних акумуляторних батарей вартістю 500 грн;

- точильний станок вартістю 150 грн;

- зварювальну маску з автоматичним затемненням вартістю 300 грн;

- стартер вартістю 2500 грн;

- пральну машину INDESIT вартістю 4000 грн;

- мопед вартістю 2000 грн;

- маршрутизатор для підключення до інтернету вартістю 400 грн;

- болгарку вартістю 300 грн;

- утеплювальні матеріали на будинок вартістю 6000 грн.

Всього загальною вартістю 27526 грн.

Проведено розподіл спільного рухомого майна подружжя та виділено ОСОБА_1 у власність:

- утеплювальні матеріали на будинок вартістю 6000 грн.;

- побутовий центробіжний електронасос БЦЄ 0.5. «Водолєй» вартістю 3000 грн.;

- газоблок високоточний 3 куб м вартістю 2760 грн.;

- кільця колодязні 6 штук вартістю 2220 грн.

Всього на загальну вартість 13980 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсацію судового збору у сумі 139 грн. 86 коп.

Не погоджуючись з судовим рішенням ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Зокрема, заявник апеляційної скарги вказала, що не погоджується з рішенням суду в частині:

- відмови в задоволенні вимог про визнання спільним майном подружжя дрилі -шуруповерта оціненою вартістю 1000 грн, придбаного 08 грудня 2016 року, мотоблока Аврора МТ-81Д оціненою вартістю 12000 грн, придбаного 26 грудня 2011 року, бетонозмішувача FORTE оціненою вартістю 4900 грн, придбаного у 2016 році, цифрового супутникового приймача оціненою вартістю 1000 грн, придбаного у 2017 році, DVD плеєра оціненою вартістю 200 грн, придбаного у 2010 році, електрозварювального пристрою «Рига» оціненою вартістю 700 грн, придбаного у січні 2016 року, дробівки для зерна оціненою вартістю 1000 грн, придбаної у 2014 році, батарей для опалення приміщення в кількості 3 штук оціненою вартістю 6000 грн, придбаних у 2016 році, холодильника SAMSUNG оціненою вартістю 2000 грн, придбаного у 2010 році, кухонної плитки Indesit оціненою вартістю 2700 грн, придбаної у 2010 році, а всього рухомого майна загальною вартістю 31500 грн та стягнення на її користь грошової компенсації за вказане майно;

- виділу їй у власність побутового центробіжного електронасоса БЦЄ 0.5. «Водолєй» вартістю 3000 грн та кілець колодязних 6 штук вартістю 2220 грн, які відносяться до системи водопостачання та водовідведення;

- відмови в задоволенні вимог щодо визнання спільним майном подружжя загальною вартістю 13000 грн, яке встановлено в житловому будинку, а саме: апарату опалювального газового побутового ATON оціненою вартістю 2500 грн, придбаного у 2010 році, автоматичного прибору управління газогорілочними пристроями оціненою вартістю 500 грн, придбаного у 2010 році, апарату комбінованого твердопаливного водонагрівального оціненою вартістю 10000 грн, придбаного 26 липня 2015 року;

- невизнання спільним сумісним майном подружжя нерухомого майна та відмови в стягненні за нього компенсації в сумі 130952,50 грн, а саме: прибудови до житлового будинку під літ. «а4», прибудови до житлового будинку під літ. «а5», гаража під літ. «Ж», оглядової ями гаражної під літ. «ж», вбиральні під літ. «Є», колодязя під літ. «к», а також паркана бетонного під № 4, воріт під № 3, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, позивач зазначила, що відповідач не надав доказів на підтвердження cвоїх заперечень та спростування заявлених нею вимог. Як вказала ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, апарат опалювальний газовий побутовий ATON, автоматичний прибор управління газогорілочними пристроями, апарат комбінований твердопаливний водонагрівальний, пила циркулярна «Протон», рубанок електричний «Протон», дриль - шуруповерт, мотоблок Аврора, бетонозмішувач FORTE, цифровий супутниковий приймач, DVD плеєр, пральна машина INDESIT, електрозварювальний пристрій «Рига», дробівка для зерна, батареї для опалення приміщення, холодильник SAMSUNG та кухонна плитка Indesit були придбані під час перебування сторін у шлюбі та вивезені відповідачем ще до розірвання шлюбу.

Крім того, позивач вказала на ту обставину, що місцевий суд безпідставно задовольнив її клопотання про призначення експертизи по визначенню ринкової вартості нерухомого майна, оскільки суд не взяв до уваги висновки експертизи при ухваленні рішення по даній справі. До того ж, ОСОБА_1 зауважила, що суд у рішенні не зазначив за рахунок чиїх коштів та зусиль було побудовано спірне нерухоме майно, хоча ці обставини встановлювались у суді першої інстанції. Разом з тим, відповідач, як власник нерухомого майна, за весь час судового розгляду не вчинив жодних дій по введенню в експлуатацію самочинно збудованого майна, а в технічному паспорті та у висновку судового експерта відсутні дані про те чи є самочинно збудоване майно не завершеним будівництвом. У той же час, позивач вказала, що самочинно збудоване майно має свою вартість, що вбачається з довідки характеристики та з висновку експерта.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 вважає, що має право вимагати від відповідача грошову компенсацію за половину вартості спірного нерухомого майна, яке приналежне до житлового будинку, що належить відповідачу. При цьому, позивач зазначила, що на даний час відповідачі не провели розрахунок розміру часток у спільній частковій власності на належне їм нерухоме майно.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 про задоволення апеляційної скарги, відповідача ОСОБА_3 про залишення рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вирішуючи позовні вимоги, суд першої інстанції врахував ту обставину, що відповідач визнав позов щодо частини рухомого майна вартістю 23526 грн, а також те, що пральна машина Indesit заявленою вартістю 4000 грн була придбана під час перебування сторін у шлюбі, тобто 24 квітня 2016 року, тому суд вважав, що загальна сума вартості рухомого майна, яке було придбано сторонами за спільні кошти під час перебування у шлюбі та підлягає поділу становить 27526 грн. Також, ураховуючи те, що відповідач не погодився сплатити позивачу компенсацію вартості за майно, яким він на даний час володіє, тому з огляду на вимоги ч.ч. 4, 5 ст. 71 СК України суд провів розподіл рухомого майна між сторонами в натурі, виділивши позивачу рухоме майно (утеплювальні матеріали на будинок вартість 6000 грн, побутовий центробіжний електронасос БЦЄ 0.5. «Водолєй» вартістю 3000 грн, газоблок високоточний 3 куб м вартістю 2760 грн, кільця колодязні 6 штук вартістю 2220 грн) на загальну суму 13980 грн, що на 212 грн більше від половини, беручи до уваги інтереси малолітніх дітей сторін, які проживають з позивачем, а все інше рухоме майно, яке суд визнав спільним майном подружжя, залишив у користуванні сторін.

Що стосується частини спірного нерухомого майна, а саме: прибудови до житлового будинку «а4», прибудови до житлового будинку «а5», гаража «Ж», оглядової ями гаражної «ж», то суд відмовив у задоволенні позовних вимог щодо визнання його спільним майном подружжя та стягнення на користь позивача грошової компенсації, оскільки виходив з того, що вказане нерухоме майно є самочинним будівництвом, не прийнятим в експлуатацію, тому не може бути об`єктом права власності та предметом поділу в судовому порядку.

Крім того, як зазначив місцевий суд, господарські об`єкти та побудови, які не є самочинним будівництвом та побудовані за час шлюбу сторонами (вбиральня під літ. «Є», паркан бетонний під №4, ворота під №3 та колодязь під літ. «к») не можуть бути визнані сумісною власністю подружжя окремо від житлового будинку з огляду на приналежність цих речей до садиби (ст. 381 ЦК України), а оскільки позивач не заявляла вимог про визнання права на частку у житловому будинку та в господарських будівлях і спорудах, розташованих за адресою по АДРЕСА_1 , тому суд відмовив у задоволенні вимог про визнання вказаних господарських споруд спільним майном подружжя та стягнення на користь позивача грошової компенсації за частку у таких спорудах.

Також місцевий суд вважав безпідставними позовні вимоги до ОСОБА_4 в особі законного представника ОСОБА_5 , пред`явлені як до спадкоємця після смерті ОСОБА_6 , так як вони ніяким чином не зачіпають права сторін щодо поділу майна подружжя.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, з 22 грудня 2010 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 23 червня 2017 року (т. 1 а.с. 11).

За час перебування у шлюбі у них народилися сини: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 20).

Відповідачу ОСОБА_3 на підставі договору купівлі - продажу від 09 грудня 2006 року, укладеного з ОСОБА_9 , належить на праві приватної власності 71/100 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно та матеріалами інвентаризаційної справи на будинок (т. 2 а.с. 1 та матеріали інвентаризаційної справи № 2536).

Інші 29/100 частки житлового будинку належали ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті ОСОБА_6 неповнолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка діяла за згодою матері ОСОБА_5 , звернулася до Тростянецької районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом і нотаріальною конторою була заведена спадкова справа № 34/2018 (т. 1 а.с.192 -193).

Під час шлюбу сторони проживали у будинковолодінні за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом першої інстанції встановлено, що будинок по АДРЕСА_1 має два окремі входи та окремі комунікації. У більшій частині будинку загальною площею 88,7 кв.м проживає позивач з дітьми, а в іншій частині площею 31,9 кв.м проживала ОСОБА_6 .

Згідно з довідкою про показники об`єкта нерухомості, складеної КП Тростянецькоїміської ради «БТІ» за №148 від 28 серпня 2017 року, станом на 31 січня 2017 року домоволодіння по АДРЕСА_1 має наступні характеристики:

1) «А1ж» -житловий будинок шлакоблочний;

2) «а» - прибудова цегляна

3) «а1» - прибудова піноблочна;

4) «а2» - прибудова цегляна;

5) «а3» - прибудова цегляна;

6) «а4»- прибудова піноблочна;

7) «а5» - прибудова піноблочна;

8) «Б» - сарай-літня кухняшлакоблок;

9) «б» - прибудовадерев`яна;

10) «В» -сарайшлакоблочний;

11) «Г» -літня кухняцегляна;

12) «г» - погріб цегляний;

13) «г1» - прибудова цегляна;

14) «г2» - прибудова цегляна;

15) «п/г» - погріб цегляний;

16) «Д» - вбиральня цегляна;

17) «Є» - вбиральня цегляна вартістю 5119 грн;

18) «Ж» - гараж піноблок/цегла;

19) «ж» - оглядова яма гаражна;

20) «К»- колодязь з/бетонні кільця вартістю 36459грн;

21) «№1-2» - огорожа залізна/дощата;

22) «№3» -ворота металеві вартістю 6650грн;

23) «№4» - огорожа бетонна вартістю 4049 грн.

Житловий будинок одноповерховий, складається із 4-ох житлових кімнат, загальна площа будинку - 120,6кв.м., в тому числі житлова площа - 55,6 кв.м.

При проведенні технічної інвентаризації було виявлено самочинне будівництво, а саме: прибудова до житлового будинку під літ. «а4» вартістю 40301 грн, прибудова до житлового будинку під літ.«а5» вартістю 101375 грн, гараж під літ. «Ж» вартістю 93108 грн, гаражна яма оглядова під літ. «ж» вартістю 3945 грн. Загальна вартість самочинного будівництва становить 238729 грн. (т. 1 а.с.21).

18 квітня 2017 року КП Тростянецької міської ради «БТІ» направило повідомлення до Управління ДАБІ у Сумській області про виявлене самочинне будівництво по АДРЕСА_1 , а саме: щодо прибудови до житлового будинку під літ. «а4», прибудови до житлового будинку під літ.«а5» та гаража під літ. «Ж» (т. 1 а.с. 19).

З листа Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 16 листопада 2017 року вбачається, що в електронній базі та книгах реєстрації державних актів право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 зареєстровано на ім`я ОСОБА_6 (29/100), а саме: державний акт на право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку і споруд серії НОМЕР_1 та на ім`я ОСОБА_9 (71/100) державний акт на право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку і споруд серії НОМЕР_2 (т. 1 а.с. 94).

Підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом стало те, що сторони не змогли домовитися про досудовий порядок поділу майна, нажитого за спільні кошти за час шлюбу.

Ухвалою Тростянецького районного суду Сумської області від 09 серпня 2018 року по даній справі за ініціативою позивача призначалась судова будівельно - технічна експертиза (т. 2 а.с. 18), на вирішення якої було поставлено наступне питання:

1) яка дійсна вартість нерухомого майна, що знаходиться з адресою: АДРЕСА_1 , відповідно технічного паспорта, виготовленого 02 лютого 2017 року, а саме:

- прибудови до житлового будинку під літ. «а4»;

- прибудови до житлового будинку під літ. «а5»;

- гаража під літ. «Ж»;

- оглядової ями гаражної під літ. «ж»;

- вбиральні під літ. «Є»;

- паркану бетонного під №4;

- воріт під №3;

- колодязя під літ. «к».

Висновком судової оціночно - будівельної експертизи № 1378, складеного 30 листопада 2018 року судовим експертом Сумського відділення Харківського науково - дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса, визначена ринкова вартість вказаного нерухомого майна у загальному розмірі 261905 грн (т. 2 а.с. 32 - 42).

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

У ст. 60 СК України йдеться про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із ч.1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Виходячи з вимог ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України; присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Отже, в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених ч. 5 ст. 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а також не висказав згоди на отримання грошової компенсації, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Пунктом 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідно до ч. 1. ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, спірні прибудова до житлового будинку «а4», прибудова до житлового будинку «а5», гараж «Ж» не завершені будівництвом, а також як і оглядова яма гаражна «ж» є самочинно збудованим майном, отже, не є об`єктом права власності, тому воно не може бути предметом поділу в судовому порядку, в тому числі, як спільно нажите майно подружжя.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання спільним майном подружжя вказаного вище нерухомого майна та стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації за частку у цьому майні.

Беручи до уваги викладене, доводи апеляційної скарги про те, що суд в оскарженому рішенні не вказав за рахунок чиїх коштів та зусиль було побудовано спірне нерухоме майно, а відповідач, як власник нерухомого майна, за весь час судового розгляду не вчинив жодних дій по введенню в експлуатацію самочинно збудованого майна не спростовують висновків суду у вказаній частині, оскільки за вимогами статей 328 та 329 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Крім того, з даних технічної інвентаризації на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 вбачається, що вбиральня під літ. «Є», паркан бетонний під №4, ворота під №3 та колодязь під літ. «к» входять до складу вказаного домоволодіння, розташованого за цією ж адресою та є невід`ємними частинами житлового будинку з іншими господарськими будівлями.

Ураховуючи норми ст. ст. 186, 380, 381 ЦК України щодо того, що господарсько-побутові будівлі та споруди, що розташовані з житловим будинком на одній земельній ділянці і призначені для забезпечення власника необхідними засобами благоустрою, вважаються приналежністю головної речі і не є самостійними нерухомими речами, у зв`язку з чим право власності на такі будівлі, як на окремі об`єкти визнаватися не може.

Отже, колегія суддів також погоджується і з висновком суду першої інстанції про те, що спірні господарські об`єкти (вбиральня під літ. «Є» , паркан бетонний під №4, ворота під №3 та колодязь під літ. «к») не можуть бути визнані спільною сумісною власністю подружжя окремо від житлового будинку, тому відсутні правові підстави і для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення на її користь грошової компенсації за вказане майно, ураховуючи і те, що жодним із подружжя не внесено відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що місцевий суд безпідставно задовольнив її клопотання про призначення експертизи по визначенню ринкової вартості нерухомого майна, а при ухваленні рішення не взяв їх до уваги, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки судова експертиза була призначена за клопотанням представника позивача, а встановлені висновком експертизи обставини не свідчать про наявність правових підстав для стягнення грошової компенсації за частку у спірному нерухомому майні.

Разом з тим, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в частині щодо часткового задоволення позовних вимог про визнання спільним рухомого майна та в частині реального поділу майна, колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається та сторонами не заперечується, що вони не дійшли домовленості щодо володіння, користування і розпорядження спірним рухомим майном, між ними не досягнуто згоди щодо грошової компенсації замість їх частки у праві спільної сумісної власності на майно, жодним із подружжя не внесено відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

При цьому, відповідач ОСОБА_3 в суді першої інстанції частково визнав позовні вимоги ОСОБА_1 , що стосуються визнання спільним сумісним майном деякого, зазначеного у позові майна. Зокрема, він не заперечував вартість та право позивача на спільне майно, придбане за час шлюбу, а саме на: побутовий центробіжний електронасос БЦЄ 0,5«Водолєй», кільця колодязні 2 штуки, цемент М-400, газоблок високоточний 3 куб.м., дриль ударний, пуско - зарядний пристрій для автомобільних акумуляторних батарей, точильний станок, зварювальну маску з автоматичним затемненням, стартер, мопед, маршрутизатор для підключення до Інтернета, болгарку, утеплювальні матеріали на будинок.

Щодо іншого рухомого майна, то відповідач заявлені вимоги не визнав.

Пунктом п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про те, що суд в повній мірі не встановив обсяг спільно нажитого майна, колегія суддів виходить з наступного.

На підтвердження своїх позовних вимог щодо придбання спірного нерухомого майна за час перебування з ОСОБА_3 у шлюбі позивач надала товарні чеки, інструкції з експлуатації, користування та обслуговування обладнання, гарантійні талони, видаткові накладні (т. 1 а.с. 58 - 81).

Зокрема, з гарантійного талона на акумуляторну дриль - шуруповерт DХСD-10.8Lі (т. 1 а.с. 63) вбачається, що його було придбано у 2016 році, тобто під час перебування сторін у шлюбі. Разом з тим, відповідач ОСОБА_3 не надав до суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень, що дриль належить його зятю, тому суд, відповідно, безпідставно вважав недоведеними позовні вимоги щодо вказаного нерухомого майна.

Таким чином, суд безпідставно не визнав за позивачем права на акумуляторний дриль - шуруповерт, у зв`язку з чим рішення суду в частині щодо відмови у задоволенні позовних вимог у вказаній частині підлягає скасуванню, а за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на праві спільної власності слід визнати право власності по 1/2 частині на акумуляторну дриль - шуруповерт.

Крім того, під час розгляду справи в апеляційному суді відповідач ОСОБА_3 частково визнав апеляційну скаргу та погодився з доводами позивача про те, що апарат комбінований твердопаливний водонагрівальний, мотоблок Аврора МТ-81Д, бетонозмішувач FORTE, цифровий супутниковий приймач, електрозварювальний пристрій «Рига», дробівка для зерна та батареї для опалення приміщення в кількості 3 штуки набуті подружжям за спільні кошти під час перебування у шлюбі, тому є їхньою спільною сумісною власністю.

У ч. 4 ст. 364 ЦПК України йдеться про те, що визнання апеляційної скарги іншою стороною враховується судом апеляційної інстанції у частині наявності або відсутності фактів, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання спільним сумісним майном апарата комбінованого твердопаливного водонагрівального, мотоблока Аврора МТ-81Д, бетонозмішувача FORTE, цифрового супутникового приймача, електрозварювального пристрою «Рига», дробівки для зерна та батарей для опалення приміщення в кількості 3 штуки підлягають задоволенню і за сторонами слід визнати право власності по 1/2 частині на вказане рухоме майно.

У той же час, позивач не довела належними та допустимими доказами того, що DVD плеєр, холодильник SAMSUNG та кухонна плитка Indesit були набуті сторонами за час шлюбу та є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Зокрема, інструкції з експлуатації, гарантійні талони (т. 1 а.с. 71, 74) не містять даних щодо особи покупця та часу придбання нерухомого майна.

До того ж, позивач наполягала на тому, що йдеться про холодильник SAMSUNG, а суду вона надала документ на холодильник LG.

Разом з тим, задовольняючи позов в частині реального поділу майна, нажитого сторонами за час перебування в шлюбі, та виділяючи позивачу у власність утеплювальні матеріали на будинок, побутовий центробіжний електронасос «Водолєй», газоблок високоточний 3 куб м та кільця колодязні 6 штук, суд першої інстанції фактично вийшов за межі вимог позову, так як у позовній заяві ОСОБА_1 просила виділити їй у власність утеплювальні матеріали на будинок, холодильник SAMSUNG та кухонну плиту Indesit, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги в зазначеній частині заслуговують на увагу.

Отже, ураховуючи ті обставини, що сторони не дійшли домовленості щодо володіння, користування і розпорядження спірним майном і між ними не досягнуто згоди про грошову компенсацію замість їх частки у праві спільної сумісної власності на майно, жодним із подружжя не внесено відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, тому рішення суду першої інстанції про поділ майна колишнього подружжя при такому варіанті, коли у власність позивачу були виділені утеплювальні матеріали на будинок, побутовий центробіжний електронасос «Водолєй», газоблок високоточний 3 куб м та кільця колодязні 6 штук, порушує принцип рівності прав кожного з подружжя на володіння, користування і розпорядження тим майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права

спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання

грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Таким чином, оскільки сторони не вчинили дій стосовно реального поділу спільного сумісного майна подружжя, а рухоме майно відноситься до неподільних речей, місцевий суд відповідно до положення ч. 1 ст. 70 СК України повинен був визнати за позивачем та відповідачем (за кожним з них) право власності на 1/2 частку спірного майна (цемент М-4000, газоблок високоточний, побутовий центробіжний електронасос БЦЄ 0.5. «Водолєй», кільця колодязні 8 штук, пилу циркулярну «Протон» ПД-185, рубанок електричний «Протон», дриль ударний, акумуляторний дриль - шуруповерт DХСD-10.8Lі, пуско-зарядний пристрій для автомобільних акумуляторних батарей, точильний станок, зварювальна маска з автоматичним затемненням, стартер, пральну машину INDESIT, маршрутизатор для підключення до інтернету, болгарку, утеплювальні матеріали на будинок), як на ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу, залишивши це майно у їх спільній частковій власності.

Що стосується визнання спільним майном подружжя мопеда (мотоцикла), то сторони не надали ніякої інформації щодо ідентифікуючих даних вказаного майна, чітко не пояснивши: це мопед чи мотоцикл, тому колегія суддів вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимоги про внесення вказаного майна до спільного нажитого подружжям.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги до ОСОБА_4 в особі законного представника ОСОБА_5 , пред`явлені як до спадкоємця після смерті ОСОБА_6 , є безпідставними, так як позивач не довела, що даним спором можуть зачіпатися її права та обов`язки щодо поділу майна подружжя.

Беручи до уваги вищевикладені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржене рішення суду в частині визнання спільним майном подружжя рухомого майна, проведення розподілу майна і виділення у власність ОСОБА_1 утеплювальних матеріалів на будинок, побутового центробіжного електронасосу «Водолєй», газоблоку високоточного та кілець колодязних і щодо відмови у визнанні за позивачем права на 1/2 частину акумуляторного дриля - шуруповерта DХСD-10.8Lі, апарата комбінованого твердопаливного водонагрівального, мотоблока Аврора МТ-81Д, бетонозмішувача FORTE, цифрового супутникового приймача, електрозварювального пристрою «Рига», дробівки для зерна та батарей для опалення приміщення в кількості 3-х штук як таке, що постановлено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також з порушенням норм матеріального права підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі ст. 141 ЦПК України, ч. 2 п.1 п.п. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» пропорційно до задоволеної частини позовних вимог майнового характеру (18,6%) з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 307,76 грн за розгляд справи в суді першої інстанції та 930,60 грн (2515,08х37% частина задоволених вимог апеляційної скарги) за апеляційний перегляд справи.

Керуючись ст.ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 375, 376 ч. 1 п.п. 1, 4; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 20 лютого 2019 року в частині визнання спільним майном подружжя рухомого майна, проведення розподілу майна і виділення у власність ОСОБА_1 утеплювальних матеріалів на будинок, побутового центробіжного електронасосу «Водолєй», газоблоку високоточного, кілець колодязних, відмови у визнанні права на акумуляторний дриль - шуруповерт DХСD-10.8Lі та розподілу судових витрат скасувати і ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог у вказаній частині.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку:

- цементу М-4000;

- газоблока високоточного 3 куб м;

- апарата комбінованого твердопаливного водонагрівального;

- побутового центробіжного електронасоса БЦЄ 0.5. «Водолєй»;

- кілець колодязних 2 штук;

- кілець колодязних 6 штук;

- пили циркулярної «Протон» ПД-185;

- рубанку електричного «Протон»;

- мотоблока Аврора МТ-81Д;

- дриля ударного;

- акумуляторного дриля - шуруповерта DХСD-10.8Lі;

- пуско-зарядного пристрою для автомобільних акумуляторних батарей;

- точильного станка;

- бетонозмішувача FORTE;

- зварювальної маски з автоматичним затемненням;

- цифрового супутникового приймача;

- стартера;

- пральної машини INDESIT;

- маршрутизатора для підключення до інтернету;

- болгарки;

- елекрозварювального пристрою «Рига»;

- дробівки для зерна;

- утеплювальних матеріалів на будинок;

- батарей для опалення приміщення 3 штук.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку:

- цементу М-4000;

- газоблока високоточного 3 куб м;

- апарата комбінованого твердопаливного водонагрівального;

- побутового центробіжного електронасоса БЦЄ 0.5. «Водолєй»;

- кілець колодязних 2 штук;

- кілець колодязних 6 штук;

- пили циркулярної «Протон» ПД-185;

- рубанку електричного «Протон»;

- мотоблока Аврора МТ-81Д

- дриля ударного;

- акумуляторного дриля - шуруповерта DХСD-10.8Lі;

- пуско-зарядного пристрою для автомобільних акумуляторних батарей;

- точильного станка;

- бетонозмішувача FORTE;

- зварювальної маски з автоматичним затемненням;

- цифрового супутникового приймача;

- стартера;

- пральної машини INDESIT;

- маршрутизатора для підключення до інтернету;

- болгарки;

- елекрозварювального пристрою «Рига»;

- дробівки для зерна;

- утеплювальних матеріалів на будинок;

- батарей для опалення приміщення 3 штук.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання спільним майном подружжя мопеда (мотоцикла) відмовити.

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 в частині реального поділу майна і виділення їй того майна у власність відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 307,76 грн та за апеляційний розгляд справи в сумі 930,60 грн.

Залишити без змін рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 20 лютого 2019 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в особі законного представника ОСОБА_5 про:

- визнання спільним сумісним майном подружжя прибудови до житлового будинку під літ. «а4», прибудови до житлового будинку під літ. «а5», гаражу під літ. «Ж», оглядової ями гаражної під літ. «ж», вбиральні під літ. «Є» , паркану бетонного під №4, воріт під №3, колодязю під літ. «к», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а також DVD плеєра, холодильника SAMSUNG, кухонної плитки Indesit та про стягнення грошової компенсації.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01 серпня 2019 року.

Головуючий: С.Г. Хвостик

Судді: О.І. Собина

Т.А. Левченко