Ухвала

08 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 145/166/18

провадження № 61-10846св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Поділля»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля» на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 05 лютого 2019 року в складі судді Ратушняка І. О. та постанову Вінницького апеляційного суду від 07 травня 2019 року в складі колегії суддів: Міхасішина І. В., Войтка Ю. Б., Стадника І. М.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 05 лютого 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто із СТОВ «Поділля» на користь ОСОБА_1 заборгованість за заробітною платою у розмірі 15 632,13 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходив з того, що позивачем доведено порушення відповідачем обов`язку щодо виплати заробітної плати за лютий-травень 2017 року в сумі 15 632,13 грн, що підтверджується довідками СТОВ «Поділля» № 1 і №3 від 23 січня 2019 року.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання незаконним наказу СТОВ «Поділля» від 13 травня 2015 року № 1 про відкликання ОСОБА_1 з посади директора, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач порушив строк звернення до суду для вирішення таких позовних вимог, встановлений статтею 233 КЗпП України, водночас постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 15 вересня 2015 року в адміністративній справі № 802/1393/15-а, на яку посилається позивач на обґрунтування своїх вимог, це питання не вирішувалося, а постановою Вищого господарського суду України від 08 грудня 2015 року у справі №902/719/15 відмовлено у задоволенні позову, зокрема, ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення загальних зборів СТОВ «Поділля» від 25 березня 2015 року, оформленого протоколом № 89, та рішень від 13 травня 2015 року, оформлених протоколами № 1 і № 2.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 14 травня 2015 року по 16 лютого 2016 року, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що наказ № 1 від 13 травня 2015 року не визнаний незаконним, при цьому ОСОБА_1 працюючи на посаді директора товариства до 25 травня 2017 року, знаючи про порушення свого права, як керівник підприємства не відшкодував заборгованість по заробітній платі за час його вимушеного прогулу і не звернувся із заявою про вирішення такого спору у передбачений законом строк.

Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 25 травня 2017 року, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 свідомо не з`являвся для отримання заробітної плати, хоча неодноразово був запрошений до каси товариства для розрахунку, останній раз був повідомлений особисто в листопаді 2018 року.

Крім того, моральна шкода, заподіяна ОСОБА_1 полягає у душевних стражданнях, яких зазнав позивач внаслідок незаконних дій щодо нього, і вимагає додаткових зусиль для відновлення своїх порушених прав у судовому порядку.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 07 травня 2019 року рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 05 лютого 2019 року скасовано, позов задоволено частково.

Визнано незаконним наказ СТОВ «Поділля» від 13 травня 2015 року № 1 в частині відкликання з посади директора СТОВ «Поділля» ОСОБА_1 .

Стягнуто з СТОВ «Поділля» на користь ОСОБА_1 11 252,00 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 14 травня 2015 року по 16 лютого 2016 року. Сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу визначена без утримання податків та обов`язкових платежів.

Стягнуто з СТОВ «Поділля» на користь ОСОБА_1 18 594,52 грн заборгованості за заробітною платою.

Стягнуто з СТОВ «Поділля» на користь ОСОБА_1 87 421,37 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні визначена без утримання податків та обов`язкових платежів.

Стягнуто з СТОВ «Поділля» на користь ОСОБА_1 1 500,00 грн моральної шкоди.

У задоволенні решти вимог відмовити. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду в частині стягнення заробітної плати в межах платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Суд апеляційної інстанції виходив із того, що у зв`язку з недоведеністю обставин вручення копії наказу від 13 травня 2015 року № 1 про відкликання ОСОБА_1 з посади директора позивачу, строк, встановлений частини першої статті 233 КЗпП України для звернення до суду з відповідним позовом не є порушеним.

Також є помилковими висновки суду першої інстанції про чинність рішення зборів учасників СТОВ «Поділля» від 13 травня 2015 року, оформленого протоколом № 1 відповідно до рішення Господарського суду Вінницької області від 17 липня 2015 року, залишеним в силі постановою Вищого господарського суду України від 08 грудня 2015 року у справі № 902/719/15, оскільки у зазначеній господарській справі питання чинності рішення зборів учасників СТОВ «Поділля» від 13 травня 2015 року, оформленого протоколом № 1 не вирішувалося відповідно до заяви представника позивачів ОСОБА_2 від 05 червня 2015 року про зміну предмета позову.

Крім того, вимога про оплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу є спором про оплату праці, тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина друга статті 233 КЗпП України, з урахуванням того, що на момент вирішення спору СТОВ «Поділля» не було проведено з ОСОБА_1 розрахунку у повному обсязі, з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення.

Оскільки внаслідок дій відповідача були порушені трудові права ОСОБА_1 у вигляді незаконного звільнення, невиплати заробітної плати, непроведення остаточного розрахунку при звільненні, висновок суду першої інстанції про недоведеність вимог про відшкодування моральної шкоди є помилковим.

У червні 2019 року СТОВ «Поділля» подало касаційну скаргу до Верховного Суду, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга обґрунтована, зокрема, тим, що в порушення норм процесуального права суди не з`ясували природу правовідносин, оскільки в даній справі має місце виключно корпоративний спір, а тому даний спір підсудний господарському суду.

У липні 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому просив касаційну скаргу відхилити, а постанову апеляційного суду залишити без змін.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Частиною другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що справа підлягає призначенню до судового розгляду, оскільки доводи касаційної скарги викликають необхідність перевірки матеріалів справи.

Підстави для виклику сторін відсутні.

За таких обставин розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

З урахуванням категорії та складності справи, з огляду на положення частини одинадцятої статті 34 ЦПК України, справа підлягає розгляду в складі п`яти суддів.

Керуючись статтею 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля» про визнання незаконним наказу №1 від 13 травня 2015 року в частині відкликання з посади директора, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, заборгованості за заробітною платою, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, за касаційною скаргою Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля» на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 05 лютого 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 07 травня 2019 року, призначити до судового розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Бурлаков

Є. В. Коротенко

В. П. Курило