ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 серпня 2019 року

м. Харків

справа № 638/4193/17

провадження № 22-ц/818/2662/19

провадження № 22-ц/818/3775/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря - Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Державне підприємство «Харківський обласний радіотелевізійний передавальний центр»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Харківський обласний радіотелевізійний передавальний центр» про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу за апеляційними скаргами Державного підприємства «Харківський обласний радіотелевізійний передавальний центр» на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2019 року та на додаткове рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 травня 2019 року, постановлені під головуванням судді Подус Г.С., в залі суду в місті Харкові, -

в с т а н о в и в:

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Харківський обласний радіотелевізійний передавальний центр» про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2019 року позов задоволено. Поновлено ОСОБА_1 на Державному підприємстві «Харківський обласний радіотелевізійний передавальний центр» на посаді електромеханіка засобів РМ, ТБ з залишенням попереднього посадового окладу. Стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення, тобто з 22.02.2017 року. Стягнуто з Державного підприємства «Харківський обласний радіотелевізійний передавальний центр» на користь ОСОБА_1 в рахунок компенсації моральної шкоди 5 000 грн. Стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1 920 грн.

Додатковим рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 травня 2019 року зазначено, що стягненню з Державного підприємства «Харківський обласний радіотелевізійний передавальний центр» на користь ОСОБА_1 підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення, тобто з 22.02.2017 року по 26.02.2019 року у розмірі 168 391,11 грн. Також зазначено, що рішення у частині поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнень за один місяць, що складає 10 083,30 грн., підлягає негайному виконанню.

В апеляційних скаргах Державне підприємство «Харківський обласний радіотелевізійний передавальний центр» просить скасувати рішення та додаткове рішення суду першої інстанції.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що звільнення позивача відбулося у відповідності до вимог закону, оскільки на момент його звільнення на підприємстві не було вакантних посад, а здійснення перестановки (перегрупування) працівників на підприємстві в межах однорідних професій і посад при проведенні звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України є правом, а не обов`язком роботодавця. Крім того, позивачем не надано належних доказів спричинення йому підприємством моральної шкоди. У додатковому рішенні судом не визначено, за який саме календарний місяць, періоду вимушеного прогулу, суд допускає негайне виконання рішення щодо виплати заробітної плати. Визначена судом сума, яка підлягає негайному стягненню, перевищує фактичну суму заробітної плати за один місяць.

Позивач ОСОБА_1 надав відзив на апеляційну скаргу, просив апеляційну скаргу Державного підприємства «Харківський обласний радіотелевізійний передавальний центр» залишити без задоволення, а рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2019 року залишити без змін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення та додаткове рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивача незаконно було звільнено, тому ОСОБА_2 підлягає поновленню на посаді електромеханіка засобів РМ, ТБ з залишенням попереднього посадового окладу, оскільки позивачу при звільненні на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України Державне підприємство «Харківський обласний радіотелевізійний передавальний центр» повинне було запропонувати іншу вакантну посаду, оскільки в цеху № 3 було 3 посади електромеханіків без категорії. При цьому ОСОБА_1 мав переважне право на залишення на роботі, оскільки з працівників цеху № 3 він мав найвищу кваліфікацію. Крім того, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22.02.2017 року по 26.02.2019 року у розмірі 168 391,11 грн., а також моральна шкода у розмірі 5 000 грн.

Проте такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що 06 серпня 1990 року ОСОБА_1 був прийнятий на посаду електромеханіка РРС-10 зі шкідливими умовами праці по обслуговуванню генераторів СВЧ міста Лозова ДП Харківський обласний радіотелевізійний передавальний центр (а.с.7 т.1).

Наказом Державного підприємства «Харківський обласний радіотелевізійний передавальний центр» №68-і від 23.08.2006 року 01 вересня 2006 року позивач призначений на посаду електромеханіка засобів РМ, ТБ 1 категорії.

28.10.2016 року Головою Держспецзв`язку було затверджено План заходів по реорганізації підприємства.

Наказом Голови комісії з реорганізації директора ДП ХОРТПЦ №143 від 22.12.2016 року було передбачено скорочення з 22 лютого 2017 року посади електромеханіка засобів радіо та телебачення 1 категорії у складі цеху №3, про що ОСОБА_1 був ознайомлений під підпис (а.с.9 т.1).

Відповідно до протоколу №2, 24.01.2017 року відбулося засідання Первинної профспілкової організації Харківського обласного радіотелевізійного передавального центру, результатом якого було ухвалено надання з згоди ППО ХОРТПЦ на розірвання трудового договору ДП ХОРТПЦ з ОСОБА_1 за п. 1 ст. 40 КЗпП. (а.с. 51-53)

22 лютого 2017 року позивача було звільнено з посади згідно п.1 ст. 40 КЗпП України на підставі наказу №9-к (а.с.8 т.1).

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилався на те, що його звільнення є незаконним, оскільки він мав вищу кваліфікацію аніж інші працівники цеху №3, для скорочення було обрано саме його посаду адже на підприємстві не потрібна людина з його кваліфікацією. Під час засідання Первинної профспілкової організації Харківського обласного радіотелевізійного передавального центру, він надав зауваження та вказав, що до роботи на ДП ХОРТПЦ він має вищу освіту та працював головним інженером на іншому підприємстві, тому вважає себе більш кваліфікованим працівником, ніж інші, однак, заперечення профспілковою організацією Харківського обласного радіотелевізійного передавального центру до уваги прийнято не було. Позивач вважає, що наявні підстави для поновлення його на Державному підприємстві «Харківський обласний радіотелевізійний передавальний центр» на посаді електромеханіка засобів РМ, ТБ з залишенням попереднього посадового окладу; з Державного підприємства «Харківський обласний радіотелевізійний передавальний центр» на його користь слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення, тобто з 22.02.2017 року; а також в рахунок компенсації моральної шкоди 5 000 грн.

Статтею 43 Конституції України закріплено право на працю і заробітну плату. А саме визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом.

Відповідно до стаття 51 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу встановлені статтями 40, 41, 43, 431 КЗпП України.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до частин першої, третьої статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Згідно з частиною першою статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених, зокрема пунктом 1 статті 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріали справи свідчать про те, що у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема скорочення штату працівників посади електромеханіка засобів радіо та телебачення 1 категорії у складі цеху №3, яку обіймав позивач, при цьому останнього було попереджено про наступне вивільнення за два місяці та у зв`язку з відсутністю вакантних на підприємстві посад та неможливістю переведення на іншу роботу на цьому підприємстві, за попередньою згодою профспілкового комітету, позивача було звільнено за пунктом 1 статті 40 КЗпП України.

Наказом Голови комісії з реорганізації директора ДП ХОРТПЦ №143 від 22.12.2016 року було передбачено скорочення з 22 лютого 2017 року лише однієї посади електромеханіка засобів радіо та телебачення 1 категорії у складі цеху №3, на якій працював позивач.

В пункті 19 абзацу 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що власник має право провести перестановку в межах однорідних професій і посад, але це його право, а не обов`язок.

Право визначити чисельність і штат працівників належить тільки власникові або уповноваженому їм органу.

Таким чином при звільненні ОСОБА_1 відповідачем були дотримані вимоги закону у повному обсязі.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та помилково прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1

Якщо право провести перестановку в межах однорідних професій і посад власником не використано, суд не має право обговорювати питання такої перестановки.

Вакантних посад на час звільнення позивача на підприємстві не було.

Крім того питання щодо перестановки (перегрупування) на Державному підприємстві «Харківський обласний радіотелевізійний передавальний центр» розглядалося на засіданні Комісії з оптимізації штатного розпису співробітників підприємства, про що свідчить Протокол №2 від 16.12.2016 року (а.с. 47 т.1). На засіданні комісії керівництвом підприємства було зазначено, що посада електромеханіка засобів радіо та телебачення 1 категорії станції РРС-10 (м.Лозова) Цеху №3 скорочується у зв`язку з оптимізацією роботи підприємства в умовах поетапного впровадження в Україні цифрового ефірного телебачення та припинення аналогового телевізійного мовлення. У зв`язку з цим застосовується нове обладнання, для обслуговування якого достатньо кваліфікації електромеханіка без категорії.

З зазначених підстав первинна профспілкова організація підприємства надала згоду на розірвання трудового договору з позивачем за п.1 ст. 40 КЗпП України з 22 лютого 2017 року у зв`язку зі скороченням штату з наданням ОСОБА_1 гарантій і компенсацій, відповідно до Закону.

Висновок суду першої інстанції про те, що Державне підприємство «Харківський обласний радіотелевізійний передавальний центр» повинне було запропонувати іншу вакантну посаду, в цеху № 3 було 3 посади електромеханіків без категорії, - не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Зі штатного розпису (а.с.77-79 т.1) убачається, що станом на 22.02.2017 року день звільнення позивача, на підприємстві були відсутні вакантні посади. Доводи суду першої інстанції про те, що вакантними були три посади електромеханіків без категорії у цеху №3, - суперечать вищезазначеним письмовим доказам, оскільки всі посади електромеханіків без категорії були зайняті працівниками, які працювали на вказаних посадах до видачі наказу про скорочення та звільнення.

А те, що ОСОБА_1 мав більш високу кваліфікацію електромеханік першої категорії, - не дає йому переважного права перед електромеханіками без категорії залишитись на роботі при скороченні штату, оскільки скороченню підлягала саме посада електромеханіка першої категорії.

Державне підприємство «Харківський обласний радіотелевізійний передавальний центр» не здійснювало перестановки (перегрупування) працівників в межах однорідних посад на підставі недоцільності, тому умови для розгляду переважного права позивача на залишення його на роботі у порівнянні із електромеханіками без категорії, - відсутні.

Доказів наявності переважного права у ОСОБА_1 перед іншими електромеханіками першої категорії, працюючими в інших структурних підрозділах відповідача, - матеріали справи не містять.

Позивач також вважає, що його звільнення є незаконним і з підстав того, що воно було здійснено під час процедури реорганізації Державного підприємства «Харківський обласний радіотелевізійний передавальний центр», коли юридична особа відповідач, була припинена. Проте зазначені доводи позивача спростовуються матеріалами справи, з огляду на таке.

На час скорочення посади електромеханіка засобів радіо та телебачення 1 категорії у складі цеху №3 Державного підприємства «Харківський обласний радіотелевізійний передавальний центр», 07 жовтня 2016 року Одеським окружним адміністративним судом було ухвалено рішення, яким скасовано наказ №418 від 04.07.2016 року «Про реорганізацію державних підприємств «Харківський обласний радіотелевізійний передавальний центр» (а.с.183-187 т.1). Вказане рішення суду було скасовано постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2017 року (а.с.188-189 т.1), тобто після звільнення позивача. Проте державне підприємство (відповідач) продовжувало свою діяльність як юридична особа, яка володіє правоздатністю у повному обсязі. Контракт директора з органом управління був діючим.

Рішення про звільнення працівників приймається роботодавцем самостійно, оскільки визначення організаційної структури підприємства належить винятково до компетенції самого власника. Важливе значення при скороченні мають лише підстави і відповідність процедури скорочення вимогам законодавства. Підставами звільнення для власника, у випадку ініціативи з його сторони, можуть бути, зокрема, зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (ч.1 ст.40 КЗпП України). Скорочення штату передбачає внесення змін до штатного розпису, з метою зменшення штатних одиниць.

Саме у зв`язку з оптимізацією штатного складу працівників Державного підприємства «Харківський обласний радіотелевізійний передавальний центр», враховуючи рішення постійно діючої комісії з оптимізації штатного складу працівників підприємства, наказом голови комісії з реорганізації директора підприємства (наказ №143 від 22.12.2016 року) було передбачено скорочення з 22 лютого 2017 року посади електромеханіка засобів радіо та телебачення 1 категорії у складі цеху №3, про що позивач був ознайомлений під підпис.

Вказане свідчить про те, що при звільненні ОСОБА_1 відповідачем були виконані всі передбачені законом вимоги щодо законності звільнення.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що наявні підстави для скасування як рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2019 року, так і додаткового рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 травня 2019 року з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Матеріали справи свідчать про те, що при подачі апеляційних скарг відповідачем було сплачено судовий збір у розмірі 4 445,86 грн. за квитанцією №14 від 23.03.2019 року на суму 2 880 грн. та квитанцією №4 від 20.06.2019 року на суму 1565,86 грн.

З урахуванням задоволення вимог апеляційних скарг, а також враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, - наявні підстави для компенсації Державному підприємству «Харківський обласний радіотелевізійний передавальний центр» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, суми судового збору, сплаченого при поданні апеляційних скарг.

Керуючись ст. 367, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги Державного підприємства «Харківський обласний радіотелевізійний передавальний центр» задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2019 року та додаткове рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 травня 2019 року скасувати та ухвалити нове.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства «Харківський обласний радіотелевізійний передавальний центр» про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Компенсувати Державному підприємству «Харківський обласний радіотелевізійний передавальний центр» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір, сплачений при поданні апеляційних скарг, у розмірі 4 445,86 грн. за квитанцією №14 від 23.03.2019 року та квитанцією №4 від 20.06.2019 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 08.08.2019 року.