ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2019 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Будулуци М.С.,

суддів: Гапонова А.В., Біляєвої О.М.

за участю секретаря судового засідання: Ситніка Д.Л.

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Керанчука В.Б.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача адвоката Шаповал О.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Бахмут Донецької області (в режимі відеоконференції з Придніпровським районним судом міста Черкаси) цивільну справу № 243/10081/16-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 08 лютого 2017 року в цивільній справі № 243/10081/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Відділ опіки та піклування Слов`янської міської ради Донецької області, Відділ опіки та піклування Горлівської міської ради Донецької області, про визнання батьківства (суддя першої інстанції Мірошниченко Л.Є., рішення ухвалено 08 лютого 2017 року в м. Слов`янськ Донецької області), -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , за участю третіх осіб: Відділу опіки і піклування Слов`янської міської ради Донецької області, Відділу опіки і піклування Горлівської міської ради Донецької області, про визнання батьківства, обґрунтувавши свої вимоги тим, що з 2009 року він проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася спільна дитина ОСОБА_4 . Під час реєстрації народження дитини в органах реєстрації актів цивільного стану, запис про батька дитини було зроблено за вказівкою матері, на підставі ст. 135 Сімейного кодексу України, у зв`язку з тим, що між ними не було зареєстровано шлюб у встановленому законом порядку. Таким чином, запис про народження дитини було проведено за прізвищем матері, а ім`я та по-батькові за його ім`ям.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла. Після її смерті їх син постійно проживав з ним та знаходився на його матеріальному забезпеченні. Однак, у зв`язку з тим, що в свідоцтві про народження дитини запис про батька зроблено за заявою матері, він не може повноцінно виконувати свої права та обов`язки батька.

У зв`язку з викладеним, у нього немає іншого способу визнання свого батьківства, а тому він вимушений звернутися до суду з зазначеним позовом. Просив суд визнати його батьком малолітнього ОСОБА_4 .

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 08 лютого 2017 року позов ОСОБА_1 про визнання батьківства задоволено, позивача визнано батьком малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Не погодившись із вказаним рішенням, відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідач зазначила, що судом першої інстанції порушено норми процесуального та матеріального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що всі судові виклики і повістки направлялися на невідому адресу в м. Горлівка, за якою відповідач не проживає, а з 2014 року дитина постійно проживає з відповідачем у м. АДРЕСА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

За думкою відповідача, вона була позбавлена права на захист, а відносно дитини вчинено порушення її немайнових та майнових прав.

Суд не перевірив покази свідків та не вислухав думку органів опіки та піклування.

Це твердження підтверджується, тим, що за вказаною позивачем адресою проживає мати позивача - ОСОБА_5 .

Відповідач не знає свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , крім того, вони дали показання, які свідчать про незнання родини відповідача.

Позивач є випадковим знайомим доньки відповідача, ніколи не гуляв з дитиною, а дитиною завжди опікувалась відповідач.

Крім того, судом було порушено правила підсудності відповідач разом з малолітнім ОСОБА_4 проживає у м. Краматорськ, про що позивач на момент подання позову був обізнаний, але умисно вводив суд в оману, повідомляючи інші адреси місця реєстрації і проживання відповідача та дитини.

Готуючи позов, позивач мав всі можливості офіційно дізнатися про існуючу інформацію, але цього не здійснив.

Також суд першої інстанції не здійснив перевірку місця реєстрації та місця перебування, проживання відповідача та дитини.

Суд, на думку відповідача, прийняв рішення на підставі неналежних та недопустимих доказів, оскільки будь-який документ, виданий на окупованій території є незаконним, в тому числі і документи про місце проживання особи.

Позов також не відповідає вимогам ч. 3 ст. 128 СК України. Крім того, єдиним належним допустимим доказом є висновок судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи, яку призначено не було, а тому відсутні дані щодо спорідненості позивача з дитиною.

Не може бути належним доказом про батьківство дитини дозвіл матері дитини на супроводження дитини за кордон та довіреність покійної матері, видана на ім`я позивача за декілька днів до смерті, при знаходженні матері у стані, коли вона не усвідомлювала своїх дій.

Крім того, відповідач додала до апеляційної скарги докази проживання дитини з відповідачем, піклування її про дитину.

Також, вимога про виключення ОСОБА_8 , який записаний як батько дитини, з актового запису не заявлялася та не розглядалася.

Суд не залучив орган опіки та піклування Краматорської міської ради, у суду не виникло питань, чому свідоцтво про смерть покійної видано Відділом ДРАЦС Краматорського міського управління юстиції від 10 травня 2016 року, якщо померла зі слів позивача проживає разом з ним.

Позивач не довів факт своєї участі у вихованні і утриманні дитини, позивач не надає матеріальної допомоги дитині і не приймає участь у її житті, не піклується про стан здоров`я дитини. Дитина є спадкоємцем майна померлої, що робить її цікавою для шахрайських схем з майном малолітньої особи, про що свідчить і специфічна довіреність покійної. Крім того, позивач фактично проживає в Російській Федерації з іншою жінкою.

Дитина є племінником ОСОБА_9 , якого було закатовано незаконними бандформуваннями під наглядом російських кураторів за його волонтерську допомогу українським військовим.

Покійна матір дитини також допомагала братові у волонтерській діяльності. Тобто, перебування дитини у Російській Федерації є небезпечним для її життя.

Покійна була власником стоматологічної поліклініки, мала чотирикімнатну квартиру в м. Горлівка АДРЕСА_3 Донецької області, а тому відповідач припускає, що оскаржуване рішення необхідне позивачу лише з метою заволодіння спадковим майном дитини.

Відповідач наразі проживає з дитиною, позивача не сприймає, як батька, оскільки він для дитини є чужою людиною. Отже, судовим рішенням здійснено безпідставне втручання у родину відповідача (т. 1 а.с. 66 88).

Заявою від 24 липня 2018 року відповідач ОСОБА_2 просила залишити без розгляду її клопотання про призначення судово-генетичної експертизи та про виклик свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судове засідання (т.1 а.с. 231 232).

Представником позивача було подано відзив на апеляційну скаргу, у якому він зазначив, що 21 листопада 2009 року ОСОБА_1 і ОСОБА_3 уклали церковний шлюб, та стали мешкати як подружжя, що підтверджується копією фотокартки, на якій зображені подружжя та їх батьки, у тому числі батько та матір покійної.

Про те, що позивач є батьком дитини ОСОБА_4 , апелянт знала, про що свідчать її нотаріально завірена заява від 19 травня 2017 року про дозвіл ОСОБА_10 (матері ОСОБА_1 ) на виїзд дитини до Росії. Аналогічні дозволи надавала за життя покійна. Також пояснив, що позивач зараз проживає у місті Москва (т.1 а.с. 203 204).

Треті особи відзив на апеляційну скаргу не надали.

В судовому засідання 24 липня 2018 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Керанчук В.В. заявив клопотання про призначення по справі судово-генетичної експертизи.

24 липня 2018 року Апеляційний суд Донецької області задовольнив заявлене клопотання представника позивача та призначив у справі судово-генетичну експертизу, проведення якої доручив Інноваційному науково-виробничому клініко-фармацевтичному центру «Синергія». Провадження у справі було зупинено на час проведення експертизи.

Згідно з підпунктом 3 пункту 3 Розділу ХП «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим законом.

Відповідно до пункту 8 розділу ХШ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-УШ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147- УШ), що набув чинності 15 грудня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Донецької області ліквідовано та утворено Донецький апеляційний суд, юрисдикція якого поширюється на територію ліквідованого суду.

02 жовтня 2018 року вказану справу передано до Донецького апеляційного суду.

17 жовтня 2018 року Інноваційний науково-виробничий клініко-фармацевтичний центр «Синергія» електронною поштою, а 22 жовтня 2018 року звичайною поштою, повідомив апеляційний суд, що він не проводить судово-генетичних експертиз з визначення спорідненості, у зв`язку з чим виконання ухвали Апеляційного суду Донецької області від 24 липня 2018 року не можливо (т.1 а.с.18, 21).

Ухвалою 29 листопада 2018 року у справі призначена судово-генетична експертиза, проведення якої доручено Комунальному закладу «Дніпровське обласне бюро судово-медичної експертизи» Дніпропетровської обласної ради» та на вирішення експертизи було поставлено питання, чи є ОСОБА_1 біологічним батьком ОСОБА_4 , народженого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Листом Комунального закладу «Дніпровське обласне бюро судово-медичної експертизи» Дніпропетровської обласної ради» за вих. № 355 від 12 березня 2019 року Донецькому апеляційному суду повернуто зазначену ухвалу без виконання, в зв`язку з неявкою відповідача ОСОБА_2 з дитиною на експертизу 14 січня 2019 року, 11 лютого 2019 року та 11 березня 2019 року (т. 2 а.с. 114).

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 16 квітня 2019 року у справі призначено судово-медичну генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи. Провадження у справі було зупинено на час проведення експертизи (т. 3 а.с. 12-15).

23 липня 2019 року до Донецького апеляційного суду надійшов висновок експерта №103-150-2019 Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи від 12 липня 2019 року.

01 серпня 2019 року справу призначено в судове засідання на 06 серпня 2019 року о 14 годині 30 хвилин для вирішення питання про поновлення провадження у справі та продовження розгляду справи.

06 серпня 2019 року ухвалою Донецького апеляційного суду провадження у справі поновлено та продовжено розгляд цивільної справи.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Шаповал О.В. у судовому засіданні в режимі відеоконференції підтримали доводи апеляційної скарги, просили рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 08 лютого 2017 року скасувати, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Керанчук В.Б. заперечували проти доводів апеляційної скарги відповідача, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представники третіх осіб у судове засідання апеляційного суду не з`явилися, але про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відзив на апеляційну скаргу не надали (т. 3 а.с. 84, 85, 86, 89).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представників третіх осіб, оскільки відповідно до частини 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення осіб, які прийняли участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

За приписами ч.ч. 1 - 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Донецьку, його батьками вказані « ОСОБА_8 » та « ОСОБА_3 » (свідоцтво серії НОМЕР_1 ) (т. 1 а.с. 8).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 10 травня 2016 року ВДРАЦС Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1 а.с. 9). Факт смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , також підтверджується довідкою про причину її смерті № 297 від 10 травня 2016 року (т. 1 а.с. 10).

З акту КП «Стройспецкомплект» м. Горлівка від 13 червня 2016 року вбачається, що ОСОБА_1 з 2009 року по 2014 рік фактично проживав за адресою: АДРЕСА_4 , вів спільне господарство з ОСОБА_3 та виховував їх спільну дитину ОСОБА_4 (т. 1 а.с.23).

Зазначене також підтверджується фотокартками сім`ї ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (т.1 а.с. 24-26).

Суд першої інстанції дійшов висновку, що факт спільного проживання позивача і ОСОБА_3 та народження нею дитини від позивача знайшов своє підтвердження за медичними документами дитини, наявними у розпорядженні батька (т. 1 а.с.13-18), заявою ОСОБА_3 про згоду на тимчасовий виїзд до Російської Федерації дитини з позивачем (т. 1 а.с.20) та довіреністю ОСОБА_3 від 25 квітня 2016 року на ім`я ОСОБА_1 на представлення її інтересів як матері та інтересів її малолітнього сина ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 21).

Суд зазначив, що опитана в суді свідок ОСОБА_6 пояснила, що відповідач ОСОБА_2 була її сусідкою з 2006 року. Їй достовірно відомо, що донька відповідача - ОСОБА_11 проживала разом з позивачем, від якого в серпні 2010 року народила дитину ОСОБА_12 , який ходив в одну групу дитячого садка з її донькою. Батько хлопчика - ОСОБА_1 проживав однією сім`єю з ОСОБА_13 , відвідував святкові заходи у дитячому садку та був присутнім при медичних щепленнях свого сина. Її донька та син позивача гуляли разом у дворі. Зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла. Відповідач називала позивача зятем.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні також пояснила, що померла ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , - її куми, оскільки вона хрестила їх сина ОСОБА_12 . У 2008 році вона з ОСОБА_14 познайомилася на роботі. Їй достовірно відомо, що ОСОБА_11 та ОСОБА_15 зустрічалися, проживали разом та у ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_16 , за яким опікувався позивач. Хлопчик називав позивача батьком. Позивач відвідував дитину у дитячому садку, разом приходили до неї у гості, як до хрещеної матері. Їх діти, приблизно одного віку, грали між собою. Вони мешкали окремо від ОСОБА_2 .

У травні 2016 році ОСОБА_3 померла.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 про визнання батьківства, суд виходив з того, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Однак, рішення суду першої інстанції не може бути залишено без змін, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 , виходячи з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої та другої ст. 367 ЦПК України, під час розгляду справи суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї .

З матеріалів справи вбачається, що справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства судом першої інстанції розглянуто за відсутності відповідача.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду(у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим ), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

За змістом першої, третьої та п`ятої частин статті 74 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції) судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а судові повістки-повідомлення - особам, які беруть участь у справі з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов`язковою. Судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Судові засідання з розгляду справи судом першої інстанції були призначені на 20 та 28 грудня 2016 року, 12 та 27 січня 2017 року, а останній раз на 08 лютого 2017 року о 15 годині 30 хвилин.

Однак, відповідач ОСОБА_2 не була повідомлена судом про дату, час та місце розгляду справи.

Копія ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження у справі була надіслана ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_5 (т.1 а.с. 34) .

Втім, згідно паспорту та відповіді Департаменту соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації, вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 , з 03 листопада 2014 року по 04 листопада 2016 року перебувала на обліку в УПСЗН Краматорської міської ради як внутрішньо переміщена особа за адресою: м. АДРЕСА_1 область, з 04 листопада 2018 року перебувала на обліку в тому ж УПСЗН за адресою: АДРЕСА_7 , а з 09 липня 2018 року, у зв`язку зі зміною місця тимчасового перебування, проживає за адресою: АДРЕСА_8 . Термін дії довідки внутрішньо переміщеної особи - безстроковий (т.1 а.с. 120, 121 122; т.2 а.с. 71).

Згідно долученої до справи ксерокопії поштового підприємства, з 27 листопада 2014 року державне підприємство «Укрпошта» зупинило приймання і доставку поштових відправлень на територію м. Горлівка Донецької області, яка є тимчасово окупованою територією України (т.1 а.с.37, т.2 а.с. 71).

Судові повістки про виклик до суду першої інстанції та листи-повідомлення про дату, місце і час розгляду справи відповідачу ОСОБА_2 рекомендованим листом із повідомленням про вручення не надсилались.

Тобто, відповідач не була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи судом першої інстанції. Інших будь-яких повідомлень про дату, час та місце розгляду справи відповідач ОСОБА_2 не отримувала.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції не врахував, що по справі відсутні докази про повідомлення відповідача про судові засідання, які були призначені в суді першої інстанції.

Подана ОСОБА_2 апеляційна скарга обґрунтована указаними вище обставинами щодо розгляду даної справи судом за відсутності її, як учасника даної справи, що не була повідомлена судом про дату, час і місце судового засідання, що є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення в силу вимог п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України та ухвалення нового судового рішення.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення, не повідомивши відповідача ОСОБА_2 про час і дату розгляду справи, судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Відділ опіки та піклування Слов`янської міської ради Донецької області, Відділ опіки та піклування Горлівської міської ради Донецької області, про визнання батьківства.

При вирішенні справи про встановлення батьківства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , стосовно малолітнього ОСОБА_4 , народженого ІНФОРМАЦІЯ_5 в місті Донецьк, громадянкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 суд, виходить з того, що відповідно до норм Сімейного кодексу України, зокрема, ч. 2 ст.128 СК України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.ч. 3 і 4 ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини, та такий позов приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини 1 ст. 135 цього Кодексу.

За приписами ч.1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Судом безспірно встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Донецьку, його батьками вказані « ОСОБА_8 » та « ОСОБА_3 » (т. 1 а.с. 8).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України запис про батька дитини здійснено за вказівкою матері дитини (т. 1 а.с. 132). Це ж випливає і з Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження згідно з частиною першою статті 135 Сімейного кодексу України для призначення допомоги, де відомості про батька дитини « ОСОБА_8 » записано за вказівкою матері (т.1 а.с. 11).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 10 травня 2016 року ВДРАЦС Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1 а.с. 9). Факт смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , також підтверджується довідкою про причину її смерті № 297 від 10 травня 2016 року (т. 1 а.с. 10).

З показань свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 також вбачається, що ОСОБА_1 до народження дитини та після її народження по 2014 рік фактично проживав з ОСОБА_3 та виховував хлопчика ОСОБА_12 . Зазначене також підтверджується фотокартками сім`ї ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (т.1 а.с. 24-26).

Згідно висновку експерта № 103-150-2019 Київського міського клінічного бюро судово-медичної генетичної експертизи від 12 липня 2019 року, молекулярно-генетичним дослідженням встановлено: вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_1 відносно ОСОБА_4 складає величину не менш ніж 99,9 %, та за вимогами Другого Міжнародного Симпозіуму з Ідентифікації людини біологічне батьківство вважається доведеним (т. 3 а.с. 63 66).

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Такий висновок експерта бюро судово-медичної генетичної експертизи, апеляційний суд вважає аргументованим, науково обґрунтованим, який оцінюється судом згідно ст.110 ЦПК України разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст. 89 цього Кодексу, та у відповідності до ст. 76 ЦПК України враховується судом як доказ по справі про встановлення батьківства.

Довід апеляційної скарги відповідача про те, що позивач не є біологічним батьком дитини, апеляційний суд відхиляє, як такий, що суперечить висновку експерта про підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_1 відносно дитини ОСОБА_12 , показанням свідків про сумісне проживання ОСОБА_1 та матері дитини ОСОБА_3 у період з 2009 року по 2014 рік, виховання позивачем дитини, які відповідачем не спростованні.

При вирішенні справи суд апеляційної інстанції виходив з необхідності забезпечення найкращих інтересів дитини, що повинні мати надзвичайне значення, про що неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, у тому числі у рішенні в справі «Нойлінгер і Шурук проти Швейцарії» [ВП] (Neulinger and Shuruk v. Switzerland) [GC], заява № 41615/07, пункт 135, ЄСПЛ 2010).

Інші доводи апеляційної скарги, стосовно порушення судом правил підсудності, апеляційний суд відхиляє, оскільки відповідач та позивач зареєстровані в Центрально-Міському районі міста Горлівка, а згідно розпорядження Голови вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №27/0/38-14 від 02 вересня 2014 року, виданого відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції», була змінена територіальна підсудність цивільних справ судам, розташованих у районі проведення антитерористичної операції: Центрально Міського районного суду м. Горлівка визначена підсудність Слов`янському міськрайонному суду Донецької області.

Доводи апеляційної скарги стосовно інших порушень судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права апеляційним судом перевірялись та не знайшли свого підтвердження.

З врахуванням викладеного, рішення суду слід скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Відділ опіки та піклування Слов`янської міської ради Донецької області, Відділ опіки та піклування Горлівської міської ради Донецької області, про визнання батьківства слід задовольнити.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.

Оскільки позов ОСОБА_1 суд задовольнив, то вимоги відповідача ОСОБА_2 про стягнення на її користь судових витрат по справі апеляційний суд відхиляє.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 08 лютого 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Відділ опіки та піклування Слов`янської міської ради Донецької області, Відділ опіки та піклування Горлівської міської ради Донецької області, про визнання батьківства задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця міста Горлівка Донецької області, громадянина України (РНОКПП НОМЕР_3 ) батьком ОСОБА_4 , якого ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Донецьку Донецької області, Україна, народила ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , громадянка України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня її складення.

Судді:

Повний текст постанови складений 07 серпня 2019 року

Суддя Донецького апеляційного суду Будулуца М.С.