Номер провадження: 22-ц/813/1687/19
Номер справи місцевого суду: 520/90/17
Головуючий у першій інстанції Куриленко О. М.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Драгомерецького М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дрішлюка А.І., Черевка П.М.,

при секретарі: Півнєві Д.С.,

за участю: представника Одеської міської ради Лапчинської О.В.,

адвоката Племениченка Г.В. в інтересах ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Рублевського Антона Павловича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 липня 2017 року за позовом заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про витребування земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В:

04 січня 2017 року заступник прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про витребування земельної ділянки.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2007 року задоволено позов ОСОБА_3 до Одеської міської ради, за участі третьої особи Одеського міського управління земельних ресурсів Одеської міської ради, Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам». Визнано за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку загальною площею 699 км.м., яка розташована в АДРЕСА_1 .

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 14 грудня 2011 року вищевказане рішення скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Таким чином, спірне нерухоме майно, а саме земельна ділянка площею 0,0699 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , була відчужена з комунальної власності на підставі скасованого рішення суду першої інстанції від 27 вересня 2007 року.

На підставі вищевикладеного, заступник прокурора Одеської міської ради в інтересах держави в особі Одеської міської ради звернувся до суду із позовом та просив витребувати земельну ділянку загальною площею 0,0699 га, яка розташована в АДРЕСА_1 та має кадастровий номер НОМЕР_1 .

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27 липня 2017 року позовні вимоги заступника прокурора Одеської області в інтересах Одеської міської ради задоволено. Витребувано у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на корить Одеської міської ради земельну ділянку площею 0,0699 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер НОМЕР_1 . Стягнено з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках на користь прокуратури Одеської області сплачений судовий збір у загальному розмірі 2 732, 43 гривень.

В апеляційній скарзі адвокат Рублевський А.П. в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами і державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним, примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

Статтею 158 Земельного Кодексу України встановлено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Згідно ст. 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу; від імені Українського народу права власності здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Частиною 2 ст. 78 Земельного кодексу України, ст. 373 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно п. г ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 5 ст. 158 Земельного кодексу України у разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом.

Відповідно до ст. 125 ЗК право власності на земельну ділянку виникає із моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 Земельного кодексу України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Частиною 2 ст. 152 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю.

Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, та відшкодування збитків.

Згідно ч. 2 ст. 90 Земельного кодексу України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

У відповідності до ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міста, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності.

Статтею 12 ЗК України передбачено, що розпорядження землями територіальної громади і передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу належить до повноважень місцевих рад.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2007 року по справі №2-2978/2007 задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 до Одеської міської ради, треті особи: Одеське міське управління земельних ресурсів, ДП «Центр державного земельного кадастру» при Державному комітеті України по земельних ресурсах в особі Одеської регіональної філії про визнання права власності на земельну ділянку. Визнано за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку площею 699 кв.м., для обслуговування будівель та споруд культурно-оздоровчого центру дозвілля і сім`ї «Вогник», що знаходиться на зазначеній земельній ділянці, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , межі якої проходять по осі 4 довжиною 24,95 м., по осі 6 довжиною 25,24 м, по осі Г-1 довжиною 27,98 м, по осі Б-1 довжиною 27, 77 м.

На підставі вищевказаного судового рішення від 27.09.2007р. ОСОБА_3 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку від 21 грудня 2007 року серії НОМЕР_2 .

Вказаний державний акт зареєстровано у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №38.

Згодом, 30 грудня 2009 року на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дєордієвою І.В., зареєстрованого в реєстрі за №2815, гр. ОСОБА_3 передав гр. ОСОБА_4 , ОСОБА_5 безкоштовно у дар земельну ділянку площею 0,0699 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер НОМЕР_1 .

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №81980149 від 07.03.2017р. вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 10.02.2016р., реєстраційний номер 234 власником частини земельної ділянки є ОСОБА_1 .

Таким чином, співвласниками спірної земельної ділянки на теперішній час є ОСОБА_1 та ОСОБА_6 ..

Однак, не погодившись з рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2007 року у цивільній справі №2-2978/2007, прокуратура Київського району м. Одеси в інтересах держави в особі Головного управління Державного комітету України із земельних ресурсів в Одеській області оскаржила його в апеляційному порядку.

В результаті перегляду справи, рішенням апеляційного суду Одеської області від 14 листопада 2011 року було задоволено апеляційну скаргу заступника прокурора Київського району м. Одеси, рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2007 року скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , відмовлено у повному обсязі.

Враховуючи, що спірна земельна ділянка, що розташована по АДРЕСА_1 , розпорядження нею відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України належить Одеській міській раді.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 321 ЦК України).

Відповідно до ст. 373 ЦК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

За змістом частини 1 ст. 116 ЗК України (у редакції, чинній станом на 2007 року), громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Таким чином, суд першої інстанції вірно погодився з доводами позивача, що спірна земельна ділянка, яка розташована в межах м. Одеси, перебувала у комунальній власності територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради і вибула з її володіння внаслідок ухвалення рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2007 року у справі № 2-2878/07 та видачі на підставі цього рішення державного акту.

Відповідно до п. 25, 26 постанови пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», згідно положень ч. 1 ст. 388 ЦК України, власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем. При цьому суд має встановити, чи була воля власника на передачу права володіння іншій особі.

Таким чином, статтею 388 ЦК України передбачено можливість витребування майна власником від добросовісного набувача, такі випадки обмежені та можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він його передав, поза їх волею.

Під час відчуження об`єктів комунальної власності воля територіальної громади, як власника майна, оформлюється, відповідно до п. 30 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рішенням органу місцевого самоврядування.

Разом з тим, згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, територіальна громада, як власник об`єкту комунальної власності, делегує відповідному органу місцевого самоврядування (раді) повноваження щодо здійснення права власності від її (громади) імені в її інтересах, виключно у спосіб та в межах повноважень передбачених законодавством.

Тобто, воля територіальної громади як власника, може виражатись лише у таких діях органу місцевого самоврядування, які відповідають вимогам законодавства та інтересам територіальної громади.

А тому, здійснення відповідною радою права власності, зокрема розпорядження майном не у спосіб та не у межах повноважень, передбачених законом, не може оцінюватись вираженням волі територіальної громади, як власника, на вибуття такого майна з його (власника) володіння.

Такого висновку щодо застосування положень ст. 388 ЦК України дійшов Верховний Суд України у своїй постанові від 05 жовтня 2016 року у справі №916/2129/15.

Також суд першої інстанції вірно враховав правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 16 квітня 2014 року у справі №6-146цс13 та у постанові від 11 квітня 2014 року у справі №6-52цс14, стосовно того, що за змістом частини 1 статті 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але у подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Пункт 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних прав про визнання правочинів недійсним» містить роз`яснення стосовно того, що рішення суду про задоволення позову про витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, та відшкодування збитків.

З урахуванням вищевказаних норм законодавства суд першої інстанції дійшов до вмотивованого висновку, що позов заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради обгрунтований, заявлений відповідно до вимог чинного законодавства, а від так підлягає задоволенню у повному обсязі.

Не заслуговують на уваги доводи представника відповідача про пропуск строку позовної давності, оскільки положення законодавства про позовну давність до позовних вимог про витребування майна у порядку ст. 388 ЦК України не застосовуються, та таке право особи на власність підлягає захисту протягом усього часу наявності у особи титулу власника, вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05 жовтня 2016 року у справі №916/2129/16.

А у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України (2004р.) висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України (2004р.) стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідачів на користь позивача також необхідно стягнути сплачений при подані позовної заяви до суду судовий збір у загальному розмірі 2 732, 43 гривень.

Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги є неспроможними та такими, що не відповідають обставинам справи.

Інші доводи апеляційної скарги також суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00 §23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Тому, на думку колегії суддів, справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

За таких обставин, суд першої інстанції дотримався вимог норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясував всі дійсні обставини спору, який виник між сторонами і вирішив дану справу згідно із законом, тому підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382-384, 389 ЦПК України Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Рублевського Антона Павловича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено: 01 серпня 2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М.Драгомерецький

А.І. Дрішлюк

П.М. Черевко