Постанова

Іменем України

07 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 456/3923/14-ц

провадження № 61-22867св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А. (суддя-доповідач),

суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Банк Форум» в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк Форум»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Реєстраційна служба Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області,

третя особа - ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07 червня 2016 року у складі судді Пака В. М. та рішення Апеляційного суду Львівської області від 17 січня 2017 року у складі колегії суддів: Ніткевича А. В., Павлишина О. Ф., Приколоти Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог, заперечень на позов і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

У вересні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Банк Форум» (далі - ПАТ «Банк Форум») в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Банк Форум» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Реєстраційної служби Стрийського міськрайонного управління юстиціїЛьвівської області, третя особа - ОСОБА_4 , про застосування наслідків нікчемного правочину, посилаючись на те, що 26 червня 2008 року між Акціонерним комерційним банком «Форум», яке перейменовано на ПАТ «Банк Форум», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 0014/08/6.10-ZNv, за умовами якого позичальнику надано кредит у розмірі 65 000,00 доларів США. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 26 червня 2008 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Дутко О. В., зареєстрований за № 2030, за умовами якого в іпотеку банку передано належну ОСОБА_3 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10 лютого 2011 року у справі № 2-558/2011 було стягнуто з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ПАТ «Банк Форум» 65 718,12 доларів США заборгованості за кредитним договором від 26 червня 2008 року № 0014/08/6.10-ZNv, штрафні санкції - 47 551,61 грн та судові витрати - 1 820,00 грн. Вказане рішення не виконано, тому ПАТ «Банк Форум» має підстави для звернення стягнення на вищевказану квартиру. 13 грудня 2013 року банку стало відомо про те, що 03 квітня 2009 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 як покупцями та ОСОБА_3 як продавцем було укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 . 07 квітня 2009 року Комунальним підприємством «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на вказану квартиру. Зазначений договір купівлі-продажу квартири є нікчемним правочином, оскільки укладений без згоди іпотекодержателя, що передбачено пунктом 3.1.7 договору іпотеки та частиною третьою статті 12 Закону України «Про іпотеку». Враховуючи викладене, ПАТ «Банк Форум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Банк Форум» просило застосувати наслідки нікчемного правочину, а саме: скасувати державну реєстрацію права власності на вказану квартиру за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , вилучити з Державного реєстру правочинів запис про реєстрацію договору купівлі-продажу зазначеної квартири.

В запереченнях на позовну заяву представник відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвокат Олексишин І. Б. зазначив, що позовні вимоги до Реєстраційної служби Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області про вилучення з Державного реєстру правочинів запису про реєстрацію договору купівлі-продажу квартири підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства. Договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , є дійсним, оскільки вчинений з дотриманням законодавства, на час його укладення не було обтяжень, обмежень та арештів на квартиру, тому згода банку на вчинення цього правочину не вимагалася. Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є добросовісними набувачами, сплатили вартість квартири власнику, зареєстрували своє право власності, тому не можуть бути позбавлені цього права на законно придбане майно.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07 червня 2016 року у складі судді Пака В. М. в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що на час укладення та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу від 03 квітня 2009 року спірна квартира під забороною та/або арештом не перебувала, жодних обмежень на розпорядження квартирою не було, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 03 квітня 2009 року № 23104870, тому згода банку на відчуження квартири не вимагалася. ПАТ «Банк Форум» знято заборону на відчуження спірного майна на підставі повідомлення банку від 23 вересня 2008 року, тому приватним нотаріусом Дутко О. В. на законних підставах було посвідчено договір купівлі-продажу. Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, встановленого статтями 215, 216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Такий захист можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно від добросовісного набувача.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 17 січня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Банк Форум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Банк Форум» задоволено частково. Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07 червня 2016 року змінено. Виключено з мотивувальної частини рішення посилання на статтю 388 ЦК України як правову норму, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин. В решті рішення залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що станом на 03 квітня 2009 року (день укладення договору купівлі-продажу квартири) в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна були відсутні відомості про те, що квартира перебуває під забороною та/або арештом, оскільки 23 вересня 2008 року було зареєстровано повідомлення банку про вилучення відповідного запису з реєстру, відтак відсутні підстави для висновку про нікчемність договору купівлі-продажу квартири та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У справі відсутні правовстановлюючі документи, які б свідчили про набуття ПАТ «Банк Форум» права власності на квартиру, а право заявляти віндикаційний позов має власник або титульний володілець майна, тому посилання суду першої інстанції на положення статті 388 ЦК України є безпідставним. Крім цього, позивач не заявляв вимог з підстав, передбачених статтею 388 ЦК України. Висновки місцевого суду про відмову в задоволенні позовних вимог з одночасним застосуванням положень статей 215, 216 ЦК України, а також статті 388 ЦК України є взаємовиключними, оскільки при визнанні правочину недійсним перевіряються підстави дійсності (недійсності) правочину незалежно від добросовісності набувача, а при витребуванні майна підстави дійсності чи недійсності правочину не мають значення, а перевіряються умови добросовісності чи недобросовісності набуття майна та підстави вибуття майна з володіння власника.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги.

У лютому 2017 року ПАТ «Банк Форум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Банк Форум» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07 червня 2016 року та рішення Апеляційного суду Львівської області від 17 січня 2017 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Касаційна скарга мотивована тим, що на момент укладення договору купівлі-продажу від 07 квітня 2009 року квартира за адресою: АДРЕСА_1 перебувала в іпотеці ПАТ «Банк Форум» і договір іпотеки від 26 червня 2008 року, укладений між банком та ОСОБА_3 , не був припинений. Іпотекодержатель не надавав згоди на відчуження предмета іпотеки, тому договір купівлі-продажу квартири і подальші реєстраційні дії, пов`язані з відчуженням квартири, є нікчемними.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі, витребувано її матеріали з Стрийського міськрайонного суду Львівської області, а ухвалою від 07 листопада 2017 року - справу призначено до судового розгляду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

05 травня 2018 року справу № 456/3923/14-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно зі статтею 213 Цивільного процесуального кодексу Українивід 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень (далі - ЦПК України 2004 року), рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 214 ЦПК України 2004 року).

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення в повній мірі не відповідають.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судами встановлено, що 26 червня 2008 року між Акціонерним комерційним банком «Форум», яке перейменовано на ПАТ «Банк Форум»,та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 0014/08/6.10-ZNv, за умовами якого позичальнику надано кредит у розмірі 65 000,00 доларів США строком до 25 червня 2018 року зі сплатою 13,5 % річних.

Згідно з частиною першою статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до статті 1 Закону України від 05 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 26 червня 2008 року між банком, ОСОБА_4 та майновим поручителем ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір, за умовами якого в іпотеку банку передано належну ОСОБА_3 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Іпотечний договір був посвідчений приватним нотаріусом Дутко О. В. та належним чином зареєстрований в Державному реєстрі іпотек і в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна.

В подальшому обтяження було знято на підставі повідомлення банку від 23 вересня 2008 року, а повторно обтяження на спірну квартиру накладено 26 січня 2010 року за № 9453144 на підставі договору про внесення змін до договору іпотеки.

Згідно з пунктом 3.1.7 іпотечного договору іпотекодавець зобов`язаний не відчужувати предмет іпотеки та не обтяжувати його зобов`язаннями з боку третіх осіб (зокрема не передавати його в найм (оренду), в користування іншим особам, наступну іпотеку, тощо без отримання попередньої письмової згоди на це іпотекодержателя.

03 квітня 2009 року між покупцями ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та продавцем ОСОБА_3 , від імені якого на підставі довіреності діяв ОСОБА_7 , було укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого покупці в рівних частках купили, а продавець продав квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі зазначеного договору купівлі-продажу 07 квітня 2009 року Комунальним підприємством «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на вказану квартиру, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 22405847.

Позивач посилався на те, що ПАТ «Банк Форум» як іпотекодержатель не надавало згоди на відчуження або вилучення запису з реєстру відчуження щодо вищевказаної квартири, а вилучення з реєстру запису про обтяження нерухомого майна не вказує на те, що іпотечний договір було припинено.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

У справі, яка переглядається, ПАТ «Банк Форум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Банк Форум»звернулося до суду за захистом свого порушеного права як іпотекодержателя нерухомого майна. Таким чином, спірні правовідносини пов`язані з належним виконанням договору іпотеки, укладеного між ПАТ «Банк Форум»як іпотекодержателем та ОСОБА_3 якіпотекодавцем.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про застосування наслідків нікчемного правочину,суд першої інстанції, з висновками якого в цій частині погодився апеляційний суд, виходив з того, що спірний договір купівлі-продажу було укладено на законних підставах, оскільки заборону на відчуження спірного майна знято на підставі повідомлення банку від 23 вересня 2008 року.

Однак такі висновки ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права та зроблені з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Згідно з частиною третьою статті 12 Закону України «Про іпотеку» правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (частина перша статті 216 ЦК України).

Частиною першою статті 23 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Підстави припинення іпотеки встановлені статтею 17 Закону України «Про іпотеку». Так, за частиною першою цієї статті іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Отже, внесення нотаріусом до реєстру запису про припинення іпотеки є офіційним підтвердженням існування юридичного факту припинення іпотеки відповідно до підстав, передбачених положеннями чинного законодавства, але такий факт не створюється реєстраційною дією нотаріуса. Наявність запису в реєстрі про вилучення (зняття) обтяження не позбавляє іпотекодержателя права доводити обставини дійсності такої іпотеки в суді.

Відтак, за встановленими судами обставинами справи іпотека виникла щодо спірного майна, була зареєстрована належним чином, а той факт, що на момент укладення вищезазначеного договору купівлі-продажу з Державного реєстру іпотек було вилучено запис про обтяження спірного нерухомого майна, сам по собі не може слугувати підставою для висновку про те, що іпотекодавець мав право вільно розпоряджатися нерухомим майном, якщо йому було достеменно відомо про встановлену заборону відчужувати предмет іпотеки.

За змістом вищенаведеної частини третьої статті 12 Закону України «Про іпотеку» правочин щодо відчуження іпотечного майна є недійсним незалежно від того, чи було зареєстроване таке обтяження відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на час його укладення, якщо про встановлену заборону сторонам правочину було відомо.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 25 травня 2016 року у справі № 6-605цс16, від 18 січня 2017 року у справі № 6-2552цс16 та від 24 травня 2017 року у справі № 6-640цс17

Той факт, що на час укладення зазначеного договору купівлі-продажу, квартира не перебувала під забороною та/або арештом не вказує на те, що договір іпотеки, укладений 26 червня 2008 року між банком, ОСОБА_4 та майновим поручителем ОСОБА_3 , було припинено.

Повідомлення банку від 23 вересня 2008 року, на підставі якого з Державного реєстру іпотек було вилучено запис про обтяження спірного нерухомого майна, судами попередніх інстанцій не досліджувалося і оскаржувані судові рішення не містять посилань на докази, які б вказували на припинення іпотеки.

У спірних правовідносинах судам необхідно з`ясувати, чи продовжував діяти договір іпотеки від 26 червня 2008 року на час укладення 03 квітня 2009 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 договору купівлі-продажу квартири, яка є предметом іпотеки, а також перевірити і дати відповідну правову оцінку підставам, з яких з Державного реєстру іпотек було вилучено запис про обтяження спірного нерухомого майна.

Суди попередніх інстанцій не встановили повністю фактичних обставин справи, від яких залежить правильне вирішення спору, не перевірили доводів позивача про те, що договір купівлі-продажу квартири, яка передана в іпотеку, укладено без згоди іпотекодержателя, що зумовлює його нікчемність, не дослідили належним чином наданих сторонами доказів і дійшли передчасного висновку про відмову в задоволенні позову.

В силу вищенаведених положень статті 400 ЦПК України у Верховного Суду відсутні процесуальні можливості з`ясувати дійсні обставини справи, що перешкоджає Верховному Суду ухвалити нове рішення в цій справі.

В рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною у практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суди попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях у достатній мірі не виклали мотиви, на яких вони базуються, адже право на захист може вважатися ефективним тільки тоді, якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином судом вивчені усі їх доводи, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення ЄСПЛ у справах «Мала проти України»; «Суомінен проти Фінляндії»).

Відповідно до пункту 1 частини третьої, частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Враховуючи, що судами обох попередніх інстанцій не встановленні фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, ухвалені ними судові рішення не можуть вважатися законними і обґрунтованими, а тому підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Верховним Судом взято до уваги тривалий час розгляду судами вказаної справи, однак з метою дотримання принципів справедливості, добросовісності та розумності, що є загальними засадами цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України), а також основоположних засад (принципів) цивільного судочинства (частина третя статті 2 ЦПК України), суд дійшов висновку про передачу справи на новий розгляд для повного, всебічного та об`єктивного дослідження і встановлення фактичних обставин, що мають важливе значення для правильного вирішення справи.

Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог матеріального і процесуального права, з`ясувати предмет та підстави позову, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин та вимог закону.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» задовольнити частково.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07 червня 2016 року та рішення Апеляційного суду Львівської області від 17 січня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді:В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко
С. О. Карпенко
М. Ю. Тітов