Дата документу 30.07.2019
Справа № 334/4674/18
Провадження № 2/334/805/19
30 липня 2019 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Баруліної Т.Є.;
при секретарі Лапі М.В.;
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. В позові зазначив, що він, ОСОБА_1 , 16.05.2016 року набув у власність 73/100 частин житлового приміщення (житлового блоку) № АДРЕСА_1 .
З 05 жовтня 2007 року позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , місце проживання якої під час шлюбу було зареєстроване в належному позивачу житловому приміщенні. Однак, з серпня 2016 року у зв`язку із фактичним припиненням шлюбних відносин відповідачка в житловому приміщенні не проживає та не з`являється, особисті речі га майно відповідачки відсутні. Враховуючи фактичне припинення шлюбних відносин позивач наприкінці 2016 року звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу.
Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16.05.2017 року у справі №334/6470/16-ц шлюб було розірвано, вказане рішення набрало чинності 27.05.2017 року.

Жодних домовленостей між позивачем та відповідачкою відносно порядку, строків та умов проживання у житловому приміщенні, та/або збереження за нею права користування житловим приміщенням на час відсутності - не має. Будь-яких перешкод у проживанні відповідачки в житловому приміщенні з серпня 2016 року до сьогоднішнього дня позивачем не чинилося. Місце проживання відповідачки на теперішній час позивачу не відомо.

Позивач просить суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням (житловим блоком ) АДРЕСА_2 за адресою: АДРЕСА_3 .

Справа призначена до розгляду в загальному позовному провадженні. Сторони повідомлені про дату розгляду справи та наданий час для подання відзиву та заперечень.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, наполягали на задоволенні позову та не заперечували проти ухвалення заочного рішення.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про час і місце слухання справи була повідомлені вчасно за місцем реєстрації рекомендованою кореспонденцією, у визначений строк не надала суду відзив на позовну заяву.

Суд вважає можливим, за згодою позивача, провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до ст.280 ЦПК України, за відсутності відповідача.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши позивача та його представника, свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , оцінивши всі докази у сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Судом встановлено, що 73/100 частин житлового приміщення (житлового блоку) АДРЕСА_2 гуртожитку за адресою: АДРЕСА_3 , належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 , виданого районною адміністрацією Запорізької міської ради по Дніпровському району в результаті проведеної приватизації згідно положень Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», в якому зазначено про набуття позивачем права власності на зазначене житлове приміщення, а саме на кімнату №6 площею 19,6 кв.м. та балкон площею 2.63 кв.м. (а.с. 8)

Реєстрацію права власності на житлове приміщення в Державному реєстрі речових прав на рухоме майно було проведено 29.06.2016 року, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №62689392 від 04.07.2016 року. (а.с. 9)

В зазначеному житловому приміщенні окрім позивача, зареєстрована також відповідачка ОСОБА_2 , з якою позивач перебував у зареєстрованому шлюбі.

Однак, з серпня 2016 року у зв`язку із фактичним припиненням шлюбних відносин відповідачка в житловому приміщенні не проживає та не з`являється, особисті речі га майно відповідачки відсутні.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16.05.2017 року у справі №334/6470/16-ц шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано, рішення набрало чинності 27.05.2017 року. (а.с.10)

Факт не проживання ОСОБА_2 у зазначеному житловому приміщенні також підтверджуються актами про не проживання від 17.01.2018 року, від 20.02.2018 року, від 14.03.2018 року, від 20.04.2018 року, від 23.05.2018 року, від 12.06.2018 року,що були складені завідуючим гуртожитком у присутності двох свідків. (а.с. 11-16)

Крім того, факт не проживання відповідачки за вказаною адресою також підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним

Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом.

Відповідно до ч.1 ст.317ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно до ч. 1 ст.319ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Наявність реєстрації відповідачки у житловому приміщенні (житловому блоці) АДРЕСА_2 адресою: АДРЕСА_3 , приводить до обмеження права власності позивача, що виражається в неможливості розпорядитись об`єктом власності на свій розсуд.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно до ч. 1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Частиною першою ст. 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом.

Пунктом 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», передбачено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла.

Аналіз даних правових норм свідчить про те, що право користування житловим приміщенням власником житла є одним із засобів реалізації права власності і похідним від права власника на житло.

Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі №6-57цс11, вирішення питання про зняття особи з реєстрації місця проживання залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156ЖК України та ст. 405 ЦК України.

Згідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 , яка є колишнім членом сім`ї позивача, була зареєстрована в даному житловому приміщенні та втратила право користування даним житловим приміщенням, оскільки більше одного року в ньому не проживає, виїхала разом із своїми речами, однак добровільно з реєстраційного обліку не знялася та залишається зареєстрованою в спірному житловому приміщенні, жодних зобов`язань пов`язаних з утриманням житла відповідачка не несе, ним не користуються, повністю припинила виконувати обов`язки, пов`язані з утриманням, оплатою житлового приміщення, що спричиняє власнику, позивачу додаткові матеріальні витрати.

Таким чином, з`ясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, також, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору у розмірі 704,80 грн.

Керуючись Конституцією України, ст. ст.10, 12, 13, 18, 76, 81, 83, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 280-284, 354 ЦПК України, ст. ст. 317, 319, 346, 383, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 9, 64,72 ЖК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 ) такою, що втратила право користування житловим приміщенням (житловим блоком ) АДРЕСА_2 за адресою: АДРЕСА_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ІПН НОМЕР_3 ) судовий збір в сумі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 коп.)

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено - 05.08.2019 р.

Суддя: Баруліна Т. Є.