ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5751/19 Справа № 183/4586/18 Суддя у 1-й інстанції - Сорока О. В. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2019 року по справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк ПриватБанк звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості.

Позовні вимоги Банку мотивовані тим, що згідно договору б/н від 10.06.2011 року відповідач отримала кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою, що затверджені наказом, та Тарифами Банку, які викладені на офіційному сайті позивача складає між нею та Банком відповідний договір. При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України і укладений між ними договір є договором приєднання, друга сторона не може пропонувати свої умови договору. Нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється у розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які теж викладені на офіційному сайті ПАТ КБ «ПриватБанк». Одночасно Умовами та правилами надання банківських послуг передбачена одностороння зміна Тарифів та невід`ємних частин Договору, в зв`язку з чим розмір відсоткової ставки може змінюватися Банком, за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, визначених Умовами та правилами надання банківських послуг, саме на позичальника покладається обов`язок щодо отримання такої виписки.

Позивач зазначає, що зі своєї сторони виконав умови кредитного договору, надав відповідачці кредитні кошти у зазначеному вище розмірі, позичальник зобов`язався погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених договором, власник платіжної карти зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту, а також оплачувати комісію, на умовах встановлених договором. Крім того, умовами договору передбачена можливість стягнення штрафу за порушення позичальником строку платежу по кожному із грошових зобов`язань, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Відповідачка взяті на себе зобов`язання з повернення кредиту у встановлений строк не виконувала, у зв`язку з чим станом на 21.06.2018 року виникла заборгованість у розмірі 38721,19 грн., яка складається з: 17602,42 грн. заборгованості за кредитом, 6452,05 грн. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 12346,66 грн. пені за користування кредитом, 500,00 грн. - штрафу (фіксована частина), 1820,06 грн. штрафу (процентна складова).

Зазначену суму заборгованості ПАТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути на свою користь.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2019 року в задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем не доведено вчинення відповідачкою дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою. В свою чергу відповідачка, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт. Несанкціонована відповідачкою транзакція щодо зняття коштів з її кредитної карти у сумі 18784,02 грн. не відповідає загальним вимогам, встановленим ст. 203 ЦК України, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, суперечить ч. 3 ст. 203 ЦК України, яка встановлює, що волевиявлення учасника правочину має бути спрямоване на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. А відтак, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами відповідачки, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ ПриватБанк.

В апеляційній скарзі АТ КБ ПриватБанк посилаючись на незаконність рішення, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга банку обґрунтована тим, що відповідачка про втрату картки не повідомляла, грошові кошти переводились за допомогою сервісу Приват24, відповідно особа, яка переводила кошти знала пароль відповідачки для входу в систему Приват24, грошові кошти використовувались на придбання товарів в магазинах, тобто особа, яка здійснювала придбання товарів, мала в наявності платіжну картку і знала ПІН код властивий даній картці.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду скасувати, з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог Банку, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено вчинення відповідачкою дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою. В свою чергу відповідачка, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт. А відтак, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами відповідачки, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ ПриватБанк.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 10.06.2011 року між Акціонерним товариством Комерційний Банк ПриватБанк та ОСОБА_3 був укладений договір № б/н, відповідно до якого відповідачка отримала кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% річних із щомісячною комісією 1% на суму заборгованості за кредитом.

В позовній заяві ПАТ КБ «ПриватБанк зазначило про те, що у встановлені договором строки відповідачка зобов`язання не виконала, у зв`язку з чим станом на 21.06.2018 року виникла заборгованість у розмірі 38721,19 грн., з яких: 17 602,42 грн. заборгованості за кредитом, 6452,05 грн. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 12 346,66 грн. пеня за користування кредитом, 500,00 грн. - штрафу (фіксована частина), 1820,06 грн. штрафу (процентна складова).

Встановлено, що ОСОБА_4 з 10.06.2011 року по 28.04.2016 року користувалася кредитними коштами, сплачувала заборгованість за кредитом та відсотки за його користування та інші платежі, заборгованості станом на 01.06.2016 року за кредитом в неї не було.

Також встановлено, що починаючи з 25.08.2017 року з рахунку ОСОБА_4 зафіксовано зняття кредитних коштів у розмірі 18 784,02 грн., на які в подальшому було здійснено відповідні нарахування за кредитним договором.

04.09.2017 року за заявою ОСОБА_4 АНД ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області до ЄРДР за № 0002227 було внесено відомості про вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 361 КК України, та розпочато досудове розслідування за фактом того, що 24.08.2017 року невстановлені особи у приміщенні ТЦ «Наша Правда», таємно, шляхом вільного доступу викрали її мобільний телефон «Iphone 6S silver» та 25.08.2017 року за допомогою вищевказаного телефону здійснили несанкціонований доступ до мобільного додатку «Приват24», де з банківської картки НОМЕР_1 відкритої в АТ КБ «Приватбанк» здійснили переказ грошових коштів на суму 20500 грн., на банківську карту, видану на ім`я ОСОБА_5 .

З повідомлення СУ ГУНП в Дніпропетровській області від 10.01.2019 року № 3344 вбачається, що станом на 10.01.2019 року проводяться слідчі дії, досудове розслідування триває, про підозру нікому не повідомлялось, особи підозрюваних встановлюються.

Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтями 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений законом строк.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Таким чином, у силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до пункту 14.12 статті 14 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається, крім випадку емісії додаткового електронного платіжного засобу для довіреної особи.

Згідно із пунктом 14.16 статті 14 вказаного Закону користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів; під час реєстрації банком повідомлення користувача щодо втрати електронного платіжного засобу банк зобов`язаний відобразити дату та час повідомлення. Аналогічні норми містить Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 5 листопада 2014 року № 705. Крім того, вказаним Положенням передбачено, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Відповідно до п.1.1.2.1.13. Умов та правил надання банківських послуг (далі Умови та правила) клієнт зобов`язаний інформувати банк, а також правоохоронні органи про факти втрати карти, стікеру, ПІНу, сім-карти мобільного телефону, отримання повідомлення про їх незаконне використання. У разі настання вищевказаних випадків необхідно звернутися до відділення банку за телефонами (безкоштовно) по Україні.

Згідно з п.1.1.2.1.21. Умов та правил, клієнт зобов`язаний негайно повідомляти банк шляхом дзвінка до Колцентру (протягом 15 хвилин) інформацію, що стала відома клієнту про втрату/викрадення карти, стікеру PayPass, сім-карти мобільного телефону, несанкціоновані транзакції по його рахунках (а також по рахунках 3-іх осіб).

За змістом статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Керуючись вказаними нормами закону, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачкою не доведено факту, що саме третіми особами 25 серпня 2017 року здійснено списання коштів з її карткового рахунку з використанням її даних, а оскільки ОСОБА_4 своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції, то саме вона, як користувач платіжної картки (карткового рахунку), несе цивільно-правову відповідальність за здійснення такої операцій, що є підставою для стягнення заборгованості за кредитним договором.

При цьому, наявність кримінального провадження не може свідчити, в силу презумпції невинуватості, про вчинення злочину щодо ОСОБА_4 до винесення вироку, яким такі обставини будуть встановлені.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та дійшовши помилкового висновку, що наявність кримінального провадження за фактом несанкційованого списання коштів з рахунку відповідачки є правовою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог Банку.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З матеріалів справи не вбачається, що існуюче зобов`язання між сторонами було виконано, або припинено іншим шляхом, передбаченим ст. ст. 600-609 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене та встановлені обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що позичальник повинен відповідати за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань.

Однак, вирішуючи позовні вимоги банку про стягнення з відповідачки нарахованої суми пені, колегія суддів приходить до висновку, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення пені за порушення умов договору слід відмовити.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року № 6-2003цс15.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що з відповідачки на користь Банку підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № б/н від 10.06.2011 року в сумі 26 374,53 грн., яка складається з наступного: 17 602,42 грн. заборгованість за кредитом; 6452,05 грн. - заборгованість по відсоткам за користуванням кредитом; 500.00 грн. штраф (фіксована частина); 1820,06 грн. штраф (процентна складова).

В зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог Банку та його апеляційної скарги, відповідно до ст. 141 ЦПК України із ОСОБА_3 на користь акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк слід стягнути понесені ним судові витрати в розмірі 1762,00 грн..

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк задовольнити частково.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2019 року - скасувати.

Позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк заборгованість за кредитним договором № б/н від 10.06.2011 року в сумі 26 374,53 грн., яка складається з наступного: 17 602,42 грн. заборгованість за кредитом; 6452,05 грн. - заборгованість по відсоткам за користуванням кредитом; 500.00 грн. штраф (фіксована частина); 1820,06 грн. штраф (процентна складова).

В задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк про стягнення пені відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк судовий збір в розмірі 1762,00 грн..

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко