печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

20 червня 2019 року Печерський районний суд м. Києва

суддя Матійчук Г.О.,

секретар Василенко Д.С.

справа № 757/38340/18-ц

позивач: Печерська районна в м. Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування

відповідач: ОСОБА_1

третя особа: ОСОБА_2

суть спору: позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів, встановлення опіки

учасники справи:

представник позивача ОСОБА_3 ,

третя особа ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

Орган та піклування Печерської районної в м. Києві державної адміністрації звернувся до суду з позовом, уточнивши його, просив позбавити ОСОБА_1 батьківських прав, стягнути аліменти на утримання дітей та призначити опікуна.

В обґрунтування заявлених вимог посилалися на те, що в них на обліку перебуває двоє малолітніх дітей відповідача. 31 липня 2018 року на підставі розпорядження Печерської районної в м. Києві державної адміністрації «Про відібрання малолітніх дітей» - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 відібрано у їх батька - відповідача з причини неналежного виконання своїх батьківських обов`язків. Проведені відносно відповідача заходи впливу жодних позитивних результатів не дали. Також позивач просив призначити опікуном дітей їх бабусю.

Відповідач в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Своїм правом подання відзиву на позовну заяву не скористався, відзив на позов не подав, будь-яких клопотань та заяв від відповідача подано до суду не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

За згодою представника позивача, суд, відповідно до ст. 280 ЦПК України, ухвалює рішення при заочному розгляді справи.

Третя особа ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що відповідач повністю ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Діти перебувають на її піклуванні. Просить суд призначити її опікуном, оскільки вона є бабусею малолітніх.

Будучи допитана в якості свідка ОСОБА_2 , підтвердила, що відповідач не цікавиться здоров`ям та вихованням дітей. Останні проживають разом з бабусею, яка і займається їх вихованням.

Вислухавши пояснення представника позивача, доводи третьої особи, пояснення свідків, дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідач - ОСОБА_1 є батьком малолітніх ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 що вбачається із свідоцтва про народження кожного з дітей (а.с.13, 14).

Мати малолітніх дітей - ОСОБА_8 - померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Розпорядженням Печерської районного в м. Києві Державної адміністрації № 461 від 31.07.2018 року «Про відібрання дітей» дітей відібрано у батька - ОСОБА_1 , який веде аморальний спосіб життя, систематично вживає алкоголь, жорстоко поводиться з дітьми.

Діти проживають з бабусею ОСОБА_2 (третя особа по справі) та перебувають на обліку служби у справах дітей, як такі, що опинилися в складних життєвих обставинах, з причин неналежного виконання батьком своїх батьківських обов`язків, що підтверджується показами представника позивача, поясненнями третьої особи, свідками.

Висновком органу опіки та піклування Печерської РДА встановлено доцільність позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав по відношенню до його малолітніх дітей. (а.с.8).

Даючи оцінку наведеному, суд вважає встановленим, що відповідач неналежно виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до дітей, без поважних причин не піклується про стан їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 150 СК України встановлено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування про неї.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 цього Закону мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; є хронічними алкоголіками або наркоманами.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У міжнародному та національному законодавстві (ст.3 Конвенції про права дитини 1989 року, ст.ст.51, 52 Конституції України, ст.ст. 2-4, 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року) закріплено принципи пріоритету захисту прав та забезпечення інтересів дітей в усіх діях щодо них, у тому числі при вирішенні судових спорів.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики ЄСПЛ» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

В силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі права, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-IV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року).

Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Одним з фундаментальних принципів демократичного суспільства є законність, на яку посилається преамбула до Конвенції. Законність передбачає, серед іншого, що втручання з боку виконавчої влади в права осіб повинне бути предметом ефективного контролю. Цей контроль звичайно здійснюється судовою владою (принаймні, в якості останньої інстанції), оскільки судовий контроль надає найкращі гарантії незалежності, неупередженості і належної процедури.

Аналізуючи наведені вище положення нормативних актів норми міжнародного права, фактичні обставини справи, враховуючи характер винної поведінки відповідача наявність сумнівів у його спроможності та волевиявленні виконувати свої природні батьківські обов`язки, суд приходить до висновку, що оскільки він ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню своїх дітей свідомо нехтуючи ними і не діючи в інтересах дитини, для захисту її життя, здоров`я та емоційного стану, суд приходить до висновку, що в теперішній час неможливе і до відповідача необхідно застосувати крайній захід впливу у вигляді позбавлення батьківських прав.

Вирішуючи питання стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини, суд приймає до уваги наступне.

Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з положеннями ст.181 цього ж Кодексу способи виконання обов`язку утримання дитини визначаються домовленістю між ними.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При цьому, визначаючи розмір аліментів, суд повинен врахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

За таких обставинах, суд вважає, що з відповідача на утримання кожної дитини необхідно стягнути аліменти у розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вирішуючи питання, щодо призначення опікуна неповнолітньої дитини, суд приймає до уваги наступне.

В зв`язку з тим, що відповідач не бажає приймати участі у вихованні своїх дітей, а бабуся (третя особа по справі) виявила бажання стати опікуном малолітніх дітей, які на даний час проживають разом з нею та за станом здоров`я ОСОБА_2 може виконувати обов`язки опікуна.

ОСОБА_2 є пенсіонеркою, утримує домашнє господарство, має стабільний дохід, що підтверджується довідкою про її доходи, тобто вона не має обмежень, передбачених ст. 244 СК України, а тому може бути призначена опікуном.

Згідно ч. 3 ст.60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

За таких обставин суд вважає, що ОСОБА_2 необхідно призначити опікуном по відношенню до малолітніх ОСОБА_7 , та ОСОБА_6 , у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

З врахуванням положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати щодо судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп., від сплати яких позивач був звільнений в силу Закону при поданні позову.

Керуючись ст. ст. 2, 3, 5, 7, 10, 12, 13, 23, 258, 259, 265, 268, 280, 354 ЦПК України, ст.ст. 60,150, 152, 155, 164, 180-184,224 СК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Печерської районної в місті Києві державної адміністрації як органа опіки та піклування до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, встановлення опіки - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (код платника податків - НОМЕР_1 ) по відношенню до малолітніх: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Встановити опіку над малолітніми ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та призначити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 опікуном.

Стягнути з ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 , код платника податків - НОМЕР_1 ) на утримання малолітніх ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 аліменти в розмірі по Ѕ частини всіх видів заробітку (доходу) з кожного, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення ними повноліття, починаючи з 06.08.2018р.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду в тридцяти денний строк з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

позивач: Печерська районна в місті Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування: 01010, м. Київ, вул. М. Омельяновича-Павленка, 15, ;

відповідач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , код платника податків - НОМЕР_1 ;

третя особа: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , код платника податків НОМЕР_2 .

Суддя Г.О. Матійчук