ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Свистунової О.В.,

суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря - Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2019 року про забезпечення доказів

по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", треті особи: Національний банк України, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про розірвання договорів, відшкодування збитків та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (далі - ПАТ КБ "ПриватБанк"), треті особи: Національний банк України, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про розірвання договорів, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що між сторонами були укладені договори депозитних вкладів, строк виконання яких не настав. Проте, 22.12.2016 року ПАТ КБ "ПриватБанк" списав кошти з рахунків, у тому числі за договорами депозитних вкладів, про що позивачці стало відомо з Приват24.

На вимогу позивачки про надання документів, у тому числі на підставі яких здійснено списання коштів, відповідач відповіді не надав, документи не направив.

У лютому 2019 року представник позивачки звернувся до суду з клопотанням про витребування доказів в порядку ст. 84 ЦПК України, в якому ставить питання про витребування у Фонду гарантування вкладів фізичних осіб посвідчену копію витягу з Книги реєстрації вхідної кореспонденції за 18.12.2016 року (будь-якого іншого документу, у якому ФГВФО здійснювалася реєстрація вхідної кореспонденції) - для долучення до матеріалів справи і дослідження судом з метою з`ясування обставин справи, можливого виконання процесуальних дій, що, на думку позивача і її представників, стосуються розгляду цієї цивільної справи і потрібно для всебічного і повного розгляду справи, оскільки отримати їх (вказані документи) позивач та її представники не можуть.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08.02.2019 року клопотання представника позивачки задоволено.

Забезпечено докази у справі та витребувано у Фонду гарантування вкладів фізичних осіб посвідчену копію витягу з Книги реєстрації вхідної кореспонденції за 18.12.2016 року (будь-якого іншого документу, у якому ФГВФО здійснювалася реєстрація вхідної кореспонденції) - для огляду вказаного документу в судовому засіданні і долучення до матеріалів справи та дослідження і оцінки разом з іншими доказами по справі.

В апеляційній скарзі Фонд гарантування вкладів фізичних осіб ставить питання про скасування вказаної ухвали та постановляння нової про відмову в задоволенні клопотання про витребування доказів, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи подано не було.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду скасуванню з наступних підстав.

Задовольняючи клопотання про забезпечення доказів, суд першої інстанції виходив з підстав його обґрунтованості, вважаючи, що у позивача наявні складнощі в поданні відповідних доказів.

Проте, колегія суддів з такими висновками суду погодитися не може, зважаючи на наступне.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 4 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Забезпечення доказів - це процесуальна дія суду, яка вчиняється за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо вони вважають, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів.

Відповідно ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. У клопотанні повинно бути зазначено:1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Способами забезпечення судом доказів є, зокрема, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Забезпечення доказів є процесуальною дією суду, яка вчиняється за заявою осіб, які беруть участь у справі, якщо вони вважають, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів. Під особами, які мають право заявити про забезпечення доказів, маються на увазі суб`єкти доказування. Відтак, останні повинні довести обґрунтованість своїх побоювань, що подача відповідних доказів може стати неможливим або ускладненим. Суд не може здійснити заходи щодо забезпечення доказів лише на підставі нічим не обґрунтованих побоювань суб`єкта доказування.

Інститут забезпечення доказів є спеціальним механізмом, який використовується для їх збереження та покликаний створити можливість реалізації своїх прав особами, які беруть участь у справі, щодо подання до суду необхідних доказів за наявності обставин, які свідчать, що надання потрібних доказів може стати неможливим або ускладненим в майбутньому.

Так, у заяві про забезпечення доказів вказуються обставини, які свідчать про небезпеку того, що надання потрібних доказів може стати неможливим або ускладненим, а у клопотанні про витребування доказів - відомості про неможливість отримання таких доказів особисто. Саме такі обставини відрізняють заяву про забезпечення доказів від клопотання про витребування доказів.

Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду" від 12.06.2009 року № 5 під час попереднього судового засідання за заявою особи, яка бере участь у справі, суд може вирішити питання про забезпечення доказів, якщо для цієї особи подання потрібних доказів є неможливим або в неї є труднощі у поданні цих доказів. Закон не обмежує коло доказів, які можуть бути забезпечені судом, і здійснення процесуальних дій щодо забезпечення доказів.

Разом з тим, подане клопотання про витребування доказів, не відповідає вимогам ст. 84 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст. 84 ЦПК України, у клопотанні про витребування доказів має бути також зазначено обставини, які може підтвердити доказ, що витребовується або аргументи, які він може спростувати.

При з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обгрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

Проте, клопотання позивачки про витребування доказів не містить обґрунтування обставин, які могли б підтвердити докази, що витребовуються або аргументи, які вони могли б спростувати.

Крім того, задовольняючи клопотання про витребування доказів, суд першої інстанції не врахував невжиття позивачем будь-яких заходів для отримання доказів, про витребування яких йдеться в клопотанні, а також ненадання ним доказів щодо вжиття таких заходів.

Таким чином, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції на зазначене вище уваги не звернув, належним чином не обґрунтував підстави для забезпечення доказів, у зв`язку з чим дійшов передчасного висновку про задоволення клопотання про забезпечення доказів.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала місцевого суду підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - задовольнити частково.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2019 року про забезпечення доказів - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко