РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2019 року

м. Рівне

Справа № 572/3793/18

Провадження № 22-ц/4815/1019/19

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Ведяніна Т.О.

Рішення ухвалене в м. Сарни Рівненської області

Дата виготовлення повного тексту рішення не зазначено

Рівненський апеляційний суд в складі :

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий : Боймиструк С.В.,

судді: Хилевич С.В., Шимків С.С.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 04 квітня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Сарненського районного суду Рівненської області з позовом, в якому просить змінити розмір аліментів, стягнутих рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 23 червня 2009 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, встановивши їх в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позов мотивує тим, що на даний час змінився матеріальний та сімейний стан платника аліментів, що є підставою для зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього за рішенням суду. Так, позивач посилається на ті обставини, що з часу стягнення аліментів у нього народилась дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що, враховуючи той факт, що ОСОБА_2 не є працевлаштованим, ставить його у скрутне матеріальне становище.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 04 квітня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено. Зменшено розмір аліментів, стягуваних з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши їх у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з моменту набрання цим рішенням законної сили і до повноліття дитини.

Рішення мотивоване тим, що після стягнення з позивача на користь відповідача аліментів, дійсно відбулась зміна матеріального та сімейного стану ОСОБА_2 , що є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, що стягуються з нього на утримання неповнолітньої дитини.

Не погодившись із вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що в даному випадку суд першої інстанції змінив розмір аліментів у зв`язку із змінами в законодавстві, адже і на час стягнення аліментів 23 червня 2019 року ОСОБА_2 офіційно не працював.

Зазначає, що формально, суд першої інстанції не визначив розмір аліментів, який має стягуватися з ОСОБА_2 Вказує, що суд не повинен визначати мінімального розміру аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів суд ураховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема ч.2 ст. 182 СК України. Проте суд не визначив розмір аліментів, а продублював норму Сімейного кодексу України щодо мінімального розміру аліментів на одну дитину.

Вказує, що в даному випадку порушуються майнові права доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адже через три місяці донька досягає 14-річного віку, матеріальні витрати на доньку збільшуються. Також зазначає, що вона, як матір ОСОБА_3 є інвалідом ІІ групи, що дійсно унеможливлює здатність працювати, проте суд, прийняв до уваги інвалідність теперішньої дружини ОСОБА_2 і проігнорував вищу ступінь інвалідності мами, доньки ОСОБА_2 .

На підставі викладеного, просила рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 04 квітня 2019 року скасувати та прийняти нове, про відмову у задоволенні позову.

Позивач правом на подачу відзиву у визначені судом апеляційної інстанції строки не скористався.

Згідно з ч.13 ст.7, ч.1 ст.274, ч.1 ст. 368, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду у порядку письмового та спрощеного позовного провадження, як малозначна справа.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом установлено, із копії свідоцтва про шлюб, що сторони по справі перебували між собою у шлюбі, який був зареєстрований 10 серпня 2008 року Селищанською сільською радою Сарненського району Рівненської області, про що було зроблено актовий запис №20.

Відповідно до копії свідоцтва про народження дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - її батьками є сторони у справі : ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . На даний час дитина є неповнолітньою.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 23 червня 2009 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 21 травня 2009 року до повноліття дитини.

Позивач звернувшись із даним позовом про зменшення розміру аліментів, які були стягнуті з нього на користь ОСОБА_1 за рішенням суду на утримання дитини - ОСОБА_3 , посилався на зміну сімейного стану.

Із наданої ОСОБА_2 суду копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 14 квітня 2015 року судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у позивача народилась дитина - ОСОБА_4 , яка проживає разом із батьками, а тому перебуває на утриманні, в тому числі і позивача. Вказані обставини доводяться копією довідки № 2022 від 14 грудня 2018 року, виданої Костянтинівською сільською радою Сарненського району Рівненської області, відповідно до якої ОСОБА_2 проживає по АДРЕСА_1 та відноситься до складу сім`ї ОСОБА_7 .

Крім того судом першої інстанції при ухваленні рішення було враховано, що дружина позивача - ОСОБА_7 є інвалідом третьої групи загального захворювання, внаслідок чого має обмеження по працевлаштуванню, що доводиться копією довідки серії МСЕК від 5 січня 2014 року.

Заперечення щодо заявлених вимог відповідач обґрунтовувала тими обставинами, що ОСОБА_2 має нерухомість, транспортний засіб, крім цього, має заборгованість по оплаті аліментів.

На доведення заперечень ОСОБА_1 надала суду розрахунок заборгованості зі сплати аліментів №22852 від 11 грудня 2017 року за підписом головного державного виконавця Сарненського РВ ВДВС ГТУЮ у Рівненській області (вказаний документ також надано суду і іншою стороною), який доводить наявність з боку ОСОБА_2 заборгованості по аліментах на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 11 грудня 2018 року у сумі 45698 грн. 58 коп.

Крім цього, рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Рівненської області від 16 травня 2016 року змінено рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 3 лютого 2016 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойки за прострочення сплати аліментів - стягнуто 2078 грн. пені за прострочення сплати аліментів.

Також ОСОБА_2 має інші зобов`язання по сплаті на користь ОСОБА_1 1/2 частини вартості будівельних матеріалів та 1/2 частини вартості робіт по зведенню двоповерхового житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_2 , що становить 194 343 грн. 50 коп. та підтверджено копією відповідного рішення суду, дослідженого судом, а також копією повідомлення №3216 від 21 лютого 2019 року за підписом головного державного виконавця Сарненського РВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області щодо залишку заборгованості по виконавчому провадженню №51231301 із примусового виконання виконавчого листа №572/3275/15-ц від 29 квітня 2016 року.

При цьому рішення суду про стягнення неустойки (пені) по простроченню сплати аліментів від 16 травня 2016 року ОСОБА_2 виконано, що доводиться постановою головного державного виконавця Сарненського РВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області від 27 грудня 2018 року про закінчення виконавчого провадження в зв`язку із повним фактичним виконанням вказаного судового рішення.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що наведені обставини навпаки свідчать про погіршення майнового стану платника аліментів. З моменту стягнення аліментів з позивача на користь відповідача майновий стан ОСОБА_2 значно погіршився через наявність у нього певних грошових зобов`язань на користь ОСОБА_1 . Крім цього, судом встановлено, що змінився також, і сімейний стан позивача.

Судом першої інстанції також правильно було взято до уваги, що згідно із повідомленням №12137 від 15 грудня 2017 року за підписом головного державного виконавця Сарненського РВ ДВСГТУЮ в Рівненській області - під час здійснення виконавчих дій встановлено, що ОСОБА_2 не має нерухомого майна, є не працевлаштованим, пенсії не отримує, а постановою старшого державного виконавця від 24 червня 2016 року на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_2 накладено арешт.

Згідно частини другої статті 182 СК України (у редакції, чинній до моменту прийняття Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII) мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Тлумачення статті 192 СК України дозволяє констатувати, що при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і одержувача. Аналіз змісту оскаржених рішень свідчить, що при вирішенні спору суд першої інстанції врахував обставини, передбачені статтею 192 СК України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що після прийняття рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 23 червня 2009 року про стягнення із ОСОБА_2 аліментів він створив нову сім"ю та став батьком у 2015 році, тобто відбулась зміна матеріального та сімейного стану ОСОБА_2 , а тому наявні підстави для зменшення розміру аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За наведеного не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, що в даному випадку суд першої інстанції змінив розмір аліментів у зв`язку із змінами в законодавстві.

Також колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги, що формально, суд першої інстанції не визначив розмір аліментів, який має стягуватися з ОСОБА_2 , а визначив розмір аліментів продублювавши норму Сімейного кодексу України щодо мінімального розміру аліментів на одну дитину. Оскільки саме безспірне право та вимога ОСОБА_2 на стягнення аліментів на дитину передбачене імперативною нормою СК України, а саме : ч.2 ст. 182 СК України, якою передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що не позбавляє суд стягувати аліменти саме в такому розмірі.

Крім того, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що при ухваленні рішення, судом першої інстанції не було враховано, що в даному випадку порушуються майнові права доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адже через три місяці донька досягає 14-річного віку, матеріальні витрати на доньку збільшуються. Також зазначає, що вона, як матір ОСОБА_3 є інвалідом ІІ групи, що дійсно унеможливлює здатність працювати, проте суд, прийняв до уваги інвалідність теперішньої дружини ОСОБА_2 і проігнорував вищу ступінь інвалідності мами, доньки ОСОБА_2 , оскілки даним доводам була дана належна оцінка судом першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди ОСОБА_1 із ухваленим у справі судовим рішенням.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу згідно із законом.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Оскільки оскаржене рішення залишено без змін, а скарга без задоволення, апелянт звільнений від сплати судового збору, судовий збір за подання апеляційної слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 04 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 15 серпня 2019 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.В. Хилевич

С.С. Шимків