ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 серпня 2019 року м. Харків

Справа № 640/14435/17

Провадження № 22-ц/818/3537/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В.., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря Кучер Ю.Ю.,

Учасники справи:

Позивач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інгосстрах»,

Відповідач: ОСОБА_1 ,

Представник відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові

за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» на рішення Київського районного суду міста Харкова від 18 червня 2018 року, ухвалене суддею Шмадченко С.І.,

у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» до ОСОБА_1 про стягнення суми,

в с т а н о в и в:

У вересні 2017 року ПрАТ «СК «Інгосстрах» звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача у рахунок відшкодування витрат, пов`язаних зі сплатою страхового відшкодування 250800 грн. та судові витрати.

Позовна заява мотивована тим, що між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» 20 лютого 2014 року було укладено договір страхування №DNHSIIV127758, згідно якого позивач зобов`язався у разі настання страхового випадку сплатити страхове відшкодування в межах страхової суми в порядку та на умовах передбачених договором. Предметом договору є майнові інтереси, що не суперечать законодавству, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням автомобілем Volkswagen Transporter, державний номерний знак НОМЕР_1 . Страховим випадком за умовами договору є пошкодження транспортного засобу в наслідок ДТП.

Вказує, що 23 вересня 2014 року о 12:40 год. в м. Нова Водолага по вул. Дзержинського відбулась дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля Volkswagen Transporter, д/н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля Mercedes Vito, д/н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, автомобілю «Volkswagen Transporter», д/н. НОМЕР_1 завдано технічних пошкоджень. Згідно ухвали Нововодолазького районного суду Харківської області від 28.12.2015 р. у справі № 631/504/15-к кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 закрито у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілим.

На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, автомобіль «Volkswagen Transporter», д/н. НОМЕР_1 , яким керував відповідач, був застрахований ПАТ «СК «Інгосстрах» згідно вказаного договору страхування.

Стверджує, що за вказаною дорожньо-транспортною пригодою, ПАТ «СК «Інгосстрах», згідно страхового акту И-2383 від 28.10.2014 р. сплатило ПАТ КБ «Приватбанк», відповідно до умов договору страхування, страхове відшкодування в сумі 250 800,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 4559 від 30.10.2014 р. і цим самим відшкодувало завдану відповідачем шкоду.

Представник відповідача проти позову заперечував та просив суд відмовити у задоволенні позову з підстав того, що під час дорожньо-транспортної пригоди відповідач працював водієм-інкасатором у ПАТ КБ «Приватбанк», тобто перебував з ним у трудових відносинах, керував службовим автомобілем «Volkswagen Transporter», д/н. НОМЕР_1 і виконував службові обов`язки. Крім того, вказує, що позивач користується лише колом прав, зокрема, на відшкодування шкоди, які належали ПАТ КБ «Приватбанк». Вважає, що в даному випадку підлягає застосуванню спеціальна норма КЗпП України.

У своїй відповіді на відзив позивач зазначив, що застосуванню підлягає положення ст.1191 ЦК України, а положення ч.1 ст.1172 ЦК України, яка передбачає, що юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім представником під час виконання ним своїх трудових обов`язків не може застосовуватись до даних правовідносин.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 18 червня 2018 року в задоволенні позову ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що під час ДТП ОСОБА_1 виконував покладені на нього службові обов`язки, а тому не може нести відповідальність за завдану шкоду, оскільки саме юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, тому позивачем вимоги про відшкодування майнової шкоди завданої пошкодженням транспортного засобу заявлені до неналежного відповідача.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» звернулося з апеляційною скаргою, у якій просило скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Постановою Харківського апеляційного суду від 29 листопада 2018 року апеляційну скаргу ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» задоволено частково, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким в задоволенні позову ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» відмовлено з інших підстав.

Постанова мотивована тим, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що особою, винною в скоєнні ДТП є саме ОСОБА_4 , а також щодо обставин заподіяння шкоди, яка б свідчила про настання страхового випадку. Крім того, суду було надано роздруківку ухвали Нововодолазького районного суду Харківської області від 28 грудня 2015 року, яка не завірена належним чином.

Постановою Верховного Суду від 15 травня 2019 року касаційну скаргу ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» задоволено частково, постанову Харківського апеляційного суду від 29 листопада 2018 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Суд касаційної інстанції виходив з того, що судом апеляційної інстанції у порушення принципу змагальності не зазначено, якими доказами спростовуються вищевказані обставини та чи заперечує проти цих обставин відповідач. Крім того, з рішення суду першої інстанції слідує, що представник ОСОБА_1 вину не заперечував, а, навпаки, погоджувався, зазначаючи лише про те, що відповідати за завдану шкоду має роботодавець.

Справа повторно надійшла до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга позивача мотивована тим, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування скарги зазначає, що суд першої інстанції помилково застосував до даних правовідносин положення ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки позивач не здійснює діяльність у цій сфері та не має відповідної ліцензії, а договір страхування № DNHSIIV127758 був укладений в порядку ЗУ «Про страхування» та не містить жодної норми щодо страхування цивільно-правової відповідальності. Крім того, судом не застосовано норми ст.27 ЗУ «Про страхування» та ст.993 ЦК України згідно яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Адже, у даному випадку мова йде не про відшкодування шкоди третім особам, яку має відшкодовувати роботодавець, а про шкоду завдану майну роботодавця. Крім того, у відповідача наявний поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів, що укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» і ТДВ СК «Кредо», яким застраховано відповідальність водія вказаного автомобіля, яким не передбачене відшкодування за пошкодження саме транспортного засобу.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, 23 вересня 2014 року о 12:40 год в м. Нова Водолага по вул. Дзержинського, ОСОБА_1 керуючи автомобілем Volkswagen Transporter», д/н. НОМЕР_1 порушив Правила дорожнього руху України та допустив зіткнення з автомобілем Mercedes Vito, д/н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3

Цивільно - правова відповідальність водія автомобіля, який на момент настання ДТП керував автомобілем Volkswagen Transporter», д/н. НОМЕР_1 , була застрахована у ПАТ «СК «Інгосстрах», згідно договору страхування наземного транспорту № DNHSIIV127758 від 20.02.2014 р., страхувальником за цим договором виступало ПАТ КБ «Приватбанк». Дія договору з 20 лютого 2014 року по 19 лютого 2015 року (а/с. 7-8).

Згідно ухвали Нововодолазького районного суду Харківської області від 28.12.2015 р. у справі № 631/504/15-к, кримінальне провадження № 0000568 від 23.09.2014 р. відносно ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України закрито у зв`язку з примиренням винного з потерпілим (а/с. 27-28).

24 вересня 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до ПАТ «СК «Інгосстрах» із заявою про виплату страхового відшкодування, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 23 вересня 2014 року о 12:40 год. за участю автомобілів Volkswagen Transporter», д/н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля Mercedes Vito, д/н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 (а/с. 7).

Розмір завданих збитків, спричинених автомобілю «Volkswagen Transporter», д/н. НОМЕР_1 , експертного висновку № 302-А/2014 від 07.10.2014 р. становить 345 330,37 грн. (а/с. 15).

Відповідно до страхового акту № И-2383 від 28.10.2014 р. до договору DNHSIIV127758 від 20.02.2014 р., страхове відшкодування автомобілю «Volkswagen Transporter», д/н. НОМЕР_1 у розмірі 250 800,00 грн. підлягає до виплати (а/с. 26).

Як вбачається з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля «Volkswagen Transporter», д/н. НОМЕР_1 є ПАТ КБ «Приватбанк» (а/с. 28).

Згідно трудової книжки НОМЕР_3 ОСОБА_1 з 22.07.2010 р. по 09.09.2015 р. працював у ПАТ КБ «Приватбанк» на посаді водія інкасатора-охоронника. Направлення перерахунку і інкасації грошових коштів.

З копії журналу про проведення інструктажу від 23.09.2014 р., подорожнього листа легкового службового автомобіля № 345498 від 23.09.2014 р., маршрутного листа інкасації точок № 1109144 для екіпажа 9 по маршруту № 9 від 23.09.2014 р. (а/с. 63-68) вбачається, що ОСОБА_1 керував службовим автомобілем «Volkswagen Transporter», д/н. НОМЕР_1 та виконував покладені на нього службові обов`язки.

У статті 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).

Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Суброгація допускається тільки у договорах майнового страхування і положення ст.993 ЦК України не поширюються на страхування відповідальності.

Положення статті 993 ЦК передбачає право страховика вимагати стягнення збитків з особи, винної у заподіянні шкоди страхувальникові. У даному випадку існує основне зобов?язання між страхувальником або вигодонабувачем, з одного боку, і особою, відповідальною за збитки, - з іншого. Однак тут відбувається зміна осіб у зобов?язанні шляхом переходу прав кредитора до іншої особі на підставі закону (ст. 993 ЦК): страховик заміняє собою страхувальника в його вимогах до особи, відповідальної за збитки.

Перехід прав страхувальника до страховика після виплати страхового відшкодування здійснюється на підставі договору, за яким страхувальник передає свої права страховику і приймає на себе зобов?язання сприяти останньому в здійсненні його суброгаційних прав. Страхувальник передає свої права на добровільній основі. При цьому права вимоги передаються в тім же обсязі, в якому вони могли б бути здійснені самим страхувальником.

Наявний в матеріалах справи договір страхування між позивачем та ПАТ КБ "ПриватБанк" передбачає таку домовленість у п.15.23 (а.с.8 зворот).

З огляду на вищенаведене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції безпідставно застосував до даних правовідносин положення ст. 1172 ЦК України, оскільки в даній справі шкода заподіяна не третім особам, а саме роботодавцю.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України і підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення.

Відповідно до положень статті 27 ЗУ «Про страхування» та статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Отже, до ПАТ «СК «Інгострах», що виплатило ПАТ КБ «Приватбанк» страхове відшкодування перейшло право вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до працівника про відшкодування шкоди, що заподіяна банку при виконанні ОСОБА_1 трудових обов`язків.

Згідно з статтею 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

Відповідно до ч.3 ст.233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Матеріали справи достовірно свідчать, що позивачу було своєчасно відомо про факт ДТП, яка сталася 23 вересня 2014 року. Страхове відшкодування позивачем було виплачено ПАТ КБ "ПриватБанк" вже 30 жовтня 2014 року.

Провадження по кримінальній справі було закрито 28 грудня 2015 року, але з позовом позивач звернувся лише 18 вересня 2017 року, тобто з пропуском річного строку.

У частинах першій-четвертій статті 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частиною третьою статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог з інших підстав.

Керуючись, ст. ст. 141,367, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 18 червня 2018 року - скасувати і ухвалити нове.

В задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

повний текст постанови складено 12 серпня 2019 року