справа № 566/188/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
6 серпня 2019 року смт. Млинів Рівненської області
Млинівський районний суд Рівненської області
одноособово - головуючого судді Лободзінського А.С.,
при секретарі судового за сідання Драган Л.М.,
розглянувши в заочному порядку у відкритому судовому засіданні в смт. Млинів Рівненської області цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний Банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 31.01.2011 року між АТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н, за яким остання отримала кредит у сумі 3000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті www/privatbank.ua
- 3986,58 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом;
- 7800,07 грн. - заборгованість за пенею;
- а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:
- 500,00 грн.- штраф (фіксована частина);
- 589,33 грн. - штраф (процентна складова).
Оскільки заборгованості по кредитному договору відповідачем не сплачено, Банк просить стягнути з відповідача борг в судовому порядку, посилаючись на розрахунок заборгованості від 08.01.2019 року; "Умови та правила надання банківських послуг", "Правила користування платіжною карткою".
В судове засідання представник позивача не з`явився. Натомість в позовній заяві вказав, що в разі неявки відповідача, АТ КБ "ПриватБанк" підтримує позовні вимоги в повному обсязі та не заперечує проти розгляду справи у відсутності представника Банку з постановленням заочного рішення у справі. ( а.с. 3)
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і дату судового розгляду, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Так як відповідач не з`явилася на судовий розгляд справи, про причини неявки суд не повідомила, хоча була завчасно повідомлена про час і дату розгляду справи в суді, заяви про розгляд справи у її відсутності не надала, суд рахує за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи суд прийшов до наступних висновків.
Відповідно до частини 1, 2 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Параграфом першим глави 71 ЦК України регулюються правовідносини позики.
Статтею 1046 Кодексу передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
За правилом ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Судом встановлено, що відповідно до укладеного між Банком та відповідачем ОСОБА_1 31.01.2011 року кредитного договору № б/н, за яким банк взяв на себе зобов`язання видати відповідачу кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок, ОСОБА_1 отримала кредитні кошти, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом.
Отже, як видно з наявного у справі кредитного договору, який підписаний відповідачем та складається з Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, "Умов і правил надання банківських послуг", "Довідки про умови кредитування з використанням кредитки", з розрахунку заборгованості, а також із виписки по рахунку, Банк свої зобов`язання виконав, встановивши ОСОБА_1 кредитний ліміт на кредитній картці, про що свідчить рух коштів по рахунку. Водночас, впродовж дії договору вбачається і погашення кредиту, зокрема востаннє 30.11.2017 року, що свідчить про виконання відповідачем своїх зобов`язаннь за кредитним договором. ( а.с. )
Разом з цим, позивачем АТ КБ «ПриватБанк» нараховано заборгованість, яка відображена у розрахунку та складається з наступного:
- 3986,58 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом;
- 7800,07 грн. - заборгованість за пенею;
- а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:
- 500,00 грн.- штраф (фіксована частина);
- 589,33 грн. - штраф (процентна складова).
Розглядаючи вказаний розрахунок на предмет обгрунтованості та відповідності умовам кредитного договору суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 534 ЦК України, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом:
1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання;
2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка;
3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.
Однак, з наданого позивачем розрахунку видно, що заборгованість ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» по тілу кредиту відсутня. У зв`язку з цим, неможливо встановити з якої суми тіла кредиту нараховано заборгованісь за відсотками та пенею, а також неможливо встановити розмір застосованого для нарахування такої заборгованості відсотку.
Таким чином, розрахунок заборгованості, наданий позивачем, фактично містить лише певні показники, але не наданий алгоритм (формула), за яким можливо встановити, як з наведених показників утворився результат (відсотки; з яких сум розраховані пеня, комісія, штрафи тощо; за який період). А тому, наданий розрахунок не відповідає вимогам належності та допустимості доказів, які закріплені в ст.ст. 77-79 Цивільно-процесуального кодексу України, у зв`язку з чим судом відхиляється.
В ході судового розгляду, з метою повного, об`єктивного і всебічного з`ясування обставин у справі, судом від позивача було витребувано докази обґрунтованості розрахунку за договором №б/н від 31.01.2011 року. Так, представником АТ КБ «ПриватБанк» було надано суду виписку по рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 за період з 01 січня 1999 року по 06 липня 2019 року.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.
Таким чином, копії будь-яких документів мають засвідчувати їх дійсність, оскільки мають бути виготовлені виключно з оригіналів цих документів.
Копії, подані юридичною особою, мають відповідати порядку засвідчення копій документів, визначеному пунктами 5.23, 5.26, 5.27 Національного стандарту України Державної уніфікованої системи документації, Уніфікованої системи організаційно - розпорядчої документації Вимоги до оформлювання документів (ДСТУ 4163-2003, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07 квітня 2003 року № 55).
Всупереч наведених вимог закону, надана представником позивача виписка з карткового рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 за період з 01 січня 1999 року по 06 липня 2019 року не завірена у відповідності до вимог закону та не містить будь-яких реквізитів юридичної особи -АТ КБ «ПриватБанк», які є необхідними для визнання цього документа належним і допустимим доказом по справі. Крім цього, форма і зміст наданої виписки також не відображає алгоритму нарахованої суми боргу і його складових ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» на момент пред`явлення позову.
Крім цього, в порушення вимог ст. 83 ЦПК України вказаний доказ не направлений стороні відповідача, що у відповідності до ч. 9 ст. 83 ЦПК України, є підставою для неприйняття вказаного доказу судом.
Згідно рішення Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 22 листопада 1996 року дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.
Цей висновок узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН „Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 9 квітня 1985 року № 39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.
У наведених „Керівних принципах для захисту інтересів споживачів" визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.
З наведених вище підстав виписка з карткового рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 є неналежним і недопустими доказом, у зв`язку з чим, судом відхиляється. При цьому, судом враховується те, що виписка стосується періоду часу з 01.01.1999 року, в той час, як кредитний договір у даній справі був укладений пізніше - 31.01.2011 року, у зв`язку з чим, неможливо встановити належність виписки по рахунку відповідача саме до кредитного договору №б/н від 31.01.2011 року. Також, суд вважає, що наданий Банком розрахунок заборгованості процентів за користування кредитом, процентної складової штрафів та загальної заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача, є необгрунтованим, а відтак безпідставним.
Згідно з ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
На підставі наведенного, керуючись статтями 12, 13, 19, 89, 141, 209 - 210, 258 - 259, 265 ЦПК України, -
В задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити в повному обсязі.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення також може бути оскарженно до судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області через Млинівський районний суд шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення.