КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 755/2292/18
Головуючий у першій інстанції - Чех Н.А.
Номер провадження № 22-ц/824/8953/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 03 квітня 2019 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року ПрАТ «ПРОСТО-страхування» звернулось до суду із зазначеним позовом та просило стягнути з ОСОБА_1 суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 28 348,27 грн та понесені судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 02 грудня 2016 року між ПрАТ «ПРОСТО-страхування» та ОСОБА_1 було укладено Поліс № АК/5435438 обов`язкового страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого було застраховано відповідальність власника транспортного засобу «Daewoo», державний номер НОМЕР_1 .

В подальшому, 04 лютого 2017 року в с. Підгірці Обухівського району Київської області по вулиці Підгірній відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Volkswagen», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 (власник ОСОБА_4 ), та автомобіля «Daewoo», державний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 .

Вказано, що постановою Обухівського районного суду Київської області від 14 лютого 2017 року винним у ДТП було визнано ОСОБА_1 , а 08 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернувся до компанії із повідомленням про подію, що має ознаки страхового випадку.

В подальшому, для визначення розміру матеріального збитку було складено Звіт № 118843 від 17 березня 2017 року, згідно якого матеріальний збиток, заподіяний власнику автомобіля «Volkswagen», державний номер НОМЕР_2 , становить 34 629,93 грн.

Разом з тим, 16 березня 2017 року ОСОБА_4 звернулась до них із заявою про виплату страхового відшкодування та 03 квітня 2017 року страховою компанією було складено страховий акт № 118843, відповідно до якого страхове відшкодування становить 28 348,27 грн й 03 травня 2017 року потерпілій стороні було виплачено страхове відшкодування. Окрім того, позивач наголошує, що відповідно до постанови Обухівського районного суду Київської області від 14 лютого 2017 року ОСОБА_1 , будучи причетним до ДТП, залишив місце пригоди до приїзду працівників поліції, а тому, враховуючи все вищевикладене, позивач ПрАТ «ПРОСТО-страхування» просило задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 03 квітня 2019 року позовні вимоги ПрАТ «ПРОСТО-страхування» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «ПРОСТО-страхування» затрати по виплаті страхового відшкодування в розмірі 28 348,27 грн та витрати по оплаті судового збору в розмірі 1762,00 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим у зв`язку із неповним та необ`єктивним дослідженням усіх обставин справи, оскільки судом першої інстанції було безпідставно не взято до уваги пояснення експерта стосовно того, які стосуються обґрунтованості суми матеріального збитку, якого було завдано автомобілю «Volkswagen», державний номер НОМЕР_2 . Окрім того, апелянт зазначає, що встановлення об`єктивної істини у даній справі не було досягнуто з вини власника пошкодженого транспортного засобу, оскільки останній не надав автомобіль для огляду експерта, а також з вини оцінювача ОСОБА_5 , звіт якого було замовлено позивачем.

Враховуючи зазначене, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просив скасувати рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 03 квітня 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ПрАТ «ПРОСТО-страхування» відмовити повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги ПрАТ «ПРОСТО-страхування» про стягнення затрат по виплаті страхового відшкодування, суд першої інстанції виходив із того, що постановою Обухівського районного суду Київської області від 14 лютого 2017 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні ДТП й притягнуто до відповідальності за залишення місця пригоди до приїзду працівників поліції, а сам відповідач свою вину не заперечував, а тому страхова компанія, яка виплатила страхове відшкодування, має законні підстави для відшкодування їй вказаних затрат.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що між ПрАТ «ПРОСТО-страхування» та ОСОБА_1 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Поліс № АК/5435438 від 02 грудня 2016 року. Згідно даного договору була застрахована відповідальність водія, який керує автомобілем «Daewoo Nexia», державний номер НОМЕР_1 . Страхова сума за заподіяну шкоду життю і здоров`ю становить - 200 000 грн, за заподіяну шкоду майну становить - 100 000 грн, франшиза - 510 грн. (а.с.4).

Як вбачається з повідомлення ОСОБА_1 від 08 лютого 2017 року про подію, що має ознаки страхового випадку, 04 лютого 2017 року в с. Підгірці Обухівського району Київської області по вулиці Підгірній відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Volkswagen», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 (власник ОСОБА_4 ), та автомобіля «Daewoo», державний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження (а.с.5-6).

Окрім того, відповідно до постанови Обухівського районного суду Київської області від 14 лютого 2017 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за залишення місця пригоди до приїзду працівників поліції. В вказаній постанові встановлено, що ОСОБА_1 свою вини визнав та пояснив, що обставини, які викладенні в протоколі про адміністративне правопорушення та в його письмових поясненнях відповідають дійсності (а.с.7-10).

В результаті ДТП автомобіль «Volkswagen», державний номер НОМЕР_2 , отримав пошкодження, чим завдано збитків власнику ОСОБА_4 . Сума вказаного збитку згідно Звіту про визначення вартості матеріального збитку № 118843 від 17 березня 2017 року становить 34 629,93 грн (а.с.26).

В подальшому, на підставі заяви на виплату страхового відшкодування, звіту, страхового акту № 118843 від 03 квітня 2017 року, позивач 27 квітня 2017 року виплатив страхове відшкодування потерпілій стороні в сумі 28 348,27 грн (а.с.14-49).

Матеріали справи також містять регресну вимогу ПрАТ «ПРОСТО-страхування» до ОСОБА_1 від 04 лютого 2017 року про відшкодування затрат по виплаті страхового відшкодування в розмірі 28 348,27 грн (а.с.50).

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи висновки суду по суті позовних вимог та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується наступним.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно із ч.1 ст. 10 Закону України «Про страхування» страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

В силу підпункту «в» пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він, зокрема, після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди.

Постановою Обухівського районного суду Київської області від 14 лютого 2017 року встановлено, що ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (а.с.7-8).

Факт самовільного залишення місця пригоди відповідачем як водієм забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, підтверджено постановою Обухівського районного суду Київської області від 14 лютого 2017 року, відповідно до якої установлена вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, в тому числі, передбаченого 122-4 КУпАП (а.с.9-10).

За змістом ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням стосовно певної особи у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За таких обставин, оскільки є доведеним самовільне, тобто на власний розсуд, залишення відповідачем місця дорожньо-транспортної пригоди, страховик набув право зворотної вимоги до заподіювача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування відповідно до «в» пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Доводи відповідача в тій частині, що вчинення таких дій пов`язано з необхідністю отримання медичної допомоги, не підтверджено належними та допустимими доказами, які мали б бути подані суду першої інстанції в порядку та строки, визначені вимогами цивільного процесуального кодексу, натомість винні дії ОСОБА_1 , які виразились у залишенні місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої він був причетний, встановлені рішенням суду.

Суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ПрАТ «ПРОСТО-страхування» до відповідача про стягнення затрат по виплаті страхового відшкодування у розмірі 28 348,27 грн.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Доводи апелянта щодо неправомірності нарахування суми страхового відшкодування колегією суддів не приймаються, оскільки апелянтом не було надано жодного доказу на їх підтвердження та не спростовано висновок суб`єкта оціночної діяльності - звіт №118843 від 17 березня 2017 року.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд доходить висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 03 квітня 2019 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв