Номер провадження: 22-ц/813/1453/19
Номер справи місцевого суду: 513/810/13-ц
Головуючий у першій інстанції Бучацька А.І.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.07.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

Головуючого: Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря - Чепрас А.І.,

учасники справи:

особа, яка звернулась з поданням - приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Щербаков Юрій Сергійович

боржник - ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Саратського районного суду Одеської області від 16 жовтня 2018 року у складі судді Бучацької А.І.,

встановив:

У вересні 2018 року приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Щербаков Ю.С. звернувся до суду з поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , без вилучення паспортного документа до виконання зобов`язання за виконавчим документом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової суми у розмірі 799 300 грн.

Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 16.10.2018 подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова Ю.С. задоволено. Тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон без вилучення паспорту громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 , без вилучення паспортного документу, до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом №513/810/13-ц, виданим 12.01.2015 Саратським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової суми у розмірі 799 300,00 гривень. Виконання тимчасового обмеження доручено Адміністрації Державної прикордонної служби України.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову про відмову у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області. Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що суд розглянув подання у порушення ст. 441 ЦПК України без участі приватного виконавця. Апелянт зазначив, що не ухиляється від виконання судового рішення, є інвалідом 2 групи, фізично працювати не може, з травня 2018 року отримує пенсію. З першої виплати пенсії на виконання рішення сплатив 300 грн. Проте, приватним виконавцем накладено арешт на його пенсійний рахунок та з червня 2018 року пенсійні виплати він не отримує, що позбавило його єдиного джерела доходу. На вимогу приватного виконавця подав декларацію про майно, що свідчить про відсутність ухилень від виконання рішення. В декларації не зазначив про наявність земельної ділянки, тому що вона виділялася для його сім`ї, її цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку. Земельна ділянка приватизована на його ім`я та на ній на цей час ще будується житловий будинок, в якому проживають його колишня дружина та спільні діти, а також батьки дружини. Окреме використання житлового будинку і присадибної земельної ділянки, на якій розташований будинок, неможливо. Скаржник також зазначив, що звернення державного виконавця до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України повинно бути як крайній захід, який застосовується до боржника, коли державним виконавцем вже виконані всі можливі дії щодо примусового виконання судового рішення, оскільки це веде до обмеження конституційного права громадянина на свободу пересування.

08.05.2019 ОСОБА_1 надав суду заяву про незадоволення позовних вимог ОСОБА_2 про заборону виїзду за кордон, у зв`язку з укладенням мирової угоди.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального права, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 15.05.2018 постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербаковим Ю.С. відкрито виконавче провадження №56402178 з виконання виконавчого листа №513/810/13-ц, виданого 12.01.2015 Саратським районним судом Одеської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів за договором позики від 29.12.2011 на загальну суму 799300,00 грн та зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно і попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

15.05.2018 приватним виконавцем винесено постанову про арешт усього майна, що належить боржнику ОСОБА_1 .

В ході виконавчих дій приватному виконавцю стало відомо, що боржник володіє земельною ділянкою (кадастровий номер: НОМЕР_1 , площа 0,1231 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться в АДРЕСА_1 ) на підставі рішення Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області від 15.02.2010.

29.05.2018 і 29.08.2018 боржником ОСОБА_1 подано декларації про майно та доходи, в яких не зазначено про належну боржнику земельну ділянку.

ОСОБА_1 в добровільному порядку рішення суду не виконувалося.

Таким чином, висновок про те, що вказавши в декларації про майно недостовірні відомості, ОСОБА_1 ухилився від виконання рішення суду, відповідає фактичним обставинам у справі.

Відповідно до п.19 ч.2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Згідно зі ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця. Суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника. Суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов`язкової участі державного (приватного) виконавця. За результатами розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. Відмова у скасуванні тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України не перешкоджає повторному зверненню з такою самою заявою у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

На підставі наведеного, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції правомірно було тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон без вилучення паспорту громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом №513/810/13-ц, виданим 12.01.2015 Саратським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової суми у розмірі 799 300,00 грн.

У зв`язку з наведеним, апеляційний суд також не може взяти до уваги доводи, викладені апелянтом у скарзі, оскільки вони не спростовані обставинами справи і не можуть бути підставою для скасування оскарженої ухвали.

У суді апеляційної інстанції до матеріалів справи було додано постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова Ю.С. від 02.04.2019 про закінчення виконавчого провадження №56402178, в якій зазначено, що вимоги виконавчого документу виконано у повному обсязі, що підтверджується заявою стягувача від 10.04.2019.

Також, до матеріалів справи було додано заяву від 02.04.2019, в якій йдеться про те, що ОСОБА_3 немає матеріальних та моральних претензій до ОСОБА_1 , який є боржником у справі №513/810/13-ц, у зв`язку з виконанням рішення.

Відповідно до п.9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діла на 02.04.2019, тобто на дату винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно з п.4 розділу ХІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України особи знімається у разі, зокрема, винесення виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої статті 39 Закону .

Згідно з п.5 розділу ІУ Порядку взаємодії органів та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, та органів Державної прикордонної служби України під час здійснення виконавчого провадження, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України, Міністерства внутрішніх справ України від 30.01.2018 №256/5/65, інформацію про особу, стосовно якої діє тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, уповноважений орган Держприкордонслужби вилучає (знімає з контролю) з бази даних у разі , зокрема, винесення постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої статті 39 Закону.

Оскільки припинення обмеження виїзду, у зв`язку з виконанням обов`язку за рішенням, що перебувало на виконанні, покладено на державного виконавця, і наявність постанови про закінчення виконавчого провадження є підставою для зняття заборон уповноваженими органами, то такий обов`язок підлягає виконанню цими органами. Проте закінчення виконавчого провадження не може бути підставою для скасування ухвали Саратського районного суду Одеської області від 16.10.2018, яка переглядається апеляційним судом на предмет її законності на час постановлення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права.

Таким чином, судова колегія вважає за необхідне у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а оскаржену ухвалу - залишити без змін, як законну і обґрунтовану.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Саратського районного суду Одеської області від 16 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07.08.2019.

Головуючий:

Судді: