Справа № 462/4018/18 Головуючий у 1 інстанції: Румілова Н.М.
Провадження № 22-ц/811/2737/18 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Куцика І.Б.

з участю: ОСОБА_1 .З.,

представника ОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 02 жовтня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів з 400 грн. до 4000 грн. щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до суду.

В обгрунтування позову покликається на те, що рішенням Франківського районного суду м. Львова від 24.06.2014 року на її користь на утримання доньки сторін, ОСОБА_5 , 2008 р.н., стягуються аліменти в розмірі по 400 грн., щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Стягнення аліментів у розмірі 400 грн. не є тим розміром аліментів, які необхідні та достатні для забезпечення розвитку дитини, на теперішній час зазначена сума є недостатньою для утримання та розвитку дитини. Зазначає, що відповідач працює неофіційно та має постійний дохід, а відтак здатний сплачувати аліменти у значно більшому розмірі.

Оскаржуваним рішенням позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів задоволено частково.

Збільшено розмір аліментів, стягнутих за рішенням Франківського районного суду м.Львова від 24 червня 2014 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 , на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 400 грн. щомісячно до 3000 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_4 судовий збір на користь держави у розмірі 704,80грн.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_4 , вапеляційній скарзі покликається на те, що на даний час він офіційно не працевлаштований, змушений заробляти на проживання тимчасовими та нестабільними підробітками, які не приносять стабільного і достатнього доходу, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 13.11.2018 року № 647/13-03-08-00. Крім цього, він здійснює догляд за непрацездатними батьками, з якими на даний момент проживає, які потребують догляду і лікування, що покладає на нього додаткові матеріальні витрати. Зазначає, що своєчасно та в повному розмірі сплачує аліменти на утримання доньки, а також по мірі можливості додатково надає кошти на утримання доньки, купує необхідні речі. На даний момент, з врахуванням вищенаведеного, не має можливості сплачувати аліменти у розмірі 3000 гривень щомісячно на утримання дитини і погоджується, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, сплачувати гарантований розмір аліментів на дитину у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи наведене просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_5 аліменти в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_4 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. (ч.1-4 ст. 77 ЦПК України).

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції, враховуючи потреби дитини, наявність у відповідача обов`язку по утриманню дитини, дійшов висновку про те, що з відповідача слід стягувати щомісячно на користь позивачки 3000.00 грн. на утримання дитини до досягнення нею повноліття, оскільки такий розмір аліментів, на думку суду, буде достатнім для забезпечення повноцінного розвитку та належних умов проживання дитини, оскільки стягнення з відповідача аліментів у розмірі по 400.00 грн. щомісячно не відповідає чинному законодавству, гарантованому розміру аліментів на дитину у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789Х11 від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими.

Частини 1-3 ст. 181 СК України передбачають, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того збатьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина.

За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які платник аліментів зобов`язаний сплачувати щомісячно, з метою матеріального утримання дитини.

Стаття 184 СК України передбачає, що суд за заявою одержувача визначає розщсір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності володіння та /або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у том числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платник аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частина 2 ст. 182 СК України передбачає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Стаття 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Матеріалами справи підтверджується, що сторони перебували у шлюбі з 13 травня 2008 року, який розірвано 11.12.2013 року, що підтверджується рішенням Франківського районного суду м. Львова.

З копії свідоцтва про народження вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є донькою ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , які записані батьками у свідоцтві про народження, виданому 18.09.2008 року (серія НОМЕР_1 ).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що кошти, які повинен сплачувати відповідач на утримання доньки згідно з рішенням суду у розмірі по 400.00 грн. щомісячно, не є достатніми для забезпечення гармонійного розвитку дитини, такий не відповідає мінімальному розміру аліментів, які підлягають стягненню на дитину відповідного віку, дитина таких коштів потребує, з врахуванням і тієї обставини, що вона є інвалідом, а батько дитини повинен надавати кошти на утримання у розмірі, необхідному та достатньому для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Враховуючи потреби дитини, які, зважаючи на її інвалідність, є значно більшими, визначений законом мінімальний розмір аліментів та прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про необхідність збільшення розміру аліментів на дитину сторін і стягнення таких в розмірі по 3000.00 грн. щомісячно, оскільки батько дитини є особою молодого віку, працездатний, будь-яких протипоказань до роботи немає, на обліку, як безробітний не перебуває, ствердив, що заробляє на проживання, працюючи періодично неофіційно, крім того, ні судом першої інстанції, ні судом апеляційної інстанції не встановлено наявності об`єктивних обставин, які б перешкоджали отриманню відповідачем постійних доходів, щоб забезпечити належне виконання ним обов`язку з матеріального утримання доньки.

З огляду на вищенаведене, а також зважаючи на рівність обов`язків батьків щодо матеріального утримання дитини, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для дітей відповідного віку, який батьки повинні забезпечити дитині, потреби доньки сторін, яка є інвалідом, молодий вік батька, відсутність у нього будь - яких протипоказань для працевлаштування на високооплачувану роботу на постійній основі, колегія суддів вважає вірним та обгрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для збільшення розміру аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_4 на утримання доньки, ОСОБА_5 , з 400.00 грн. до 3000.00 грн., оскільки розмір аліментів, які стягуються на користь дитини у розмірі 400.00 грн. не є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, зважаючи на потреби дитини, рівень життя, і збільшення розміру аліментів до 3000.00 грн. щомісячно, відповідає встановленим обставинам справи.

Зважаючи на те, що аліменти - це платіж, спрямований саме на утримання дитини, який повинен бути достатнім для цього, разом з тим, він повинен бути співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання, яке є в обох із батьків, і має бути рівним, та покликаний захистити інтереси дитини в коштах у розмірі, необхідному для її життєдіяльності, збереження достойного рівня життя, який мала дитина до виникнення спору про стягнення аліментів та їх розмір, і який необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, її гармонійного розвитку, з врахуванням визначеного законом розміру прожиткового мінімуму на дитини, її потреб, зважаючи на обов`язок обох батьків брати участь в матеріальному утриманні дитини, враховуючи відсутність будь яких протипоказань для працевлаштування відповідача, в тому числі і на високооплачувану роботу для поліпшення його матеріального стану, колегія суддів вважає, що збільшення судом першої інстанції розміру аліментів забезпечить найбільш необхідні потреби дитини, належні умови проживання дитини, її гармонійний розвиток, і при цьому дитина сторін буде захищеною та буде отримувати достойне матеріальне утримання від батька, з яким не проживає, що гарантовано як нормами національного, так і нормами міжнародного законодавства, які наведено вище.

Доводи апелянта про те, що він офіційно не працевлаштований і змушений заробляти на проживання тимчасовими та нестабільними «підробітками», які не приносять стабільного і достатнього доходу, не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову про збільшення розміру аліментів, оскільки розмір аліментів, які стягуються з відповідача на утримання доньки у розмірі 400.00 грн., не є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, не відповідає її потребам, встановленому законом мінімальному розміру аліментів на дитину відповідного віку.

Крім цього, як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментах, які підлягали сплаті у розмірі по 400.00 грн. щомісячно, у відповідача, станом на 15.05.2018 року, наявна заборгованість в сумі 82765.55 грн., а твердження апелянта в суді апеляційної інстанції про відсутність у нього заборгованості по сплаті аліментів, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не підтверджені належними та допустимими доказами, такі його твердження є голослівними.

Доводи апелянта про те, що він не може сплачувати аліменти у розмірі 3000.00 грн. щомісячно, оскільки надає кошти на утримання батьків, батька, який є інвалідом і є непрацездатним, та матір, яка не працевлаштована, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, оскільки першочерговим обов`язком батьків є матеріальне утримання своїх дітей.

Відтак, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про потребу дитини у коштах в розмірі 3000.00 грн. для її гармонійного, повноцінного розвитку та належних умов проживання дитини, для її фізичного, розумового, духовного розвитку, які єдостатньо мотивовані.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381 - 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 02 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 01.08.2019 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.