ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2019 року м. Харків

Справа № 643/151/18

Провадження № 22-ц/818/2935/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

Учасники справи :

Позивач: Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

Відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні суду в м. Харкові

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду міста Харкова від 5 червня 2018 року, ухвалене суддею Поліщук Т.В.,-

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

У січні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість у розмірі 177751,65 грн. за кредитним договором №б/н від 25.10.2010 року та 1762 грн. судових витрат.

Позов мотивований тим, що 25 жовтня 2010 року ОСОБА_1 підписав Заяву №б/н, згідно якої отримав кредит у розмірі 15000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Вказує, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом ОСОБА_1 у заяві. Згідно вказаних «Умов та правил надання банківських послуг» клієнт надає свою згоду на можливість зміни тарифів та інших невід`ємних частин договору за рішенням банку в односторонньому порядку щомісячно, а також власник карти зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту та погашати заборгованість. Крім того, банк нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому «Тарифами Банку».

Зазначає, що позивач в повному обсязі виконав свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг, а відповідач ухиляється від свого обов`язку щодо погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами, чим порушив умови договору та ст.509, 526, 1054 ЦК України, у зв`язку з чим станом на 15 листопада 2017 року виникла заборгованість у розмірі 177751,65 грн., від погашення якої він ухиляється.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 5 червня 2018 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 23.03.2011 станом на 31.12.2017 у розмірі 177751,65 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1762,00 грн..

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що взяті на себе зобов`язання за кредитним договором б/н від 25.10.2010 банк виконав своєчасно і повністю, надавши ОСОБА_1 кредитні ресурси, але у порушення зазначених умов договору відповідач зобов`язання за договором № б/н від 25.10.2010 належним чином не виконав, у зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором станом на 15.11.2017 ОСОБА_1 має заборгованість - 177751,65 грн.. Вищевказані обставини підтверджуються договором, розрахунком заборгованості, іншими документами вказаними в додатках до позовної заяви.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим та ухваленим з порушенням норм процесуального та матеріального права, при цьому висновки суду не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування скарги посилається на те, що позов банком пред`явлено поза межами позовної давності, оскільки анкета-заява на отримання платіжної картки була підписана 25 жовтня 2010 року, термін дії картки становив 4 роки, тобто до 30 жовтня 2014 року, тоді як з позовом банк звернувся лише у січні 2018 року.

Також зазначає, що факт неповідомлення судом першої інстанції відповідача про час і місце розгляду справи є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася в суді першої інстанції.

Стверджує, що перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору.

У письмових поясненнях АТ КБ «Приватбанк» зазначає, що просить стягнути лише тіло кредиту, а також вказує, що в межах укладеного з ОСОБА_1 кредитним догвором останньому видавалось 3 картки, строк дії картки встановлено до 31 жовтня 2018 року, останнє погашення заборгованості згідно виписки по особовому рахунку позичальника відбулось 28 червня 2018 року, тобто підстави для застосування строків позовної давності відсутні.

У поясненнях до апеляційної скарги представник позивача вказував, що на підтвердження своїх пояснень позивач не надав жодних належних та допустимих доказів. Зазначає, що позивач просив стягнути заборгованість по кредиту в розмірі 177751,65 грн., між тим, вона складається з 26576,08 грн. - залишок поточної заборгованості за кредитом, 151175,57 грн - залишок простроченої заборгованості за кредитом, 67,11 грн. - % на залишок поточної заборгованості та 518,76 грн - % на залишок простроченої заборгованості, тоді як загальна сума погашення по кредиту за весь період відсутня. Посилається на те, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки залежить лише від його волевиявлення та немає підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач, ознайомлювався та погоджувався з ними. Умови та правила банківських послуг і анкета-заява не містять домовленості сторін щодо сплати відсотків, пені та штрафів, тому надані банком Витяги не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору. Тому стверджує, що не можна вважати обумовленою сторонами у письмовому вигляді ціну договору та те, що позивачем дотримано положення про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які банк вважав узгодженими.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та, дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судовим розглядом встановлено, що 25 жовтня 2010 року ОСОБА_1 заповнив та підписав анкету-заяву про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг в «ПриватБанку». З тексту заяви вбачається, що відповідач виявив бажання отримати платіжну кредитну картку «Універсальна»/Gold. Своїм підписом відповідач погодився з тим, що дана заява, разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (а.с. 9) та отримав кредит у розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Підписання даної анкеті-заяви №б/н є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг.

Щодо встановлення та змін кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Згідно з розрахунком за кредитним договором станом на 15 листопада 2017 року відповідач має заборгованість у розмірі 177751,65 грн. Посилання представника відповідача щодо того, що до цієї суми входять проценти на залишок поточної та простроченої заборгованості спростовуються матеріалами справи.

З матеріалів справи вбачається, що 25 жовтня 2010 року відповідачем підписано анкету-заяву б/н в межах якої ОСОБА_1 отримав кредитні картки: № НОМЕР_1 терміном дії 10/14, № НОМЕР_2 терміном дії 01/18, № НОМЕР_3 терміном дії 10/18 (а.с. 105). Факт отримання банківських карток підтверджується виписками з розрахунків (Угода №SAMDN9115).

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 користувався кредитними коштами за допомогою картки, знімав готівку з банкоматів, вносив кошти на сплату, поповнював картку та здійснював покупки товарів до 28 червня 2017 року.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судова колегія погоджується з доводами представника відповідача про наявність у нього права в окремих випадках заявляти про застосування строків позовної давності на стадії апеляційного розгляду справи. Між тим, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без

поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для

цього.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Дійсно, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Доводи апеляційної скарги, що останній платіж на погашення кредиту було здійснено в жовтні 2014 року і тому підлягає застосуванню строки позовної давності судова колегія відхиляє, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, а саме строком дії картки. Слід зазначити, що по червень 2017 року відповідач користувався карткою і саме в червні 2017 року здійснив покупку товару на суму 108991,98 грн.

Отже встановлено, що у жовтні 2010 року відповідач отримав кредит (кінцевий термін повернення якого відповідає строку дії картки) у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, яка перевипускалася та відповідачем у АТ КБ «ПриватБанк» отримано нову кредитну картку, якою він користувався, з іншим строком дії, який становив до останнього дня жовтня 2018 року. На підставі цього, з урахуванням здійснення відповідачем останнього платежу за цією карткою у червні 2017 року, передбаченого законом трирічного строку позовної давності, звернення банком з позовом до суду 11 січня 2018 року, яке здано на пошту 29 грудня 2017 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність пропуску позивачем позовної давності.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Частиною першою статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції питання вирішено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, отже, рішення суду підлягає залишенню без змін, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 177751,65 грн. заборгованості по тілу кредиту.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 5 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. В силу ст.389 ЦПК України касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

повний текст постанови

складено 13 серпня 2019 року