Дата документу 02.08.2019 Справа № 328/981/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 328/981/18 Головуючий у 1-й інстанції: Новікова Н.В.
Провадження № 22-ц/807/1966/19 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Кримської О.М.

Кочеткової І.В.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 06 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить змінити розмір аліментів, стягнених з ОСОБА_1 на підставі рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 10.09.2009 у справі № 2-1473/2009 шляхом зміни способу їх присудження.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 23.08.2008 до 23.11.2010 вона перебувала в шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 10.09.2009 Токмацьким районним судом Запорізької області ухвалене рішення у справі № 2-1473/2009, яким з відповідача стягнуті аліменти на користь позивача на утримання дитини у сумі 150,00 грн. З моменту ухвалення рішення суду відбулись зміни у матеріальному та сімейному стані сторін. Тому просила змінити розмір аліментів з твердої грошової суми у розмірі 150 грн. на ј частку від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у зв`язку з чим припинити стягнення аліментів за виконавчим листом № 2-1473, виданим 13.10.2009 Токмацьким районним судом Запорізької області, відкликавши його з Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 06 березня 2019 року позов задоволено.

Змінено спосіб стягнення аліментів. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Припинено стягнення аліментів за виконавчим листом № 2-1473/2009, виданим 13 жовтня 2009 року Токмацьким районним судом Запорізької області.

Відкликано з Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області виконавчий лист № 2-1473/2009, виданий Токмацьким районним судом Запорізької області 13 жовтня 2009 року .

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість у зв`язку з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, які суд вважав встановленими, порушенням судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в частині зміни розміру аліментів у твердій грошовій сумі з 150 грн. на 600 грн. щомісячно. В задоволенні позовних вимог щодо зміни способу стягнення аліментів відмовлено.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач посилається на те, що судовим рішенням здійснено захист інтересів малолітньої дитини шляхом забезпечення їй належного утримання від батька, а тому підстав для його скасування або зміни не мається.

У відповіді на відзив ОСОБА_1 наполягає на своїй позиції, викладеній в апеляційній скарзі.

ОСОБА_2 надала заперечення, у яких знову наголошує на розумності та справедливості рішення суду та просить залишити його без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зі змісту статті 274 ч. 4, п.1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, вбачається, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи у спорах про стягнення аліментів.

Даний спір підлягає під вказане визначення наведеної норми закону.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, судове засідання не проводиться.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, урахувавши, відзив, відповідь на відзив та заперечення, надані сторонами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п. п. 1 - 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції, враховуючи потреби дитини, наявність у відповідача обов`язку по утриманню дитини, дійшов висновку про те, що з відповідача слід стягувати щомісячно кошти на користь позивачки на утримання неповнолітньої дочки до досягнення нею повноліття в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини, оскільки такий розмір аліментів, на думку суду, буде достатнім для забезпечення повноцінного розвитку та належних умов проживання дитини. Тому суд вважав за необхідне змінити розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження з твердої грошової суми у розмірі 150 грн. на ј частку від доходу відповідача.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 23 серпня 2008 року до 10 листопада 2010 року, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб та копією заочного рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 10 листопада 2010 року в справі № 2-1012/2010.

Від шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження.

Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 10 вересня 2009 року в цивільній справі № 2-1473/2009 з відповідача стягнуті аліменти на користь позивача на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 150 гривень щомісячно, починаючи стягнення з 22 серпня 2009 року до досягнення дитиною повноліття.

Після розірвання шлюбу з відповідачем позивач, яка мала під час шлюбу прізвище « ОСОБА_4 », 30 червня 2012 року уклала шлюб з ОСОБА_5 та змінила прізвище на « ОСОБА_6 », що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб.

Від цього шлюбу позивач має малолітню дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер чоловік позивача ОСОБА_5 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть.

25 листопада 2013 року позивач зареєструвалась як фізична особа-підприємець, що підтверджується випискою з ЄДРЮОФОП.

17 березня 2014 року відповідач зареєструвався як фізична особа-підприємець, що підтверджується випискою з ЄДРЮОФОП.

Малолітні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_7 проживають з позивачем, що підтверджується довідкою про склад сім`ї.

Малолітня ОСОБА_3 має проблеми зі здоров`ям, що підтверджується лікарським документами.

Сім`я позивача має середньомісячний сукупний дохід в сумі 4 070,67 грн., що підтверджується відповідним розрахунком УСЗН Токмацької міської ради.

Отже, з наведеного вбачається, що змінився сімейний стан позивача та її матеріальне становище, яка на теперішній час має двоє малолітніх дітей, які знаходяться на її утримання у зв`язку зі смертю чоловіка батька другої дитини.

Звертаючись до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів на утримання спільної з відповідачем дитини, ОСОБА_2 вказала на те, що встановлена судовим рішенням сума аліментів у розмірі 150 грн. не відповідає сучасним потребам дитини та є меншою від законодавче визначеного розміром аліментів.

Дійсно, відповідач ОСОБА_1 сплачує аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 у розмірі 150 грн. щомісячно за рішенням суду від 2009р., постановленим, коли дитині було 3 місяці, що на теперішній час вочевидь є замалим з огляду на інфляцію, яка відбулась з того часу, а також з огляду на те, що дитина стала дорослішою, та, відповідно, витрати на її утримання також збільшились. До того ж, як зазначено вище, змінилось сімейне та матеріальне становище позивачки у бік погіршення.

Вбачається, що до смерті другого чоловіка позивач не ставила питання про зміну розміру аліментів на дочку від шлюбу з відповідачем, але такі зміни у сімейному стані як смерть її чоловіка, наразі свідчать про те, що утримувати дочку та дитину від другу шлюбу самотужки є вкрай важко.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» з 01 грудня 2018 року розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років становить 1860,00 грн., а з 01.07.2018 року - 1944,00 грн., а законодавчо встановлений мінімум, який має сплачувати той з батьків, який не проживає разом з дитиною, складає 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Враховуючи вказаний розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, а також обов`язок обох батьків утримувати дітей, встановлений законом про бюджет, мінімальний розмір витрат на дитину з боку кожного з батьків для дітей віком від 6 до 18 років - не може бути меншим ніж 930 грн. Тобто відповідач сплачує аліменти в розмірі у 6,5 разів меншому, ніж гарантований мінімальний розмір, встановлений чинним законодавством.

Таким чином, судом першої інстанції було правомірно встановлено, що стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дочки у розмірі, меншому за мінімальний розмір, встановлений статтею 182 СК України, призводить до порушення прав дитини на належне матеріальне забезпечення.

При вирішенні позову про збільшення розміру аліментів судом першої інстанції було враховано, що відповідач після розірвання шлюбу з позивачем, 20 листопада 2015 року уклав шлюб з ОСОБА_8 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб. Відповідач та ОСОБА_9 мають спільних дітей ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Згідно з податковою декларацією платника єдиного податку (а.с. 96, 122) відповідач задекларував у 2018 році дохід у сумі 44 700 гривень. Аналогічна сума вказана ним у звіті про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік (а.с. 123).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789Х11 від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Частинами 1 - 3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

При цьому СК України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов`язує їх виключно зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). З огляду на відсутність імперативної заборони розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилається позивач.

За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які платник аліментів зобов`язаний сплачувати щомісячно, з метою матеріального утримання дитини.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Тобто, чинне законодавство передбачає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитину відповідного віку.

Аналогічні роз`яснення містяться в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів".

Виходячи зі змісту наведених норм, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним; а зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із батьків та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки), що відповідає правовому висновку, викладеному у Постанові ВСУ від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.

Отже, зміна (збільшення) розміру аліментів, стягнутих раніше рішенням суду, із одночасною зміною способу стягнення аліментів зважаючи на конкретні обставини справи є допустимою, оскільки норми СК України імперативної заборони щодо цього не містять, а відповідне право сторони в такому спорі не може заперечуватися.

З матеріалів справи вбачається, що неповнолітня дитина проживає разом з матір`ю, яка повністю її утримує та забезпечує її життєдіяльність. Та судом зроблено вірний висновок про наявність підстав для збільшення розміру аліментів на утримання спільної дитини сторін.

Ретельно дослідив суд і сімейний стан відповідача, його дохід, який є майже однаковим з доходом позивача у 2018р.

Між тим, суд безпідставно відкинув ту обставину, що судовим наказом було стягнуто з відповідача на користь дружини ОСОБА_9 аліменти на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частки від його доходу. Не беручи до уваги цей судовий наказ як доказ матеріальної спроможності сплачувати аліменти у визначеній позивачем частці ј від його доходу, суд вказував, що цей наказ не звернуто до примусового виконання.

Але при цьому суд не зважив на ту обставину, що судовий наказ після його вчинення надсилається боржнику, який може подати заяву про скасування судового наказу протягом 15 днів з дня його отримання. Та тільки після спливу строку на оскарження (15 днів) судовий наказ набирає законної сили. Саме в цей момент його можливо пред`явити до виконання органам державної виконавчої служби.

Вбачається, що судовий наказ був виданий судом 21 лютого 2019р., а відтак набрав законної сили лише після спливу строку, наданого боржнику для подання заяви про його скасування, який сплив вже після ухвалення судом рішення від 06.03.2019р. у цій справі. А тому не міг бути пред`явлений до примусового виконання на дату ухвалення рішення.

Наразі, відповідачем надано постанову від 12.03.2019р. про відкриття виконавчого провадження за судовим наказом № 310/460/19 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_9 на утримання двох малолітніх дітей аліментів у розмірі 1/3 частки від його доходу щомісячно, починаючи з 23.01.2019р. (а.с. 199).

Отже, в такому разі знайшло своє підтвердження в ході апеляційного розгляду ствердження відповідача про наявність у нього аліментних обов`язків щодо трьох малолітніх дітей, та неврахування цих обставин судом призвело до нерівного розподілу коштів на їх утримання в бік збільшення частки, яку суд визначив на утримання неповнолітньої ОСОБА_12 .

Дійсно, наявність дітей від другого шлюбу, як правильно визнав суд, відповідно до законодавства не звільняє відповідача від сплати аліментів на дитину від першого шлюбу, яка потребує матеріальної допомоги від батьків, але і надання переваги у забезпеченні цієї дитини перед іншими не може означати дотримання принципу справедливості, як по відношенню до інших дітей, так і по відношенню до платника аліментів, матеріальний стан якого на час розгляду справи майже не відрізняється від матеріального стану одержувача аліментів в особі позивача.

Також суд безпідставно не взяв до уваги медичні документи позивача, згідно з якими він має проблеми з хребтом, у зв`язку з чим має періодично проходити лікування від больо-

вого синдрому.

Таким чином, колегія вважає, що розмір аліментів, визначений судом у ј частці на утримання спільної дочки сторін слід зменшити до 1/6 частки, що буде виваженим і справедливим з урахуванням всіх встановлених обставин у цій справі.

Що стосується доводів апеляційної скарги про неможливість збільшення аліментів шляхом зміни способу їх присудження, тобто зміни з твердої грошової суми на частку від доходу, оскільки його дохід є мінливим, то колегія зазначає, що обрання способу стягнення аліментів за положеннями статті 181 СК України належить одержувачу аліментів, що дає йому право на такий вибір, а суд має дослідити та встановити, що розмір стягнення відповідає зазначеним у статтях 182-184 СКУ критеріям.

З врахуванням вищезазначених обставин, колегія визнає частково обґрунтованою апеляційну скаргу відповідача, тому у відповідності до вимог п.п. 3, 4 ч. 1 статті 376 ЦПК України змінює рішення суду в частині визначеної частки, яку слід стягнути з відповідача на користь позивача на утримання дочки, а саме, зменшує її з ј до 1/6 частки від доходу відповідача.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 268, 367-369, 372, 374 ч. 1 п. 1, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 06 березня 2019 року у цій справі змінити, визначивши змінений розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , у розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково

Постанова прийнята, складена та підписана 02 серпня 2019 року.

Головуючий:

Судді: