22-ц/812/9/19Єдиний унікальний номер судової справи 489/3968/16-ц
Номер провадження 22-ц/812/9/19
Постанова

Іменем України

31 липня 2019 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Бондаренко Т.З.,

суддів: Крамаренко Т.В.,Темнікової В.І.,

з секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

за участі:

представника позивача Капцової Н.В. та Муса В.П. ,

представників відповідача ОСОБА_3 -

ОСОБА_5 та ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою

ОСОБА_8

на рішення, яке ухвалено Ленінським районним судом міста Миколаєва під головуванням судді Тихонової Н.С., в приміщенні цього ж суду 11 вересня 2017 року о 12 годині 40 хвилині, у цивільній справі за позовом

Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк»

до

ОСОБА_8 та ОСОБА_9

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 14 лютого 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», і ОСОБА_8 укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 640/70-К70, за умовами якого банк надав позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в межах максимального ліміту заборгованості в сумі 480 000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13 % річних, на строк до 13 лютого 2018 року включно.

Цього ж дня на забезпечення виконання вищезазначеного договору, між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_9 було укладено договір поруки № 640/70-П70, відповідно до умов якого, остання взяла на себе обов`язок в солідарному порядку відповідати перед позивачем за виконання ОСОБА_8 зобов`язання щодо повернення суми кредиту, сплати процентів, комісій, а також можливих штрафних санкцій.

Взятий на себе обов`язок банк виконав належним чином, в той час, як позичальник ОСОБА_8 належним чином своїх договірних зобов`язань не дотримав, у зв`язку із чим станом на 02 серпня 2016 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 1 032240.31 доларів США, з яких: 435 072.77 доларів США - заборгованість за кредитом, 435 948.15 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1764 100 грн. 48 коп. - пеня за прострочення строків повернення кредиту, 2 231 484 грн. - пеня за прострочення строків сплати процентів.

Посилаючись на викладені обставини, ПАТ «Укрсоцбанк» просило стягнути на його користь в солідарному порядку з відповідачів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 заборгованість за договором про надання відновлювальної кредитної лінії у загальному розмірі 1 032 240.31 доларів США у гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на дату ухвалення рішення по суті, а також стягнути з відповідачів на користь позивача 383 738 грн. 30 коп. судового збору.

Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 11 вересня 2017 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено частково.

Стягнуто на користь ПАТ «Укрсоцбанк» з ОСОБА_8 заборгованість за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №640/70-К70 від 14 лютого 2008 року: по кредиту та процентам - 871 020.92 доларів США; пеня за несвоєчасне повернення кредиту та процентів - 4 101 208 грн. 56 коп.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» судовий збір в сумі 383 738 грн. 30 коп.

В задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_9 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 посилаючись на неповне з`ясування обставин що мають значення для справи, порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення районного суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що банком в період з 1 липня 2008 року по 19 жовтня 2008 року безпідставно збільшено процентну ставку з 13 % до 13, 5 % , оскільки змін до договору в цій частині та в цей період сторони не укладали.

Також, апелянт вказував на те, що в наданому банком розрахунку не вірно було застосовано порядок нарахування процентів, а саме не вірно визначено кількість днів в періоді нарахування відсотків, що не відповідає умовам договору. Вказане призвело до штучного збільшення процентів на 1, 02 річних.

В апеляційній скарзі відповідач вказував, що суд не дослідив нарахування відсотків було здійснено на залишок заборгованості з процентами, чи лише на залишок по кредиту.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» зазначав, що відповідачем в суді першої інстанції не було надано заперечень щодо розрахунку банку кредитної заборгованості. Розрахунки, які наведені в апеляційній скарзі не відповідають дійсним обставинам та документам бухгалтерського обліку щодо всіх здійснених боржником платежів та їх розподілу. Щодо нарахування підвищених відсотків в період з 01 липня 2008 року по 23 лютого 2009 року Банк вказує на, те що вказані відсотки відповідачем повністю сплачені усвідомлюючи їх підвищений розмір що вбачається з платіжних документів. Щодо нарахування відсотків банком було застосовано методику, яку сторони погодили в договорі та проценти нараховувались виключно на суму фактичної заборгованості за кредитом.

Рішення районного суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог банку до ОСОБА_9 в апеляційному порядку не оскаржується.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відутність підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення суду, з огляду на таке.

Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до частин 1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване судове рішення першої інстанції відповідає.

За змістом п. 1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Так, за ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Договір, в тому числі і договір кредиту, є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

В силу ст.ст.509, 525-526, 598, 610, 611,622 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості і виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Сторони по зобов`язанню повинні сприяти одна одній у належному його виконанні, а у разі виникнення труднощів у однієї із сторін - всіляко сприяти зменшенню збитків.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Особа, яка порушила зобов`язання (не виконала його, або виконала з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання) повинна нести негативні наслідки такої поведінки, а саме, сплатити в межах позовної давності неустойку і відшкодувати збитки.

При цьому, сторона не звільняється від виконання зобов`язання в натурі.

Зазначене у повній мірі стосується і кредитних зобов`язань, які не виконані належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Відповідно до ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

За правилами ч.1 ст.1049 і ст.1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві кредит у строк та порядок, що встановлені договором.

В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, при цьому кредитодавець має право вимагати від позичальника достроково повернути всю суму кредиту та внести інші платежі, передбачені договором.

Згідно вимог ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, згідно умов договору та у строки передбачені цим договором.

За змістом ст.611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 лютого 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», і ОСОБА_8 у простій письмовій формі укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №640/70-К70, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в межах максимального ліміту заборгованості до 480 000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13 % річних, на строк по 13 лютого 2018 року включно (том 1 а.с.4-8).

Відповідно до п.4.2 договору, у разі прострочення позичальником терміну сплати комісії за оформлення кредитної справи та відкриття позичкового рахунку, строків сплати процентів, а також прострочення строків повернення кредиту позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасної сплаченої суми за кожний день прострочки, що діє у цей період.

На забезпечення виконання вищезазначеного договору, між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_9 було укладено договір поруки №640/70-П70 від 14 лютого 2008 року, відповідно до умов якого, остання взяла на себе обов`язок в солідарному порядку відповідати перед позивачем за виконання ОСОБА_8 зобов`язання щодо повернення суми кредиту (том 1 а.с.14-16).

На виконання умов вказаного договору, згідно з заявами про видачу готівки ОСОБА_8 отримано 14 лютого 2008 року - 342 600 доларів США кредитних коштів, 19 лютого 2008 року - 10 000 доларів США, 20 лютого 2008 року - 80 000 доларів США, 07 березня 2008 року - 15 000 доларів США, 18 березня 2008 року - 10 000 доларів США, 04 березня 2008 року - 14 000 доларів США, 02 квітня 2008 року -4 400 доларів США (том1 а.с.17-23).

24 лютого 2009 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», і ОСОБА_8 у простій письмовій формі укладена додаткова угода № 2 до договору про надання відновлювальної кредитної лінії №640/70-К70 від 14 лютого 2008 року, за умовами якої надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами, зі сплатою 14.5% річних та комісій, в розмірі та порядку визначеному договором, в межах максимального ліміту заборгованості до 480 000 доларів США (том 1 а.с.131).

29 травня 2014 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_8 укладено договір про внесення змін №3 до договору кредиту №640/70-К70 від 14 лютого 2008 року, відповідно до якого сторони дійшли згоди викласти зазначений договір у новій редакції. Так, банк надає позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 435 072.77 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14.5% річних, на строк до 13 лютого 2018 року включно (том 1 а.с.113-122).

29 травня 2014 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_8 укладено договір про внесення змін №4 до договору кредиту №640/70-К70 від 14 лютого 2008 року, відповідно до якого внесено зміни щодо графіку погашення кредиту та процентів (том 1 а.с.10-13).

Сторонами також визначено, що розмір процентів за користування кредитом протягом чотиримісячного строку з дати підписання кредитного договору складає 1% річних та починаючи з 29 вересня 2014 року їх розмір становить 14.5% річних (том 1 а.с.127-128-23).

В зазначених додаткових угодах від 29 травня 2014 року за № 3 та № 4 також на час їх укладання визначена сторонами сума заборгованості за тілом кредиту в розмірі 435072, 77 доларів США та сума заборгованості за відсотками в розмірі 316408, 74 доларів США (том 1 а.с. 113, 127).

На договорах міститься запис про погодження позичальником всіх змін умов договору.

Отже, укладаючи кредитний договір та зміни до нього, позичальник погоджувався з його умовами та був обізнаний і щодо порядку і графіку сплати платежів у погашення заборгованості.

Відповідно до наданого ПАТ «Укрсоцбанк» розрахунку станом на 02 серпня 2016 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 1 032 240.31 доларів США, з яких: 435 072.77 доларів США - заборгованість за кредитом, 435 948.15 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 71 180.37 доларів США - пеня за прострочення строків повернення кредиту, 90 039.02 доларів США - пеня за прострочення строків сплати процентів.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 23 листопада 2018 року за клопотанням представника відповідача призначено економічну експертизу з метою перевірки правильності розрахунку кредитної заборгованості наданого банком.

Відповідно до висновку експерта банківський розрахунок заборгованості не відповідає матеріалам справи. Так, за розрахунками експерта станом на 02 серпня 2016 року заборгованість в доларах США становить: за тілом кредиту - 433935, 46, за відсотками 431270, 34, пеня за несвоєчасне погашення тіла кредиту за період з 01 серпня 2015 року по 02 серпня 2016 року 71180, 37 та пеня за несвоєчасне погашення відсотків за цей же період - 90039, 02 (том 4 а.с. 203).

Таким чином заборгованість за тілом кредиту та відсотками разом становитиме 865205, 34 доларів США ( 433935, 46 + 431270, 34 ), що на 5815,58 доларів США (871020,92 - 865205, 34) менше суми стягнутої судом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 102 ЦПК висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Як передбачено положеннями ст. 110 ЦПК України, висновок експерта не має для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами встановленими ст. 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Статтею 89 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З наведеним висновком експерта погодитись не можна, оскільки в наведених розрахунках допущено механічні математичні помилки.

Так в частині дослідження експерта, що викладено в таблиці 1, сума отриманих коштів позичальником ОСОБА_8 по спірному кредитному договору становить 475000, 00 доларів США, а сума оплачених коштів позичальником в таблиці 2 експертного висновку становить 125319, 96 доларів США, вказані суми відповідають розрахунку позивача, який досліджувався експертом (том 4 а.с. 195, 199).

Проте в додатку 2 до висновку експерта таблиці 2.1 загальна сума отриманих коштів, на яку експертом проводилося нарахування відсотків, складає 471600, 00 доларів США, а не 476000, 00 доларів США, як раніше визначено експертом. Така відмінність стала внаслідок помилкового неврахування в загальній сумі отриманих коштів одного траншу кредиту на суму 4400, 00 доларів США, отриманого позичальником 02 квітня 2008 року, та не здійснено на вказану суму нарахування відсотків за користування кредитом.

Також, загальна сума сплачених боржником коштів в цьому розрахунку зазначено, як 125324, 96 доларів США, а не 125319 доларів США, як визначено експертом раніше у п. 1.2 дослідницької частини висновку експерта. Така невідповідність виникла внаслідок помилкового зазначення платежу ОСОБА_8 від 08 квітня 2009 року замість сплаченої суми 4932,00 зазначено 4937, 00 доларів США (том 4 а.с. 208).

Загальна сума нарахованих відсотків у стовпчику 7 та загальна сума нарахованих відсотків за місяць у стовпчику 9 визначені експертом в однакових сумах-518930,76 доларів США (том 4 а.с.208), при тому що результат додавання всіх складових цих сум виходить іншим, а саме 518546,59 та 518686,11 долларів США відповідно. В свою чергу, різниця між цими фактичними загальними сумами (518686,11-518546,59=139.52) є результатом неправильного відображення експертом сум відсотків нарахованих станом на 28 березня 2008 року (зазначено 4800,29 замість 4800,30 (том 4 а.с.205-208)) та за період з 29 квітня 2009 року до 29 травня 2014 року (зазначено 324530,39 замість 324390,86 (том 4 а.с.208)).

Крім того у вказаному розрахунку експертом було двічі невірно визначено кількість днів у періоді нарахування (стовпчики 1 та 2), а саме період з 28 квітня 2008 року до 08 травня 2008 року визначений рівнем 9 дням, що фактично дорівнює періоду з 29 квітня 2008 року до 08 травня 2008 року та свідчить про помилку у кількості днів попереднього періоду , де замість 19 днів помилково зазначено 18 днів (том.4 а.с.206) та період з 29 вересня 2008 року до 09 жовтня 2008 року визначений рівним 11 дням, а не 10, як це є фактично (том.4 а.с. 206-207). Зазначене впливає на результат відсотків, оскільки дані стовпчику 2 входять до формули їх нарахування.

Також не можна погодитись з визначеним експертом, розподілом сплачених позичальником сум між відсотками та тілом кредиту, що відображено у стовпчиках 8, 10, та 11 цієї ж таблиці 2.1 сплачених позичальником коштів 10 лютого 2009 року, оскільки таке протирічить п.2.12 діючої на той час редакції договору та платіжним документам, де сума платежу розподілена на суму заборгованості за тілом кредиту та суму відсотків (том 3 а.с.52-57).

В разі виправлення вказаних помилок в експертному висновку, сума заборгованості буде перевищувати заборгованість нараховану позивачем на 947,77 доларів США. Таке вбачається з наведених розрахунків банку за допомогою таблиці аналогічної з таблицею запропонованою експертом (том 4 а.с. 242-244).

Представником банку також запропоновано розрахунок за методикою експерта, проте з урахуванням періодів нарахування відсотків, який відповідає періодам визначеним у виписці по особовому рахунку банку позичальника за № НОМЕР_1 (том 3 а.с. 154-155), оскільки експертом безпідставно зменшені вказані періоди на 1 день, а також з урахуванням розподілу сплачених позичальником коштів відповідно до платіжного документу, в якому визначені суми платежу щодо тіла кредиту та відсотків (том 4 а.с.245-247 ).

Належного обґрунтування у вказаній частині розрахунки експерта не містять.

Так, відповідно до наведеного розрахунку представника банку борг за тілом кредиту становить 435072, 77 долари США та борг за відсотками 435948, 15 долари США, що дорівнює сумі 871020, 92 доларів США, яка стягнута за рішенням суду.

Суми нарахованої пені як за висновком експерта так і за розрахунком банку в доларах США співпадають, а незначна відмінність вказаних сум в гривневому еквіваленті утворилася за рахунок різниці у застосованому курсу долара США до гривні.

Обґрунтованих заперечень щодо наведених порівняльних розрахунків представника банку, представниками ОСОБА_8 не надано.

За вказаних обставин, розрахунок кредитної заборгованості наданий ПАТ «Укрсоцбанк» є вірним, ґрунтується на умовах договору та відповідних змін до нього. Фактично з урахуванням виправлення допущених експертом помилок таке підтверджується і висновком експертизи. Таким чином доводи позивача щодо невірності розрахунку не найшли свого підтвердження.

Строк дії кредитного договору від 14 лютого 2008 року, який є незмінним з урахуванням укладених в подальшому додаткових угод закінчився 13 лютого 2018 року. Заборгованість за цим договором не погашена. Право на звернення стягнення на майно передане в іпотеку банком не реалізоване.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів дійшов правильного висновку щодо неналежного виконання відповідачем ОСОБА_8 своїх зобов`язань за договором кредиту та необхідності стягнення на користь банку кредитної заборгованості в розмірі 871020, 92 доларів США по тілу кредиту та відсоткам, а також пені в розмірі 4101208 грн. 56 коп.

Доводи викладені в апеляційній скарзі стосовно безпідставного підвищення відсоткової ставки у період з 01 липня 2008 року по 19 жовтня 2008 року з 13% до 13,5%, оскільки матеріали справи не містять таких угод підписаних сторонами, не заслуговує на увагу.

Так із змісту додаткової угоди від 29 травня 2014 року за № 4 до договору кредиту від 14 лютого 2008 року, укладеної між Банком та ОСОБА_8 вбачається, що на час укладання цієї угоди сторони визначили розмір заборгованості за тілом кредиту в сумі 435072, 77 долари США, а також заборгованість за відсотками 316408, 74 долари США (том 1 а.с. 127). Зазначене свідчить про погодження розрахунку заборгованості за відсотками за весь період.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з меж апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, оскільки воно відповідає нормам матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим дане рішення підлягає залишенню без змін.

Статтею 141 ЦПК України передбачено порядок розподілу судових витрат .

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 29 травня 2018 року частково задоволено заяву ОСОБА_8 та відстрочено сплату судового збору за подачу апеляційної скарги, розмір якого передбачено Законом України «Про судовий збір» до ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене та відповідно до ч.2 ст.136 ЦПК України з ОСОБА_8 на користь держави слід стягнути судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 575 600 грн. 45 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 374,375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 11 вересня 2017 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_8 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , в дохід Держави судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 575 600 грн. 45 коп. (Одержувач коштів: УК у м. Миколаїв /м.Миколаїв/ 22030101, Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37992781, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО): 899998, рахунок отримувача: 0007, код класифікації доходів бюджету: 22030101,код ЄДРПОУ суду: 42262466 Призначення платежу: «Судовий збір за апеляційною скаргою ОСОБА_8 № 22-ц/812/9/19»

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог ст. 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту 05 серпня 2019 року.

Судді: Т.З.Бондаренко

Т.В.Крамаренко

В.І.Темнікова