Житомирський апеляційний суд
Справа №295/2752/17 Головуючий у 1-й інст. Чішман Л. М.
Категорія 33 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Талько О.Б.,

суддів: Коломієць О.С., Шевчук А.М.,

за участю секретаря Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 295/2752/17-ц за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області, треті особи - Прокуратура Житомирської області, Головне управління Національної поліції в Житомирській області, про відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою заступника прокурора Житомирської області на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 22 квітня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Чішман Л. М.,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому вказав, що з 28 листопада 2012 року працював начальником філії «Житомирська дорожньо-експлуатаційна дільниця» ДП «Житомирський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України».

22 червня 2013 року близько 14 години 30 хвилин на 16 км+500 м автодороги сполученням Житомир - Могилів-Подільський, поблизу с. Двірець Житомирського району Житомирської області, на ділянці дороги, де організовано двосторонній рух транспортних засобів, у зв`язку із проведенням ремонтних робіт дорожнього покриття, відбулось зіткнення автомобілів Subaru, д.н НОМЕР_1 , яким у напрямку м. Бердичева керував водій ОСОБА_2 , перевозячи пасажирів, із мікроавтобусом Меrcedes Vito, д.н. НОМЕР_2 , яким у зустрічному напрямку керував водій ОСОБА_3 .

У результаті зіткнення вказаних транспортних засобі водій автомобіля Subaru, д.н НОМЕР_1 , ОСОБА_4 та пасажир ОСОБА_5 отримали тілесні ушкодження, від яких загинули на місці пригоди, а малолітній пасажир вказаного автомобіля ОСОБА_6 отримав тяжке тілесне ушкодження. Водій мікроавтобуса Меrcedes Vito, д.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_3 отримав середньої тяжкості тілесне ушкодження.

За фактом ДТП відкрито кримінальне провадження та внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000299, за ознаками злочинів, передбачених ст. 288 та ч. 2 ст.367 КК України.

За результатами досудового розслідування 24 вересня 2013 року йому було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.

2 жовтня 2013 року старший слідчий відділу розслідування ДТП СУ УМВС України в Житомирській області за погодженням зі старшим прокурором відділу прокуратури Житомирської області Мохарєвим О.А. звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира з клопотанням про відсторонення його від посади строком на 2 місяці, посилаючись на те, що нібито він, обіймаючи вказану посаду, міг незаконними засобами впливати на свідків із числа підлеглих йому працівників, а також протиправно буде перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 4 жовтня 2013 року задоволено клопотання слідчого про відсторонення його від посади начальника філії строком на два місяці.

Зазначив, що намагався скасувати вищевказану ухвалу, оскільки був переконаний, що ухвала слідчого судді винесена з порушенням норм кримінально-процесуального закону, не вмотивована та не відповідає фактичним обставинам справи. Однак ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 11 жовтня 2013 року ухвалу слідчого судді залишено без змін.

4 жовтня 2013 року на розгляд слідчому судді Корольовського районного суду м. Житомира, було подано клопотання про застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 8 жовтня 2013 року клопотання було задоволено частково. Застосовано до нього запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком на два місяці з покладенням на нього зобов`язань прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора або суду, а також виконувати обов`язки не відлучатися із населеного пункту, в якому зареєстрований, та інші.

Вказав, що внаслідок відсторонення від посади та застосування запобіжного заходу в його житті стали відбуватися негативні для нього зміни. Так, погіршилося ставлення до нього як з боку керівництва, так і з боку інших працівників, що змусило його звільнитися з займаної ним посади й перевестися на нижчу та менш оплачувану роботу.

30 жовтня 2013 року складено обвинувальний акт стосовно нього за ч. 2 ст. 367 КК України.

Вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 6 травня 2015 року його було визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України, а, отже, був встановлений факт незаконного обрання міри запобіжного заходу і незаконного відсторонення від посади.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 28 березня 2015 року вищевказаний вирок суду першої інстанції залишено в силі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 листопада 2016 року касаційні скарги прокурора та потерпілих залишено без задоволення.

Таким чином, в результаті незаконних дій органів досудового слідства та суду він протягом більше 3 років незаконно перебував під слідством та судом й змушений був відстоювати й захищати свої права та інтереси в усіх можливих судових інстанціях.

Відповідно до довідки № 33, наданої 18 січня 2017 року філією «Житомирська дорожньо-експлуатаційна дільниця» ДП «Житомирський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України», його середньомісячна заробітна плата на посаді начальника філії «Житомирська ДЕД», яка була нарахована у разі виконання ним обов`язків начальника за період з жовтня 2013 року ( моменту відсторонення від посади й зі змушеним переведенням на нижчеоплачувану посаду) по 24 листопада 2016 року ( день винесення остаточної ухвали ВССУ) складала 21469 грн. 68 коп., тобто 38 місяців слід помножити на 5649 грн. 86 коп.

Однак його середньомісячна заробітна плата за період з жовтня 2013 року ( моменту відсторонення від посади й зі змушеним переведенням на нижчеоплачувану посаду) по 24 листопада 2016 року ( день винесення остаточної ухвали ВССУ) складала 143348 грн. 54 коп., тобто 38 місяців слід помножити на 3772 грн. 33 коп.

Враховуючи вищенаведені розрахунки, вважає, що матеріальний збиток, який слід стягнути з відповідача на його користь, становить 71346 грн. 14 коп.

Також вважає, що слід стягнути на його користь з відповідача витрати, які були ним понесені при призначенні та проведенні експертизи Львівським НДІ судових експертиз й яка була взята судом до уваги та покладена в основу виправдувального вироку, зокрема, кошти у розмірі 4282 грн.

Стверджує, що незаконне притягнення до кримінальної відповідальності за злочин, який він не скоював, зганьбило його честь та гідність, завдало непоправної шкоди його престижу та діловій репутації, обмежило його конституційні права на вільне пересування та завдало моральної шкоди. Він змушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

Таким чином, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути з відповідача на його користь 500000 грн. моральної шкоди у зв`язку із незаконним притягненням до кримінальної відповідальності.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 22 квітня 2019 року прийнято відмову представника позивача від позовних вимог в частині вимог про відшкодування матеріальної шкоди, провадження в цій частині закрито.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 22 квітня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, на користь ОСОБА_1 300000 грн. на відшкодування моральної шкоди у зв`язку із незаконним притягненням до кримінальної відповідальності.

Судові витрати віднесено на рахунок держави.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Житомирської області, посилаючись на порушення судом матеріального та процесуального права, просить змінити рішення в частині стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, зменшивши її розмір з 300000 грн до 100708 грн 40 коп.

Зокрема, зазначає, що судом правомірно проведено розрахунок моральної шкоди, завданої позивачу у зв`язку з перебуванням його під слідством та судом, виходячи з одного розміру мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством та судом, що становить 100708 грн. 40 коп. Проте стягнення моральної школи, що перевищує вказану суму, суперечить загальним засадам, встановленим для відшкодування моральної шкоди. В оскаржуваному рішенні не наведено доказів, які б підтверджували заподіяння позивачу моральних страждань, оцінених саме у розмірі 300000 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача зазначає, що рішення суду є об`єктивним та виваженим, враховуючи ретельний, повний та конструктивний розгляд справи. Вирішуючи спір, суд першої інстанції дотримався вимог матеріального та процесуального права.

Головне управління Національної поліції в Житомирській області у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що висновок суду про стягнення 300000 грн. на відшкодування моральної шкоди не відповідає положенням законодавства та не підтверджений належними доказами.

Суд не врахував положення ст. 12 Закону України « Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відповідно до якої розмір шкоди, зазначеної в п.п.1,3,4 ст.3 цього Закону, залежно від того, який орган проводив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову ( ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії проводить суд, що розглядав справу у суді першої інстанції.

Позивачем не був дотриманий зазначений вище порядок, що свідчить про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди.

Окрім того, в матеріалах відсутні належні та допустимі докази вчинення неправомірних дій органами, що здійснюють досудове розслідування.

В судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу.

На думку представника Головного управління Національної поліції в Житомирській області, апеляційна скарга є обгрунтованою.

Представник позивача в судовому засіданні не визнала апеляційну скаргу.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 обіймав посаду начальника філії « Житомирська дорожньо-експлуатаційна дільниця».

24 вересня 2013 року позивачеві було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України.

Ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 4 жовтня 2013 року задоволено клопотання слідчого про відсторонення ОСОБА_1 від посади начальника філії « Житомирська ДЕД» строком на два місяці.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 8 жовтня 2013 року застосовано до позивача запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком на два місяці з покладенням на нього зобов`язань прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора або суду, а також виконувати обов`язки: без дозволу слідчого, прокурора або суду не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця свого проживання.

Вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 6 травня 2015 року позивача визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України, у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 28 березня 2015 року вирок залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 листопада 2016 року касаційні скарги прокурора та потерпілих залишено без задоволення, а вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 6 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 28 вересня 2015 року залишено без змін.

Відповідно до положень ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За правилами ч.ч.1,2,7 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі наслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органів дізнання, попереднього ( досудового) слідства, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Відповідно до положень п.1 ч.1 ст.1 Закону України « Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи ( посади) та інших процесуальних ді, що обмежують права громадян.

Частиною 1 статті 2 даного Закону також передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Згідно з п.5 ст.3 цього Закону громадянин має право на відшкодування моральної шкоди.

Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1,3,4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя ( ч.5 ст.4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Частиною 6 даної норми також визначено, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно з ч.ч.2,3 ст.13 вказаного Закону розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Отже, законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи із встановленого розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Цей розмір за жодних обставин не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Водночас, визначення розміру відшкодування шкоди залежить від таких чинників, як характер, тривалість і обсяг страждань ( фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, й, врешті-решт, сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Отже, суд зобов`язаний з`ясувати усі доводи позивача щодо обгрунтування ним як обставин спричинення моральної шкоди, так і розміру її відшкодування, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір такого відшкодування, враховуючи вимоги розумності та справедливості.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції правильно виходив з того, що внаслідок незаконного перебування під слідством та судом позивачеві спричинено моральну шкоду, право на відшкодування якої він набув у зв`язку із постановленням виправдувального вироку.

При цьому, суд зазначив, що термін перебування ОСОБА_1 під слідством та судом становить 24 місяці та 4 дні. Однак, на думку колегії суддів, період перебування позивача під слідством та судом також повинен охоплювати й час, протягом якого справа перебувала на розгляді в суді касаційної інстанції. Таким чином, вказаний період становить 38 місяців ( з 24 вересня 2013 року по 24 листопада 2016 року).

Однак, зазначена обставина не свідчить про наявність підстав для зміни розміру відшкодування моральної шкоди, оскільки суд першої інстанції, належним чином врахувавши характер та обсяг спричиненої моральної шкоди, а також глибину моральних страждань позивача, виходячи із засад розумності та виваженості, прийшов до обгрунтованого висновку про стягнення на користь останнього 300000 грн.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що розмір відшкодування моральної шкоди є значно завищений, не заслуговують на увагу, оскільки положення ч.3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не зобов`язує суд визначати розмір відшкодування моральної шкоди в межах мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, а лише встановлює найнижчу межу розміру такого відшкодування. Отже, розмір відшкодування моральної шкоди може бути визначений судом у сумі більшій, ніж мінімальний розмір такого відшкодування, передбачений ч.3 ст.13 Закону.

При цьому, положення ст. 12 вказаного Закону не може обмежувати передбачене цивільним законодавством право на відшкодування моральної шкоди на підставі рішення суду.

Таким чином, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Рішення ухвалене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,368,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Житомирської області залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 22 квітня 2019 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді

Повний текст постанови складений 5 серпня 2019 року.