Постанова

Іменем України

12 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 753/430/16-ц

провадження № 61-24683св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Жданової В. С.,

Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду м. Києва від 25 січня 2017 року у складі колегії суддів: Шкоріної О. І., Антоненко Н. О., Стрижеуса А. М., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»)звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного договору від 24 січня 2013 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256 та Тарифами банку складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору.

Відповідач станом на 30 листопада 2015 року має заборгованість, яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 5 631,58 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 20 409,40 грн, заборгованості за пенею та комісією в сумі 2 651,04 грн, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в сумі 500,00 грн - фіксована частина та 1 434,60 грн - процентна складова, а всього - 30 626,62 грн, яку банк просив стягнути на свою користь.

Короткий зміст судових рішень

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 19 вересня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не доведено наявності заборгованості відповідача за кредитним договором у розмірі 30 626,62 гривень, оскільки в анкеті-заяві розмір кредитного ліміту не було визначено, як і не було визначено типу картки яку мав намір отримати відповідач; долучений позивачем до матеріалів позовної заяви Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не містить підпису позичальника, тому позивачем не доведено, що під час підписання заяви позичальник ОСОБА_1 був ознайомлений саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг. Отже суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами правомірності своїх вимог.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 25 січня 2017 року апеляційну ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково;заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 вересня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом в сумі 5 631,58 грн, штраф у сумі 500,00 грн, а всього 6 131,58 грн; вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновок суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог є передчасними. Оскільки відповідач не заперечував про укладення з позивачем договору, отримання грошових коштів та не стверджував, що не був ознайомлений з умовами та правилами надання банківських послуг, які були додані позивачем до позовної заяви, періодично здійснював погашення кредитної заборгованості, суд першої інстанції необґрунтовано вважав позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом недоведеними. Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення штрафу (процентної складової), пені і комісії апеляційний суд виходив з недоведеності того, що банк повідомив відповідача про зміну процентної ставки та погодив з ним таку дію. Крім того, представником позивача не надано до суду розрахунок заборгованості по процентам за користування коштами з урахуванням процентної ставки, погодженої сторонами під час підписання договору (30 %), тому відсутні підстави вважати доведеними вимоги позивача про стягнення заборгованості по нарахованим процентам.

Аргументи учасників справи

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ), ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позову по комісії, пені та штрафу (процентна складова) та передати справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову в частині комісії, пені та штрафу з підстав ненадання банком відповідного розрахунку заборгованості, оскільки суд сам міг здійснити такий розрахунок.

В іншій частині судове рішення не оскаржується, а тому в силу частини першої статті 400 ЦПК України в касаційному порядку не переглядається.

Заперечення (відзив) на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не надходили.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою ВССУ від 01 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

15 травня 2018 року справу № 642/9201/15-ц та матеріали касаційного провадження ВССУ передано до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Установлено, що 24 січня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг, який складається із анкети-заяви позичальника, Пам`ятки клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг, а також Тарифів.

На підставі цього договору ОСОБА_1 отримані грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач не заперечував укладення з позивачем договору, отримання грошових коштів та періодично здійснював погашення кредитної заборгованості.

Згідно із пунктом 2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг відповідач зобов`язався погашати заборгованість по кредиту, процентам за користування кредитом, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

Згідно з довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» відповідач зобов`язаний щомісячно до 25 числа сплачувати 7 % від заборгованості, сплачувати проценти за користування кредитом та комісії за зняття готівки.

З наданого позивачем до позовної заяви розрахунку заборгованості вбачається, що банком змінювалася процентна ставка за користування кредитними коштами.

Відповідно до пункту 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг, які затверджені наказом від 6 березня 2010 року, банк має право змінювати тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків. При цьому банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредитного ліміту, зобов`язаний не менше, ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема, у виписці по картковому рахунку. Якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення клієнта про незгоду із змінами, то вважається, що клієнт прийняв нові умови.

Пунктом 1.1.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що банк повідомляє клієнтів про внесення змін шляхом розміщення інформації на офіційному сайті банка та у відділеннях банку.

Згідно із пунктом 1.1.6.2.4 Умов та правил надання банківських послуг зміни, внесені в Умови та правила діють з моменту їх публікації на сайті, але не пізніше підтвердження змін діями клієнта по користуванню послугами банку.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що процентна ставка змінювалась банком з 01 вересня 2014 року з 30 % до 34,8 %, з 01 квітня 2015 року з 34,8 % до 43,2 %.

Випискою з карткового рахунку підтверджено, що відповідач ОСОБА_1 останній раз користувався грошовими коштами 07 червня 2013 року, після 01 вересня 2014 року кошти на рахунок позивачем не зараховувалися.

Отже суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що відсутні підстави вважати, що відповідачем не заперечувалися дії банку з приводу підвищення процентної ставки з 01 вересня 2014 року з 30 % до 34,8 %, з 01 квітня 2015 року з 34,8 % до 43,2 %.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У силу частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Вирішуючи спір, апеляційний суд дійшов висновку про те, що позичальник умови кредитного договору належним чином не виконував, унаслідок чого утворилась заборгованість, розмір якої визначено відповідно до вимог закону та умов договору, а розмір процентів, з яким позичальник був ознайомлений складає 30 % річних.

Посилання у касаційній скарзі на те, що Умовами та правилами надання банківських послуг передбачено право банку змінювати тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків, про що банк повідомляє клієнта, зокрема у виписці за картрахунком, безпідставні, оскільки надані банком Умови та правила надання банківських послуг не містять підпису позичальника, а тому відсутні підстави вважати, що саме ці Умови та правила розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Посилання ПАТ КБ «ПриватБанк» у касаційній скарзі на безпідставну відмову у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача комісії не може бути взято до уваги, оскільки відповідно до абзацу 2 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено без додержання норм матеріального та порушенням норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів у справі, що відповідно до статті 400 ЦПК України перебуває поза межами повноважень Верховного Суду.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 25 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

В. С. Жданова

В. А. Стрільчук