Справа № 215/2911/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2019 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - Камбул М.О.,

при секретарі судового засідання - Кошмак А.С.,

за участю: позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - Курочкіної І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження за допомогою звукозаписувального технічного засобу цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди,завданої смертю працівника на виробництві, -

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача.

27.05.2019 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ПрАТ «ПівнГЗК» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю її батька ОСОБА_3 під час виконання трудових обов`язків, в якій просила стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 192 100 грн.

Вказує, що її батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 під час виконання трудових обов`язків машиніста екскаватору на ПрАТ, внаслідок ураження електричним струмом у віці 36 років загинув. Відповідно до матеріалів розслідування про нещасний випадок на виробництві від 08.07.1993, причинами нещасного випадку, під час якого загинув ОСОБА_3 визнано: виконання робіт в електроустановках особами електротехнологічного персоналу без розпоряджень та без виконання організаційно-технічних заходів; незадовільний стан виробничої дільниці електротехнологічного персоналу Первомайського кар`єру, що виразилось в самовільному виконанні робіт в електроустановках з напругою вище 1000В. Винними у даному нещасному випадку були визнані: помічник машиніста екскаватору ОСОБА_4 , який порушив вимоги ст. 18 ЗУ «Про охорону праці», п.11 «б» «Типових правил внутрішнього трудового розпорядку для робочих та службовців підприємств, установ та організацій», п.п. Б2.2.2.1; Б2.2.2; Б2.2.3; Б2.2.4; Б2.2.5; Б2.3.1 «Правил техніки безпеки при експлуатації електроустановок споживачів»; п.11.9 «б» «Інструкції з безпечної експлуатації електрообладнання та електромереж на кар`єрах»; помічник машиніста екскаватора ОСОБА_5 , який порушив вимоги ст. 18 ЗУ «Про охорону праці», п.11 «б» «Типових правил внутрішнього трудового розпорядку для робочих та службовців підприємств, установ та організацій», п.11.9 «б» «Інструкції з безпечної експлуатації електрообладнання та електромереж на кар`єрах»; головний майстер ОСОБА_6 ,, який порушив вимоги п.9.28.3 «Положення про систему управління охороною праці на ПівнГЗК»; енергетик дільниці №1 ОСОБА_7 , який порушив вимоги п.2 б «Типових правил внутрішнього трудового розпорядку для робочих та службовців підприємств, установ та організацій», п.9.28.3 «Положення про систему управління охороною праці на ПівнГЗК».

Внаслідок смерті батька, їй завдано моральну шкоду, яка полягає у тому, що вона отримала сильне нервове потрясіння коли дізналась про смерть батька, крім того вона втратила близьку їй людину у 10 років, залишилася без батьківського піклування та матеріальної підтримки. Після його смерті її життя повністю змінилося, у зв`язку із чим вона простить стягнути з відповідача 192100 грн. завданої моральної шкоди.

Стислий виклад заперечень відповідача.

В судовому засіданні 13.08.2019представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову, з підстав викладених у відзиві. Так, 10.06.2019 до канцелярії суду представником відповідача ПрАТ «ПівнГЗК» було надано відзив на позовну заяву. Вказує, що на час виникнення спірних правовідносин, порядок відшкодування шкоди, завданої смертю працівника внаслідок нещасного випадку на виробництві регулюється нормами ст.ст. 455, 456, 459 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, ст. 11.12 ЗУ «Про охорону праці» від 14.10.1992 р. № 2694-ХІІ та «Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків», затвердженими постановою КМУ від 23.06.1993 р. №472. Згідно вище зазначених правил п. 8 встановлено коло осіб, які мають право на відшкодування в разі смерті потерпілого (а саме, особи, які перебували на його утриманні, або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання), а тому відшкодування моральної шкоди доньці ОСОБА_1 не передбачено законодавством, яке діяло на той час. Крім того згідно ст. 12 ЗУ «Про охорону праці» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) відшкодування власником моральної шкоди було передбачено лише самому потерпілому.

Заяви, клопотання учасників справи.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином.

Представник позивача ОСОБА_2 в судове засідання з`явився, на позовних вимогах наполягав просив, позов задовольнити у повному обсязі, з підстав викладених в позові.

Представник відповідача ОСОБА_8 в судове засідання з`явилася, просить в задоволені позовних вимог відмовити, з підстав викладених у відзиві на позов.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.05.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи по суті призначено на 11-30 год. 25.06.2019.

25.06.2019 справа знята з розгляду до 10-00 год. 13.08.2019, у зв`язку з зайнятістю в іншому провадженні.

Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_9 , батьком якої в свідоцтві про народження серії НОМЕР_1 , записано ОСОБА_3 , а.с. 9. Після укладення шлюбу 25.11.2006 року з ОСОБА_10 , позивач взяла прізвище чоловіка « ОСОБА_11 », а.с. 10. ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 36 років, причина смерті ураження током, а.с. 3. Згідно акту №12/VI від 08.07.1993 про нещасний випадок на виробництві, помер машиніст екскаватору ОСОБА_3 у віці 36 років, причинами нещасного випадку було визнано: виконання робіт в електроустановках особами електротехнологічного персоналу без розпоряджень та без виконання організаційно-технічних заходів; незадовільний стан виробничої дільниці електротехнологічного персоналу Первомайського кар`єру, що виразилось в самовільному виконанні робіт в електроустановках з напругою вище 1000В.

Згідно п. 13 Акту № 12/УІ від 08.07.1993 р. про нещасний випадок на виробництві - було визначено коло осіб, які допустили порушення законодавства про працю та правила з охорони праці: помічник машиніста екскаватору ОСОБА_12 , машиніст екскаватору ОСОБА_3 , ст. 18 ЗУ «Про охорону праці», п.11 «б» «Типових правил внутрішнього трудового розпорядку для робочих та службовців підприємств, установ та організацій», п.п. Б2.2.2.1; Б2.2.2; Б2.2.3; Б2.2.4; Б2.2.5; Б2.3.1 «Правил техніки безпеки при експлуатації електроустановок споживачів»; п.11.9 «б» «Інструкції з безпечної експлуатації електрообладнання та електромереж на кар`єрах»; помічник машиніста екскаватора ОСОБА_5 - ст. 18 ЗУ «Про охорону праці», п.11 «б» «Типових правил внутрішнього трудового розпорядку для робочих та службовців підприємств, установ та організацій», п.11.9 «б» «Інструкції з безпечної експлуатації електрообладнання та електромереж на кар`єрах»; головний майстер ОСОБА_6 - п.9.28.3 «Положення про систему управління охороною праці на ПівнГЗК»; енергетик дільниці №1 ОСОБА_6. -п.2 б «Типових правил внутрішнього трудового розпорядку для робочих та службовців підприємств, установ та організацій», п.9.28.3 «Положення про систему управління охороною праці на ПівнГЗК», а.с.4-7.

Судом не було відхилено жодного доказу наданого позивачем.

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Вислухавши представників сторін, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, суд вважає необхідним позов задовольнити частково.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в області охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

Згідно до ч.3 ст.43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками Конституційного Суду України закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Події, які стали підставою для відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 , відбулися у 1993 році, тобто до набрання чинності ЦК України, тому з огляду на вищезазначені вимоги в указаній справі повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК України (в редакції 1963 року).

Згідно зі статтею 440-1 ЦК України (в редакції 1963 року), моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діянням іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Необхідною умовою виникнення зобов`язання по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди, є заподіяння цієї шкоди. Під шкодою в праві прийнято розуміти всяке применшення блага, що охороняється правом. Благо, що охороняється правом, може бути майновим або особистим немайновим. Внаслідок цього і шкода, що заподіюється благам, що охороняються, може бути майновою і моральною (немайновою). Вказуючи на моральну (немайнову) шкоду, що підлягає відшкодуванню, частина перша статті 440-1 ЦК України (в редакції 1963 року), не визначає її поняття. Визначення цього поняття міститься в правових нормах спеціальних законів, що регулюють певні види суспільних відносин і передбачають право громадян та організацій на відшкодування моральної (немайнової) шкоди (наприклад, статті 1, 33, 34 Закону «Про зовнішньоекономічну діяльність», стаття 10 Закону «Про режим іноземного інвестування», стаття 24 Закону «Про захист прав споживачів», стаття 44 Закону «Про авторське право і суміжні права», стаття 12 Закону «Про охорону праці» та ін.). Разом з тим, враховуючи особливості правового регулювання суспільних відносин цими законодавчими актами, у відповідних нормах про поняття моральної (немайнової) шкоди, встановлюються і різні її критерії. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Стаття 440-1 ЦК України (в редакції 1963 року) не містить будь-яких обмежень відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Отже, відповідно до статті 440-1 ЦК України (в редакції 1963 року), фізична або юридична особа має право вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди у разі порушення її прав неправомірними діями в будь-яких цивільних та інших правовідносинах. У вказаній статті міститься пряма вказівка на те, що моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянинові або організації діяннями іншої особи, і порушила їх законні права, відшкодовується особою, що заподіяла шкоду. Порушення законних прав, указаних в законі осіб, завжди є протиправним. Отже, неправомірна поведінка заподіювана моральної (немайнової) шкоди є необхідною умовою відповідальності, тому суд при розгляді справ цієї категорії зобов`язаний з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних або фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні. У статті 440-1 ЦК України (в редакції 1963 року), виявляється дія принципу генерального делікту, закріпленого в статті 440 ЦК України (в редакції 1963 року), в силу якого заподіяння шкоди признається протиправним, якщо особа не була уповноважена на її заподіяння.

Стаття 440-1 ЦК України (в редакції 1963 року) є загальною нормою, такою, що регулює деліктні правовідносини.

Оскільки моральна шкода, завдана позивачу у зв`язку зі смертю її батька в результаті нещасного випадку на виробництві, не відшкодовується ні на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», ні на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ні Правилами відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових обов`язків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 427, така моральна шкода за наявності для цього підстав повинна виплачуватись особою, яка її заподіяла, на підставі статті 440-1 чинного на час виникнення спірних правовідносин ЦК України (в редакції 1963 року).

Як роз`яснено в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної(немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень, у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 ЦК України, в редакції 1963 року, та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

При цьому, до вимог, що випливають з порушення особистих немайнових прав, строки позовної давності відповідно до статті 83 ЦК України УРСР 1963 року не застосовуються (п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Оскільки смерть ОСОБА_3 сталася внаслідок нещасного випадку на виробництві, суд вважає, що саме на відповідача покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду позивачу.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні «Нечипорук та Йонкало проти України» № 42310/04 від 21.04.2011, роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров"я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

При визначенні розміру моральної шкоди, суд враховує характер і тривалість моральних страждань позивача ОСОБА_1 , яка втратила батька в 10 років, будучи ще неповнолітньою, була позбавлена турботи та любові батька, якої потребувала, враховує істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, наслідки, що наступили, та їх невідворотність.

Також, при визначені розміру моральної шкоди, суд враховує вину самого потерпілого ОСОБА_3 , який порушив вимоги законодавства про охорону праці та правила про охорону праці та внутрішнього трудового розпорядку, згідно п. 13 Акту, що призвело до нещасного випадку та його загибелі.

Так, врахувавши докази, надані до суду, проаналізувавши викладені норми права, суд вважає необхідним, позов задовольнити частково та стягнути на користь позивача 130 000 грн. моральної шкоди, вважаючи суму, що вимагає позивач завищеною.

При цьому, суд зазначає, що підпунктами 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 та п. 18.1 ст. 18 Податкового кодексу України встановлено, що роботодавець - податковий агент зобов`язаний з доходів, що нараховуються (виплачуються) фізичній особі (платнику), нараховувати, утримувати та сплачувати до бюджету податок від імені та за рахунок коштів особи, якій виплачуються такі доходи.

Згідно до пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платник податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Таким чином, відшкодування моральної шкоди, завданої в зв`язку із ушкодженням здоров`я та стійкою втратою працездатності, не є об`єктом оподаткування доходу платника податку.

Згідно положення ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Пленум Верховного Суду України у постанові від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з ч.3 ст. 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Аналіз цієї норми дає підстави зробити висновок про те, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди може полягати у відшкодуванні грошима, майном або в інший спосіб. Отже, характер такої вимоги (майновий чи немайновий) є похідним від обраного позивачем (потерпілою особою) способу відшкодування моральної шкоди. Якщо позивач просить відшкодувати моральну шкоду грошима або майном, то така позовна вимога набуває майнового характеру.

Позивач подала позов про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві та визначила її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.

Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України, ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Отже, з урахуванням положення, п.п.1 п.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1,0 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленої законом на 1 січня календарного року.

З огляду, на суму стягнутої моральної шкоди з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1300 грн., що становить один відсоток ціни позову.

На підставі ст.43 Конституції України, ст.ст.153, 237-1 КЗпП України, ст.440-1 ЦК України( в редакції 1963р.), керуючись ст.ст. 12, 19, 43, 49, 81, 133, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 130 000 (сто тридцять тисяч) грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» судовий збір у розмірі 1300,00 грн. на користь держави.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду або через Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Дата складення повного тексту судового рішення 14 серпня 2019 року.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», , місцезнаходження за адресою: 50079, м. Кривий Ріг, Тернівський район.

Суддя: