Справа № 237/1576/19
Провадження № 2/237/759/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

08.07.19 року м. Курахове

Мар`їнський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Ліпчанського С. М.,

при секретарі Бахтіяровій Н. В.,

за участю:

служби у справах дітей Мар`їнської районної державної адміністрації Донецької області Завгородньої К. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Мар`їнської районної державної адміністрації Донецької області про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Мар`їнського районного суду Донецької області з позовною заявою про позбавлення батьківських прав.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_4 . Відповідно до свідоцтва про народження матір`ю вказано ОСОБА_5 , батько вказаний на підставі ст. 135 СК України. З вересня 2015 року мати залишила свого сина на виховання позивачів. Мати дитини її життям не цікавиться, участі у вихованні не приймає, матеріальної допомоги не надає, у зв`язку з чим позивачі звернулась до суду для позбавлення її батьківських прав.

У судове засідання з`явився представник третьої особи, Служби у справах дітей Мар`їнської районної державної адміністрації Донецької області, проти задоволення позовних вимог не заперечував.

У судове засідання позивачі та відповідач не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Суд на підставі ст. 280 ЦПК України ухвалює заочне рішення по справі, оскільки відповідач двічі не з`явився в судове засідання, не повідомив про причини своєї неявки, не надав відзив на позовну заяву, а позивачка не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі.

Суд, дослідивши доводи учасників справи, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до свідоцтва про народження Серія НОМЕР_1 виданого 04.04.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Мар`їнського районного управління юстиції Донецької області, ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що в Книзі реєстрації народжень 04.04.2006 року зроблено відповідний актовий запис за № 18. Матір`ю вказано: ОСОБА_6 . Батьком записано ОСОБА_7 зі слів матері, на підставі ст. 135 СК України.

Позивачі вказують, що ОСОБА_8 з 2015 року з вересня 2015 року перебуває на повному їх вихованні та піклуванні.

Відповідно до довідки Військово-цивільної адміністрації міста Мар`їнка та с. Побєда Мар`їнського району Донецької області, за адресою АДРЕСА_2 проживає сім`я у складі: ОСОБА_1 , 1962 року народження, ОСОБА_2 , 1962 року народження, ОСОБА_4 , 2006 року народження.

Відповідно до акта керівника Військово-цивільної адміністрації м. Мар`їнки та с. Побєда, встановлено, що ОСОБА_1 проживає без реєстрації за адресою АДРЕСА_1 у свого чоловіка - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Разом з ним проживає ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - онук, з вересня 2015 року. Акт складено в присутності свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Відповідно до довідки Мар`їнської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №2 № 01-37/42 від 26.03.2019 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , навчається в 7 класі. Дитина з листопада 2015 р. проживає з бабусею ОСОБА_1 та з її чоловіком ОСОБА_2 , які сумлінно ставляться до виховання свого онука. Хлопчик в школу ходить систематично, охайний, має всі необхідні приладдя для навчання. Батьківські збори регулярно відвідує бабуся. Мама хлопчика - ОСОБА_3 школу не відвідує, життям дитини не цікавиться, не надає ОСОБА_11 материнської любові та зовсім не піклується хлопцем.

Висновком Мар`їнської районної військово-цивільної адміністрації Донецької області Мар`їнської районної державної адміністрації від 29.05.2019 року за № 01-33/595, встановлено наступне.

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є матір`ю малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Дані про батька дитини записані в свідоцтві про народження зі слів матері, відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України.

Відповідно до характеристики, виданої Військово-цивільною адміністрацією м. Мар`їнка та с. Побєда від 16.05.2019 року ОСОБА_13 має схильність до спиртних напоїв, не приділяє належної уваги вихованню сина, веде бродяжницький спосіб життя, ніде не працює. Сусідами за місцем проживання характеризується посередньо.

Актом про фактичне проживання, складеним Військово-цивільною адміністрацією м. Мар`їнка та с. Побєда від 06.03.2019 року та довідкою Мар`їнської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 2 від 26.03.2019 року підтверджено, що дитина проживає разом з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Орган опіки та піклування Мар`їнської райдержадміністрації вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно її малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У відповідності із частинами 1-4 статті 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя ; поважати дитину.

Частиною 1 статті 2 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я і народження дитини, її батьків чи законних опікунів або яких-небудь інших обставин.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частини 1статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачами заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про їх інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до пп. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний заклад або інший заклад в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, зокрема, щодо ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню спільної дитини, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позову щодо позбавлення батьківських прав, адже нехтування батьківськими обов`язками з боку батька принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права батька, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і з правової точки зору. Враховуючи те, що відповідач по справі жодним чином не була позбавлена інформації стосовно місця перебування дитини, а з боку позивача ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з нею та прийманні участі у вихованні, вищевикладені обставини свідчать про фактичну можливість, проте вольове небажання виконувати відносно дитини свої обов`язки, покладені на неї законом.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 11-13, 81, 82, 141, 265, 280-284 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 19, 141, 150, 155, 157, 164,165 Сімейного кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Мар`їнської районної державної адміністрації Донецької області про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав стосовно неповнолітнього ОСОБА_4 , громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Мар`їнка Мар`їнського району Донецької області.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки м. Мар`їнка Мар`їнського району Донецької області, РНОКПП НОМЕР_2 , судовий збір на користь держави у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана в судову палату по цивільним справам Донецького апеляційного суду через Мар`їнський районний суд протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С. М. Ліпчанський

Дата документу 08.07.19 року