Справа №766/2318/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2019 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Ус О.В.,

секретар судового засідання Неменко Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа,

В С Т А Н О В И В:

Старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Лепська А.В. звернулась до суду з вказаним поданням, в якому просила тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ), до виконання зобов`язань по зведеному виконавчому провадженню №58039704.

В судове засідання старший державний виконавець не з`явилась, надіслала на адресу суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, подання підтримала, просила його задовольнити.

Суд, з`ясував обставини справи та дослідив докази, встановив наступне.

На виконанні відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області перебуває зведене виконавче провадження №58039704 з примусового виконання виконавчого листа №766/2318/16-ц виданого 28.04.2017 року Херсонським міським судом Херсонської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь неповнолітнього ОСОБА_2 у розмірі 50000,00 грн.; виконавчого листа №766/2318/16-ц виданого 28.04.2017 року Херсонським міським судом Херсонської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь неповнолітньої ОСОБА_3 у розмірі 50000,00 грн.; виконавчого листа №766/2318/16-ц виданого 28.04.2017 року Херсонським міським судом Херсонської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 у розмірі 50000,00 грн.;

25.05.2017 року державним виконавцем Дніпровського РВ ДВС м. Херсона ГТУЮ у Херсонській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №54007955 з примусового виконання виконавчого листа №766/2318/16-ц виданого 28.04.2017 року Херсонським міським судом Херсонської області.

25.05.2017 року державним виконавцем Дніпровського РВ ДВС м. Херсона ГТУЮ у Херсонській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №54007955 з примусового виконання виконавчого листа №766/2318/16-ц виданого 28.04.2017 року Херсонським міським судом Херсонської області.

25.05.2017 року державним виконавцем Дніпровського РВ ДВС м. Херсона ГТУЮ у Херсонській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №54007955 з примусового виконання виконавчого листа №766/2318/16-ц виданого 28.04.2017 року Херсонським міським судом Херсонської області.

14.12.2018 року старшим державним виконавцем Дніпровського РВ ДВС м. Херсона ГТУЮ у Херсонській області винесено постанови про передачу виконавчих проваджень до ВПВР УДВС ГТУЮ у Херсонській області.

09.01.2019 року постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області виконавче провадження з примусових виконань виконавчих листів №766/2318/16-ц виданих 28.04.2017 року Херсонським міським судом Херсонської області.

09.01.2019 року постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області об`єднано виконавчі провадження №54007796, 54007955 у зведене виконавче провадження №58039704.

08.02.2019 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Лепською А.В. за вих. №2143/5 направлено на адресу ОСОБА_1 виклик державного виконавця на 20.02.2019 р.

Згідно акту державного виконавця від 20.02.2019 р. встановлено, що на виклик державного виконавця боржник до відділу не з`явився, пояснень з даного питання та причини не явки не відомі.

Відповідно до листа Головного територіального управління юстиції у Херсонській області від 25.02.2019 р. №1706-03.1-26, повідомлено про наявність актового запису про шлюб від 14.09.2012 №653 про шлюб на ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , який за рішенням Дніпровського районногно суду м. Херсона від 21.09.2015 року розірвано.

За результатами отриманих державним виконавцем відповідей на запити, боржник не працює, пенсії не отримує, транспортних засобів не зареєстровано.

Згідно ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

В силу ст. 13 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Свобода пересування гарантована ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі Конвенції), частина друга якої передбачає: «Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною». При чому згідно ч. 3 указаної статті це на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлення порядку розв`язання спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України». Згідно положень даного Закону громадянин України може бути обмежений у праві виїзду за кордон, якщо відносно нього діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання до виконання зобов`язань або розв`язання спору у передбачених законом випадках; якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов`язань (п. 5); якщо щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі.

У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria» від 26.11.2009) Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою з`ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

У справі «Хлюстов проти Росії» («Khlyustov v. Russia» від 11.07.2013 року) ЄСПЛ також застосував указані стандарти при вирішенні питання щодо заборони виїзду боржника за кордон у звязку з невиконанням судового рішення про стягнення заборгованості. Зокрема, у ЄСПЛ не погодився з владою РФ з питання додержання в результаті накладення обмеження на право заявника залишати свою країну принципу згідно якого таке обмеження має бути необхідним в демократичному суспільстві в контексті п. 3 ст. 2 Протоколу №4 Конвенції. Більше того Європейський Суд вказав, що необхідність додержання цього принципу закладена і в національному законодавстві, яке не передбачає автоматичного накладення таких обмежень.

Згідно до ч. 1, 3 ст. 441 Цивільного процесуального кодексу України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобовязань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобовязань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Слід зауважити, що словосполучення «невиконання боржником судового рішення» означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом певного строку, про що вказує державний виконавець, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків. На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження (висновки Верховного Суду України, узагальнення судової практики щодо розгляду подань про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013 року).

Отже, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Суду не надано доказів про вручення боржнику ухвал про відкриття виконавчого провадження, викликів тощо. Відсутність таких доказів свідчить про необізнаність боржника щодо обов`язку виконання рішень та відповідно позбавляє суд дійти можливості до висновку про умисне ухилення від виконання зобов`язань.

Звернення державного виконавця до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України є крайнім заходом, який застосовується до боржника, коли державним виконавцем виконані всі можливі дії щодо примусового виконання судового рішення, тому що це веде до обмеження конституційного права громадянина на свободу пересування.

Оскільки державним виконавцем не надано належні та об`єктивні докази на підтвердження ухилення боржника від виконання зобов`язання, у суду відсутні правові підстави для задоволення подання.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що подання є передчасним та таким, що не підлягає до задоволення в повному обсязі.

Повний текст ухвали виготовлено 12 серпня 2019 року.

Керуючись ст.ст. 258-261, 268, 352-354, 441 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Херсонського апеляційного суду протягом пятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Херсонський міський суд Херсонської області.

СуддяО. В. Ус