Ухвала

02 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 333/4446/18

провадження № 61-13571ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Петрова Є. В., вирішуючи питання про відкриття провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 березня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 13 червня 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2018 року позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 22 жовтня 2013 року у розмірі 114 230,25 грн, яка складається з: 8612,28 грн. - заборгованість за кредитом; 105617,97 грн. - заборгованість за відсотками за період з 22 жовтня 2013 року по 31 жовтня 2017 року та судові витрати.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 березня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 13 червня 2019 року апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково, рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 березня 2019 року скасовано та прийнято постанову про відмову в задоволенні позову з підстав, викладених в мотивувальній частині постанови.

10 липня 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 березня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 13 червня 2019 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зі змісту положень пункту 3 частини третьої статті 175, пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Ціна позову становить 114 230,25грн та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», що з 01 січня 2019 року складає 1 921,00 грн (1921*100=192 100), а тому справа є малозначною в силу вимог закону .

Твердження позивача, що касаційна скарга має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки судами проігноровано усталену судову практику, зокрема, постанови Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, а також постанови Верховного Суду від 01 березня 2018 року у справі № 591/8058/15-ц, від 27 лютого 2019 року у справі № 743/150/17, є безпідставними, оскільки АТ КБ «ПриватБанк» не обґрунтовує в чому саме проявляється неузгодженість висновків судів попередніх інстанцій з практикою касаційного суду в аналогічних справах. Навпаки, висновки судів про застосування позовної давності відповідають наведеним самим позивачем правовим позиціям касаційного суду з цього питання в аналогічних справах. Позивач не погоджується з висновком судів щодо початку перебігу позовної давності, що вже відноситься до питання факту, а не права і тому не може бути підставою для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

Крім того, банк зазначає, що справа має для нього виняткове значення, однак, заявником не зазначено, в чому полягає таке виняткове значення у розумінні підпункту «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Справа щодо стягнення кредитної заборгованості в розмірі 114 230,25 грн об'єктивно не може становити для позивача, який є банківською установою, виняткового значення, оскільки цей критерій в зазначеній справі має в першу чергу вартісний вимір порушеного майнового права, яке захищається.

З огляду на наведені доводи Верховний Суд визнає, що винятки, зазначені у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, відсутні.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року, заява № 26737/95, згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Оскільки оскаржувані позивачем судові рішення ухвалені у малозначній справі, а встановлені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України відсутні, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Верховний Суд додатково роз`яснює заявнику, відповідно до пункту третього частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», право на подання заяви про повернення сплаченого судового збору.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 березня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 13 червня 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Петров