КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/824/9056/2019 Головуючий у 1-й інстанції - Косенко А.В.
370/886/19-ц Доповідач: Чобіток А.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 серпня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Чобіток А.О.

суддів - Немировська О.В., Ящук Т.І.

секретар - Шепель К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 17 квітня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди (збитків) завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

установив:

У березні 2019 року позивач пред`явив до відповідачів вищевказаний позов. 15.04.2019 року подав заяву про забезпечення позову, у якому просив накласти арешт на все майно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у тому числі, але не виключно: рухоме та нерухоме майно, грошові кошти (наявні готівкові, в банках на поточних чи депозитних рахунках, цінні папери та інше) для задоволення позовних вимог у сумі 923 293, 00 грн.. Зазначав, що 09.11.2018 року о 06 год. 30 хв. у селі Копилів Макарівського району; траса Київ-Чоп, 45 кілометр в напрямку м. Київ, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля DaewooLanos з номерним знаком НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 , під керуванням водія ОСОБА_2 , та автомобіля Аudi А4 з номерним знаком НОМЕР_2 , що належить йому. Згідно з постановою Макарівського районного суду Київської області від 13.12.2018 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні даної дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення передбачені ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КпАП України. У результаті неправомірних дій ОСОБА_2 , йому, як власнику автомобіля Аudi А4 з номерним знаком НОМЕР_3 завдано матеріальної шкоди, розмір якої становить 923293,00 грн..

Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 17 квітня 2019 року в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу суду, та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову. Уважає, що ухвала суду першої інстанції прийнята з порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що з відповідачами він не знайомий та невідомо яким саме майном вони володіють. Він не мав та не має змоги надати докази наявності у відповідачів майна (нерухомого чи рухомого (окрім автомобіля, що належить ОСОБА_3 ), грошових коштів у банках, цінних паперів, корпоративних прав), та не відомо чи мають намір вони його відчужити. Стаття 151 ЦПК України не передбачає надання доказів щодо конкретного майна, що є у власності у відповідача чи доказів на ймовірність його відчуження.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначив, що судове рішення першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Перевіривши відповідність оскаржуваної ухвали нормам процесуального права, суд апеляційної інстанції приходить до наступного.

Установлено, що в березні 2019 року ОСОБА_1 пред`явив позов до відповідачів, у якому просив стягнути з останніх матеріальну шкоду в розмірі 923293,00 грн., заподіяну його майну внаслідок ДТП.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб ( п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України).

Відповідно до Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення у позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження наявності у відповідачів на праві власності будь-якого майна (рухомого, нерухомого тощо), підтвердження намірів відповідачів відчужити належне їм на праві власності майно, а сама можливість його відчуження є лише припущенням заявника.

Суд апеляційної інстанції уважає такий висновок суду відповідним нормам процесуального права, зокрема ст.ст. 149, 150 ЦПК України, а також роз`ясненням , викладеним у Постанові № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

Аргументи апеляційної скарги на увагу не заслуговують, оскільки відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України арешт накладається на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Доказів наявності у відповідачів на праві власності майна та/або грошових коштів матеріали справи не містять.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що після ухвалення судового рішення 17.04.2019 року , ОСОБА_1 подав заяву про уточнення позовних вимог, у якій вимог до ОСОБА_3 він не заявляє та зменшив суму матеріального відшкодування до 755417,25 грн. та додав вимогу про відшкодування моральної шкоди ( а.с. 110-111).

Проте в апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає про матеріальну шкоду в розмірі 923 293,00 грн. та просить накласти арешт на майно обох відповідачів.

Зазначене свідчить про те, що позивачем наразі не визначено обсяг позовних вимог та осіб, які,на його думку, порушили його права, що виключає забезпечення позову.

Після визначення обсягу позовних вимог та відповідача/відповідачів позивач не позбавлений повторно звернутись з заявою до суду про забезпечення позову, означивши майно, на яке можливе накладення арешту.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 17 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: А.О. Чобіток

Судді: О.В. Немировська

Т.І. Ящук