КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів Сліпченка О.І., Сушко Л.П., із участю секретаря Топольського В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати,

В С Т А Н О В И В :

20 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом, де просивстягнути з відповідача нараховану але не виплачену позивачу заборгованість із заробітної плати в розмірі 31 120,94 грн., суму середнього заробітку за час затримки розрахунку - 77 732,36 грн., відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати компенсацію у розмірі 4 028,54 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що у зв`язку з проведенням антитерористичної операції в Донецькій області позивач був вимушений покинути місце реєстрації з м. Донецьк та переміщений з тимчасово окупованої території України в м. Київ, де був взятий на облік в Управління соціального захисту населення.

На державному підприємстві «Донецька залізниця» працював з лютого 2007 року. Відповідно до наказу №11 З/ос від 29 червня 2016 року позивач був переведений на посаду старшого електромеханіка дільниці 1 групи відділу технічного обслуговування АРМів інформаційно-обчислювального центру державного підприємства «Донецька залізниця».

З 01 серпня 2016 року згідно з наказом №1/ос від 29 липня 2016 року, у зв`язку з реорганізацією державного підприємства «Донецька залізниця» з позивачем було продовжено дію безстрокового трудового договору на посаді провідного інженера-технолога з окладом у розмірі 4 418 грн. виробничого підрозділу «Інформаційно-обчислювальний центр» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

01 березня 2017 року згідно наказом №154 від 20 березня 2017 року позивачу було збільшено оклад до 5 523 грн.

20 березня 2017 року згідно з наказом №19/ІОЦ від 17 березня 2017 року було встановлено простій робітникам виробничого підрозділу «Інформаційно-обчислювальний центр».

17 липня 2017 року позивача було звільнено на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників на підставі наказу від 10 липня 2017 року №2889/ДН-ос.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06 червня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати в розмірі 31 120,94 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку - 77 732,36 грн., а також компенсацію втрати частини доходів -4 028,54 грн. без вирахування податків, зборів та обов`язкових платежів.

На обґрунтування ухваленого рішення місцевий суд зазначив, що як вбачається з матеріалів справи і не спростовується відповідачем, останній, як роботодавець, до теперішнього часу, порушуючи вимоги ст. 116 КЗпП України, не виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі з липня 2016 року по липень 2017 року та грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку в загальному розмірі 31 120,94 грн.

Тому, заявлені позовні вимоги про стягнення зазначеної заборгованості в загальному розмірі 31 120,94 грн. підлягають задоволенню.

У зв`язку із порушенням строків виплати заробітної плати та всіх сум, які належать позивачу при звільнені, відповідач має сплатити середній заробіток за весь час затримки, за період з 18 липня 2017 року по день звернення до суду 30 листопада 2018 року в розмірі 77 732,36 грн.

Згідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 21 лютого 2001 року №159, відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача загальну суму компенсації у розмірі 4 028,54 грн.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, Акціонерне товариство «Українська залізниця» подало апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його ухваленні.

Просить рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 червня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення яким залишити без задоволення позовні вимоги.

Суд, закінчивши з`ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, ОСОБА_1 , у зв`язку з проведенням антитерористичної операції в Донецькій області, був вимушений покинути місце реєстрації в м. Донецьк та переміщений з тимчасово окупованої території України в м. Київ, де був взятий на облік в Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районнох в місті Києві державної адміністрації, що підтверджується довідкою від 15 травня 2017 року № ( а.с. 11 ).

ОСОБА_1 на державному підприємстві «Донецька залізниця» працював з 01 лютого 2007 року ( наказ №59/л від 01 лютого 2007 року) ( а.с. 15-16 ) та відповідно до наказу №11 З/ос від 29 червня 2016 року був переведений на посаду старшого електромеханіка дільниці 1 групи відділу технічного обслуговування АРМів інформаційно - обчислювального центру державного підприємства «Донецька залізниця» ( а.с. 17 ).

20 березня 2017 року згідно з наказом №19/ІОЦ від 17 березня 2017 року було встановлено простій робітникам виробничого підрозділу «Інформаційно-обчислювальний центр» ( а.с. 24-26 ).

17 липня 2017 року позивача було звільнено на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників на підставі наказу від 10 липня 2017 року №2889/ДН-ос ( а.с. 27 ).

Відповідно до наданих розрахункових листів позивачу було нарахована заробітна плата в липні 2016 року в розмірі 5 220,74 грн., березні 2017 року - 3 405,13 грн., квітні 2017 року - 2 982,57 грн., травні 2017 року - 7 300,19 грн., червні 2017 року - 2 982,57 грн., липні 2017 року - 8 612,52 грн., а всього 30 503,72 грн. ( а.с. 50-55 ).

Також, позивачу відповідно до наказу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» №Ц-2-25/1666-17 від 11 липня 2017 року має бути виплачена винагорода за підсумком роботи за 2016 рік в розмірі 2 319,45 ( 4 418 х 52,5 : 100 ) грн.

Окрім цього, позивач на підтвердження заявлених вимог, зокрема, надав розрахунок компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням термінів їх виплати в розмірі 4 028,54 ( 1 416,95 + 240,59 + 391 + 851,04 + 295,26 + 833,70 ) грн.( а.с. 7 ), розрахунок середнього заробітку за час затримки виплати сум при звільненні в розмірі 77 732,36 ( 224,66 х 346 ) грн. ( а.с. 6 ) та довідку про середньоденний заробіток в розмірі 224,66 грн. ( а.с. 28 ).

При цьому, будь-яких доказів відповідно до положень ст.ст. 77-80 ЦПК України на підтвердження того, що позивачу було виплачено зазначену заробітну плату, винагороду за підсумком роботи за 2016 рік та на спростування наданих розрахунків середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсаціїматеріали справи не містять і таких не надав відповідач.

Разом з тим, у відповідності до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України відповідач повинен був довести ті обставини, на які б він посилалася, як на підставу своїх запереченьщодо заявлених позовних вимог.

Окрім цього, Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» не звільнене від обов`язку доказування обставин за позовом згідно положень ст. 82 ЦПК України.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, місцевий суд вірно прийшов до переконанняпро те, що відповідач, як роботодавець, до теперішнього часу, порушуючи вимоги ст. 116 КЗпП України не виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі з липня 2016 року по липень 2017 року та винагороду за підсумком роботи за 2016 рік в загальному розмірі 31 120,94 грн., із врахуванням положень ст. 13 ЦПК України.

При цьому, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду щодо непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки, що є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку та те, що такий розрахунок середнього заробітку за весь час затримки проводиться на підставі «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

Відтак, місцевий суд, з точки зору апеляційного суду, обґрунтовано прийшов до переконання про задоволення позовних вимог з приводу стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 18 липня 2017 року по 30 листопада 2018 року, включно, відповідно до положень ст.ст. 116, 117 КЗпП України в розмірі 77 732,36 ( 224,66 х 346 ) грн., а також стягнення компенсації втрати частини доходів в розмірі 4 028,54 ( 1 416,95 + 240,59 + 391 + 851,04 + 295,26 + 833,70 ) грн.

Застосований позивачем розрахунок компенсації як добуток індексів інфляції за календарні місяці за період просрочення сплати заробітку на розмір заборгованості ( а.с. 7 ) не викликає у суду апеляційної інстанції сумнівів щодо його правильності та обгрунтованості.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, визначив відповідно до них правовідносини і, з додержанням норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст.ст. 47, 115, 116, 117, 233 КЗпП України, ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 259, 263-265 ЦПК України, ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення про задоволення позовних вимог.

А тому, доводи апеляційної скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його ухваленні, зокрема, ст.ст. 4, 116 КЗпП України, ст.ст. 9, 11, 509, 614, 617 ЦК України, з точки зору суду другої інстанції, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи.

Інші доводи апеляційної скарги, зокрема, про те, що у зв`язку з форс-мажорними обставинами унеможливлено виконання Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» обов`язків, передбачених чинним законодавством України, вимоги позивача є необґрунтованими та суперечать чинному законодавству, підтвердити інформацію щодо фактичного виконання позивачем робіт визначених трудовим договором, а також здійснити нарахування заробітної плати та інших виплат не має можливості, з точки зору другої інстанції та в силу викладеного, не спростовують висновків місцевого суду та не є правовою підставою для задоволення апеляційних вимог.

Надана суду другої інстанції копія видаткового касового ордеру про виплату позивачу 1 545,96 грн., на переконання апеляційного суду, не свідчить про обгрунтованість заявлених апеляційних вимог, оскільки виплата грошових коштів була проведена відповідачем за період, який не заявлений позивачем.

Відтак, викладені у апеляційній скарзі доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, відповідно, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 375 ЦПК України.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 5, 10-13, 76-82, 141, 263, 264, 265, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: О.І. Сліпченко

Л.П. Сушко