Справа №303/3335/19 2/303/1381/19
ряд. стат. звіту - 43
РІШЕННЯ

Іменем України

07 серпня 2019 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого-судді Куцкір Ю.Ю.

з участю секретаря судових засідань Славич М.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Мукачево цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позов мотивований тим, що 11.08.2001 року дочка позивача ОСОБА_5 уклала шлюб із відповідачем ОСОБА_4 . Від даного шлюбу у них народилися діти ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 померла і відповідач знайшов іншу жінку, переїхав проживати до неї, залишивши своїх дітей на діда з бабою, тобто позивача і його дружину. Отже, відповідач не проживає за даною адресою з 24.05.2018 року і фактично вже не є членом їх сім`ї. У свою чергу, відповідач проживає з іншою жінкою за адресою АДРЕСА_1 . Таке правове становище відповідача створює певні труднощі позивачу у вирішення соціально-побутових питань.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд їх задоволити, оскільки відповідач не є членом його сім`ї, проживає із співмешканкою за іншою адресою більше року. Відповідачу проживати за даною адресою він не перешкоджав.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні також підтримала позов, просила суд його задоволити з підстав зазначених в ньому, а також зазначила, що доказів того, що позивач чинив перешкоди відповідачу проживати у будинку у матеріалах справи відсутні.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову та пояснив, що між позивачем і відповідачем виникли неприязні відносини і позивач чинить відповідачу перешкоди щодо проживання в будинку.

Вивчивши позовну заяву з доданими до неї матеріалами та аналізуючи в сукупності докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 ст.76, ч.1, 2 ст.77, ст.ст.79 і 80 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про одруження від 11.08.2001 року шлюб між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 було зареєстровано 11.08.2001 року, після чого остання змінила прізвище на ОСОБА_8 (а.с. 7).

Із Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 25.01.2016 року ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 8).

Відповідно до Договору купівлі-продажу, Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №74412551 від 30.11.2016 року та Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16.10.2013 року, житловий будинок АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 номер НОМЕР_2 за цим же номером будинку по АДРЕСА_4 належать на праві приватної власності ОСОБА_1 (а.с. 13-22).

Із Довідки №022980 від 10.04.2019 року виданої ТзОВ «І.Т.В. Сервіс Плюс» вбачається, що за адресою: АДРЕСА_4 зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_10 , колишній зять ОСОБА_4 та онуки ОСОБА_11 і ОСОБА_11 (а.с. 25).

Із Акту №49 від 13.04.2019 року складеного Уповноваженою особою паспортистом ТзОВ «І.Т.В. Сервіс Плюс» слідує, що ОСОБА_4 зареєстрований в АДРЕСА_4 , але за даною адресою не проживає з 24.05.2018 року (а.с. 26).

Дані правовідносини регулюються нормами Цивільного та Житлового Кодексу України.

Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

За приписами ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Разом з тим, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст.72 ЖК України).

Доказів на спростування фактів позивача щодо тривалого не проживання за вказаною адресою відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_3 не надали, так само не надали доказів на підтвердження того факту, що відповідач залишив будинок і тривалий час був відсутній в ньому з поважних причин. Тому підстав, за якими б за відповідачем зберігалось право користування житловим приміщенням в судовому засіданні не встановлено.

Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ст.156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і при домової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.

До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (дружина, діти, батьки власника, інші особи, якщо вони постійно проживають з власником і ведуть з ним спільне господарство).

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 не є членом сім`ї власника будинку, тобто позивача, договору найму вказаного будинку між сторонами не укладалось, плату за користування житловим приміщенням та за комунальні послуги в будинку відповідач не сплачує.

Разом з тим, реєстрація місця проживання відповідача за адресою АДРЕСА_4 , створює для позивача перешкоди у вільному користуванні майном, оскільки позивач вимушений нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг, що нараховуються у відповідності до затверджених норм на кількість зареєстрованих у житловому приміщенні осіб.

Таким чином, враховуючи, що суду не надано доказів, які б спростовували твердження позивача, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 316, 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 2, 19, 76-81, 89, 229, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

р і ш и в :

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_4 .

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , місце проживання АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , місце реєстрації АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення складений 12.08.2019 року.

Головуючий Ю.Ю. Куцкір