П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2019 року місто Київ

справа № 760/18229/15-ц

провадження №22-ц/824/7712/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Станішевської Б.В.,

сторони:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Бебко-Авто»

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Хромовим Михайлом Миколайовичем,

на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 27 лютого 2019 року, ухвалене у складі судді Українця В.В.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бебко-Авто» до ОСОБА_1 про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

2 жовтня 2015 року позивач ТОВ «Бебко-Авто» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 18 листопада 2014 року між ТОВ «Бебко-Авто» та ОСОБА_1 укладено трудовий договір та прийнято останнього на посаду директора ТОВ «Бебко-Авто». 19 листопада 2014 року між сторонами укладено договір про повну матеріальну відповідальність, згідно з пунктом 1 якого, директор несе повну матеріальну відповідальність за збереження довірених йому матеріальних цінностей.

У порушення вимог трудового законодавства, трудового договору та договору про повну матеріальну відповідальність директор ТОВ «Бебко-Авто» ОСОБА_1 у період з грудня 2014 року по червень 2015 року незаконно та умисно заволодів грошовими коштами позивача на суму 327 000 гривень шляхом перерахування грошових коштів ТОВ «Бебко-Авто» з банківського рахунку, відкритого у ПАТ КБ «ПриватБанк», на свій особистий рахунок фізичної особи в цьому ж банку шляхом підписання протягом зазначеного періоду часу 22 різних платіжних доручень про перерахування грошових коштів. У результаті таких дій колишнього директора підприємству заподіяні матеріальні збитки на суму 327 000 гривень, які повинні бути повернуті відповідачем.

21 грудня 2015 року представник позивача подав заяву про зміну підстав позову, і свої вимоги обґрунтовував тим, що ОСОБА_1 незаконно розпорядився грошовими коштами товариства на суму 327000 гривень у своїх власних інтересах шляхом переказу зазначеної суми з банківського рахунку товариства на власний рахунок. Жодної підстави (договору тощо) для переказу цих коштів на банківський рахунок відповідача не було, тому відповідачем заподіяно товариству матеріальну шкоду на суму 327000 гривень. Позивач, посилаючись на зазначені обставини, просив стягнути з відповідача зазначену суму матеріальної шкоди.

13 квітня 2016 року представник позивача змінив підстави позову і в обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що з грудня 2014 року по червень 2015 року відповідач без достатньої правової підстави набув грошові кошти товариства у сумі 327 000 гривень, самостійно здійснивши 22 перекази з банківського рахунку товариства на власний рахунок.

Зазначає, що метою створення наявності правових підстав для здійснення вищезазначених переказів відповідач вказав у платіжних дорученнях «поворотна фінансова допомога», проте будь-які договори як можлива підстава для перерахування поворотної фінансової допомоги між товариством та відповідачем не укладалися.

Посилаючись на ст. 1212 ЦК України, просив суд ухвалити рішення, яким з стягнути відповідача на користь ТОВ «Бебко-Авто» 327 000 гривень грошових коштів, набутих без достатньої правової підстави.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 27 лютого 2019 року частково задоволені позовні вимоги ТОВ «Бебко-Авто» до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бебко-Авто» 282 000 грн. безпідставно отриманих коштів та 4230 грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Хромов М.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції. В апеляційній скарзі посилався на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи. У період з грудня 2014 року по червень 2015 року включно, між ТОВ «Бебко-Авто» та ОСОБА_1 було укладено сімнадцять договорів про надання поворотної фінансової допомоги (безпроцентної позики) на загальну суму 252 000 грн., тобто кошти набуті відповідачем на підставі договору. Після звільнення 12 серпня 2015 року, ОСОБА_1 повернуті кошти в повному обсязі новопризначеному директору, на підтвердження чого видана квитанція №1 від 13 серпня 2015 року. Позивач ТОВ «Бебко-Авто» при розгляді справи в суді першої інстанції не надав інформацію про укладені договори та про повернення коштів ОСОБА_1 , тим самим ввів суд в оману та зробив неможливим розгляд справи всебічно та в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу керівник ТОВ «Бебко-Авто» - просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

У відзиві зазначив, що надані представником відповідача нові докази, копія квитанції про повернення нібито, позичених ОСОБА_1 коштів, та копії договорів про надання поворотної фінансової допомоги (безпроцентної позики) подані з порушенням норм цивільного процесуального законодавства і не можуть бути прийняті судом до уваги.

Копія квитанції до ПКО №1 від 13 серпня 2015 року є підробленою, оскільки в графі «головний бухгалтер» підпис не належить ОСОБА_2 і є підробленим. По факту підроблення та використання завідомо підробленого документу ТОВ «Бебко-Авто» було подано заяву про кримінальне правопорушення. Копії договорів наданих суду, як докази, в обґрунтування доводів апеляційної скарги, укладені від імені кредитора ТОВ «Бебко-Авто» в особі директора ОСОБА_1 , з позичальником, фізичною особою, яким також є ОСОБА_1 , а тому такі є нікчемними, нідійсність яких встановлена законом.

В судове засідання не з`явився сторони, про день та час розгляду справи повідомлені, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення ( а.с.43,44 т.2), причини своєї неявки суду не повідомили, у зв`язку з чим колегія вважала за можливе розглянути справу у їх відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом установлено, що 18 листопада 2014 року між ТОВ «Бебко-Авто» та ОСОБА_1 укладено трудовий договір, згідно якого відповідача прийнято на посаду директора (а.с. 4).

12 серпня 2015 року загальними зборами учасників (засновників) ТОВ «Бебко-Авто» ОСОБА_1 звільнено з посади директора товариства та виключено його зі складу підписантів, що підтверджується Протоколом № 10 від 12 серпня 2015 року (а.с. 6).

З рахунку ТОВ «Бебко-Авто», відкритого в ПАТ БК «ПриватБанк», на рахунок ОСОБА_1 перераховано кошти як поворотна фінансова допомога, що підтверджується наданими суду копіями платіжних доручень (а.с. 7-28).

У наданій суді довідці № 1 від 18 лютого 2016 року зазначено, що під час приймання-передачі бухгалтерських документів у процесі звільнення директора ТОВ «Бебко-Авто» ОСОБА_1 будь-які договори про надання ОСОБА_1 поворотної фінансової допомоги не передавалися (а.с. 59).

ОСОБА_1 отримав грошові кошти без достатніх правових підстав та не повернув їх ТОВ «Бебко-Авто».

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 отримав грошові кошти в розмірі 282 000 грн., які належать ТОВ «Бебко-Авто» без достатніх правових підстав та не повернув їх власнику. Доказів на спростування доводів позивача відповідачем суду не надано.

Такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на встановлених обставинах і відповідає вимогам матеріального права.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом ч.1 ст.1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи(потерпілого) без достатньої правової підстави.

Частиною 1 ст.11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У частині 2 цієї статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.177 ЦК України об`єктами цивільних прав, є зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч.2 ст.11 ЦК України.

Загальна умова ч.1 ст.1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст.1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених ст..ст.11, 600, 601, 604-607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Встановивши, що відповідач ОСОБА_1 отримав грошові кошти в сумі 282000 грн., шляхом перерахування їх з рахунку ТОВ «Бебко-Авто» на свій особистий рахунок, без укладення договорів про надання поворотної фінансової допомоги, і ці кошти не повернув товариству, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що грошові кошти відповідно до ст.1212 ЦК України підлягають стягненню з відповідача.

Належних та допустимих доказів на підтвердження існування правових підстав для набуття грошових коштів та їх повернення товариству відповідач ОСОБА_1 , у передбаченому ст.ст.12,81 ЦПК України порядку, суду не надав.

Надані ОСОБА_1 до апеляційної скарги копії договорів про надання поворотної фінансової допомоги, підписані ОСОБА_1 , як фізичною особою, та ОСОБА_1 від імені ТОВ «Бебко-Авто», а також копія квитанції до прибуткового касового ордеру № 1 від 13 серпня 2015 року, як докази не прийняті апеляційним судом, оскільки відповідачем не наведено причин неможливості їх подання до суду першої інстанції. При цьому судом враховано, що після скасування заочного рішення за заявою ОСОБА_1 , поданою представником, представник відповідача був повідомлений про день та час розгляду справи (а.с.179), але в судове засідання не з`явився та доказів на підтвердження своїх заперечень не надав.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що ТОВ «Бебко-Авто» при розгляді справи у суді першої інстанції, не надав інформації про укладені договори та про те, що кошти були повернуті ОСОБА_1 , чим ввів суд в оману та зробив неможливим розгляд справи всебічно та в повному обсязі, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки такі доводи суперечать загальним засадами цивільного судочинства, зокрема змагальності та диспозитивності.

Відповідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних і з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Зазначаючи у заяві про скасування заочного рішення про наявність укладених між товариством та ОСОБА_1 договорів поворотної фінансової допомоги, а також про те, що ОСОБА_1 кошти були повернуті, відповідач жодних доказів на підтвердження цих обставин ні до заяви про скасування заочного рішення, ні до суду першої інстанції під час розгляду справи не надав.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене на повно з`ясованих обставинах з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Хромовим Михайлом Миколайовичем,- залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 27 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 1 серпня 2019 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус