ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

31 липня 2019 року

м. Харків

справа № 640/22592/18

провадження № 22-ц/818/2869/19

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів колегії - Кругової С.С., Маміної О.В.

за участю секретаря - Плахотнікової І.О.

учасники справи:

позивач : ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

третя особа - Управління ведення реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Управління ведення реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 березня 2019 року, у складі судді Поліщук Т.В., в залі суду в місті Харків,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 , та зняття відповідача з реєстрації з зазначеної адреси.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилався на те, що він є головним користувачем вищезазначеної квартири, та зареєстрований за вищевказаною адресою. У квартирі також зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , який є родичем позивача по материнській лінії. Відповідач у спірному житловому приміщення не проживав і не проживає, участі у витратах по сплаті за комунальні послуги не приймає, його фактичне місце проживання невідомо. Реєстрація відповідача перешкоджає позивачу скористатися своїм правом на отримання житлової субсидії.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13 березня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт посилається на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права. Вказує, що з копії контрольного талону до ордеру № 3323 серія Б від 14.12.1977 року, виданого Виконавчим комітетом Жовтневої ради народних депутатів вбачається, що ордер на квартиру АДРЕСА_1 було видано батьку позивача, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на склад його сім`ї з 5 осіб: батько ОСОБА_4 , мати ОСОБА_5 , донька ОСОБА_6 , син ОСОБА_7 та син ОСОБА_1 . Як вбачається з наданого суду документа при видачі ордера ОСОБА_2 не входив до складу сім`ї. Зазначає, що судом також не прийнято до уваги, що ОСОБА_2 є родичем по лінії матері, але не є членом сім`ї позивача. Вказує, що коли та яким чином відповідач був вселений в квартиру позивача та зареєстрований в ній не відомо, письмову згоду на його вселення та реєстрацію місяця проживання позивач не давав. Звертає увагу суду на те, що відповідач більш 18 років не проживає за місцем реєстрації, спільного господарства з відповідачем позивач ніколи не вів. Вказує на те, що він самостійно сплачує всі комунальні послуги, що підтверджується квитанціями про сплату за комунальні послуги, відповідач участі у витратах по сплаті за комунальні послуги не приймає. Зазначає, що реєстрація відповідача перешкоджає йому скористатися своїм право на отримання житлової субсидії.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (а.с.7).

Квартира АДРЕСА_1 неприватизована, та була надана за ордером № 3323 серії Б, виданим на підставі рішення виконкому ЖК Жовтневої Ради депутатів трудящих м. Харкова від 14.12.1977 № 30 ОСОБА_4 на склад сім`ї з 5 осіб: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - дружина, ОСОБА_6 - донька, ОСОБА_1 - син, ОСОБА_7 - син.

Згідно наданих копій свідоцтва про смерть, ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9,10).

Позивач наполягає на тому, що відповідач за місцем реєстрації не проживав та не проживає без поважних на те причин.

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Відповідно до ст. 6 Житлового кодексу Української РСР, жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків.

Згідно з частиною четвертої статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, у якому фізична особа проживає постійно або тимчасово.

Статтею 64 ЖК України передбачено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до пункту 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов`язання вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K., 21.02.1990). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення в справі Gillow v. the U.K., 24.11.1986), так і на наймача (рішення в справі Larkos v. Cyprus, 18.02.1999).

При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності, та враховувати принцип пропорційності втручання у право на повагу до житла, гарантоване пунктом 1 статті 8 Конвенції про права людини 1950 року.

Як роз`яснено у пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а обов`язок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі.

Матеріали справи не місять належних та допустимих доказів того, що відповідач ОСОБА_2 без поважних причин більше ніж півроку не проживає за адресою: квартира АДРЕСА_1 .

Позивач вказує на те, що відповідач у справі ОСОБА_2 не проживає у спірній квартирі більш ніж 18 років, за комунальні послуги він не сплачує.

Жодного доказу, який би об`єктивно свідчив про непроживання відповідача у вищезазначеній квартирі більше ніж півроку без поважних причин, позивачем суду не надано.

Матеріали справи не містять інформацію про причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - С.С. Кругова

О.В. Маміна