Постанова

Іменем України

31 липня 2019 року

м. Київ

справа № 336/1626/17

провадження № 61-19441св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач - Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Запорізькій області, відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Запорізькій області на рішення Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 21 червня 2017 року

у складі судді Суркової В. П. та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 28 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Кочеткової І. В., Гончар М. С., Маловічко С. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2017 року Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Запорізькій області (далі - ГУ ДСНС у Запорізькій області) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Позовна заява мотивована тим, що на балансі ГУ ДСНС у Запорізькій області знаходиться службове житло, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ГУ ДСНС у Запорізькій області, у зв`язку з чим на підставі ордеру від 11 березня 203 року № 8, на сім`ю з трьох осіб, до складу якої входять: дружина ОСОБА_1 та син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1, отримав у користування кімнату АДРЕСА_2 загальною площею 52,94 кв. м, житловою - 27,8 кв. м.

22 листопада 2013 року між ГУ ДСНС у Запорізькій області та

ОСОБА_2 укладений договір найму вказаного житлового приміщення.

Згідно з довідкою ГУ ДСНС у Запорізькій області від 15 березня 2017 року

у кімнаті АДРЕСА_2 , проживає та зареєстрований

ОСОБА_2 та його син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірваний на підставі рішення Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 02 березня 2016 року.

Колишня дружина ОСОБА_1 зареєстрована за вказаною адресою

з 27 березня 2013 року, але фактично не проживає з грудня 2015 року, має інше постійне житло за адресою: квартира АДРЕСА_3 .

Посилаючись на те, що спірна квартира була надана співробітнику управління ОСОБА_2 , після розірвання шлюбу з яким відповідач ОСОБА_1 з грудня 2015 року в спірній кімнаті не проживає, ГУ ДСНС у Запорізькій області просило суд на підставі статей 71, 107 ЖК

Української РСР визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право користування службовим жилим приміщенням - кімнатою АДРЕСА_2 .

Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 21 червня 2017 року у задоволенні позову ГУ ДСНС у Запорізькій області відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 28 серпня 2017 року рішення Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 21 червня 2017 року залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами про відсутність відповідача у спірному приміщенні з грудня 2015 року без поважних причин. Крім того, відповідач набула право користування жилим приміщенням у встановленому законом порядку, а тому вона на законних підставах користується жилим приміщенням.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ГУ ДСНС у Запорізькій області просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 втратила сімейний зв`язок з особою, якій надавалось службове приміщення, оскільки шлюб розірвано. Крім того, відповідач була відсутня у вказаному приміщенні понад встановлені строки, а тому є такою особою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано цивільну справу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі № 336/1626/17 (провадження № 61-19441св18) призначено повторний автоматизований розподіл.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди установили, що ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах

з ГУ ДСНС у Запорізькій області, у зв`язку з чим на підставі ордеру

від 11 березня 203 року № 8, на сім`ю з трьох осіб, до складу якої входять: дружина ОСОБА_1 та син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1, отримав у користування кімнату АДРЕСА_2 загальною площею 52,94 кв. м, житловою - 27,8 кв. м.

22 листопада 2013 року між ГУ ДСНС у Запорізькій області та

ОСОБА_2 укладений договір найму вказаного житлового приміщення.

Згідно з довідкою ГУ ДСНС у Запорізькій області від 15 березня 2017 року

у кімнаті АДРЕСА_2 , проживає та зареєстрований

ОСОБА_2 та його син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірваний на підставі рішення Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 02 березня 2016 року.

Колишня дружина ОСОБА_1 зареєстрована за вказаною адресою

з 27 березня 2013 року, але фактично не проживає з грудня 2015 року.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статей 6, 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду (стаття 47 Конституції України).

Відповідно до частини першої статті 118 ЖК Української РСР (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Згідно зі статтями 121, 122 ЖК Української РСР (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації. На підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення.

Статтею 71 ЖК Української РСР (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до статті 107 ЖК Української РСР (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім`ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Звертаючись до суду з позовом, ГУ ДСНС у Запорізькій області як на підставу своїх вимог посилалось на те, що актом комісії ГУ ДСНС у Запорізькій області від 10 березня 2017 року встановлено, що у кімнаті АДРЕСА_2 проживають: ОСОБА_2 та його син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1. Одночасно встановлено, що ОСОБА_1 (колишня дружина ОСОБА_2 ) за вказаною адресою не проживає з грудня 2015 року.

За загальним правилом, у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (статті 71 ЖК Української РСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Відповідно до статті 107 ЖК Української РСР наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, суд може лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої статтею 71 або статтею 107 ЖК Української РСР.

Встановивши, що акт комісії ГУ ДСНС у Запорізькій області від 10 березня 2017 року не містить даних, на підставі яких комісія дійшла висновку про відсутність відповідача в спірному житлі, а тільки містить твердження про її відсутність в квартирі в певний період часу, та врахувавши, що відповідач набула право користування жилим приміщенням у встановленому законом порядку, а тому вона на законних підставах користується спірною кімнатою, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_1 втратила сімейний зв`язок з особою, якій надавалось службове приміщення, оскільки шлюб розірвано, а також була відсутня у вказаному приміщенні понад встановлені строки, а тому є такою особою, що втратила право користування жилим приміщенням, колегія суддів не бере до уваги з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, заперечуючи проти позову, ОСОБА_1 зазначала, що після розірвання шлюбу з ОСОБА_2 у березні 2016 року змушена була залишити спірне житло, оскільки з колишнім чоловіком у неї склалися неприязні стосунки, чоловік створив нову сім`ю, з якою фактично проживає у спірній кімнаті і перешкоджає колишній дружині проживати в ній. Проте, спірна кімната є єдиним постійним місцем проживання відповідача та малолітнього сина, який після розірвання шлюбу залишився разом з нею.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого

2010 року).

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є достатньо мотивованими та такими, що відповідають нормам закону.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками судів, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 21 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 28 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська А. І. Грушицький В. В. Сердюк