Справа № 133/2718/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23 липня 2019 року Крижопільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді: Зарічанського В.Г.

з участю секретаря: Балух О.В.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача та третьої особи: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Крижопіль цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів позики,

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2018 року позивач звернувся до Козятинського міськрайсуду суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів позики. 13.12.2018 року справа надійшла до Крижопільського районного суду (передана за підсудністю).

Своїм позовом до суду позивач просив визнати договір позики, який укладено 28 травня 2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на суму 20000 американських доларів США, та визнати недійсним договір позики, який укладено 05 липня 2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на суму 10000 доларів США, на загальну суму 30000 доларів США, що еквівалентно 239775 грн.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що із ОСОБА_3 перебували у шлюбі з 29.09.2007 по 26.06.2013, який розірвано в органах РАЦС. ОСОБА_4 відповідач по справі доводиться колишнім тестем.

Спір про розподіл майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, між ними не виникав, так як була домовленість поділити спільно придбане майно за взаємною згодою. Зокрема, ОСОБА_3 погодилася отримати грошову компенсацію за належну їй частку в спільній сумісній власності, а він залишається в недобудованому будинку, який добудовує за власні кошти.

Одразу після розірвання шлюбу відповідач ОСОБА_3 переїхала на постійне місце проживання в Крижопільський район Вінницької області, в зв`язку із цим він звернувся до Вінницького районного суду з позовом про розподіл майна подружжя, так як будівельний паспорт на незавершений будівництвом будинок був виданий на ім`я відповідача ОСОБА_3 . Під час слухання справи у Вінницькому районному суді, ОСОБА_3 надала суду рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 24.03.2015, яким задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення з неї заборгованості по договорах позики в сумі 239775 грн, еквівалентно 30000 доларів США, які відповідно до розписок, ОСОБА_3 позичала у ОСОБА_4 28.05.2012 - 20000 доларів США на придбання земельної ділянки та 10000 доларів США на придбання будівельних матеріалів.

Про існування оскаржуваних договорів позики він дізнався лише у вересні 2016 року під час розгляду справи, коли ОСОБА_3 надала Вінницькому районному суду Вінницької області рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 24.03.2015, що набуло законної сили, про стягнення з неї на користь її батька за двома договорами позики 30000 доларів США.

Вважає, що дані договори, які виходять за межі дрібного побутового, повинні бути визнані судом недійсними, оскільки він не надавав згоди як другий з подружжя на їх укладення, а також в укладенні даних договорів не було потреби, оскільки позичати такі кошти бувшій дружині на придбання земельної ділянки та будівництво будинку не було потреби, так як такі кошти в нього були на рахунку.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю та просив його задовольнити.

Представник відповідача та третьої особи позов не визнала та просила в задоволенні позову відмовити. Посилалась на те, що раніше позивач звертався до суду з позовом про визнання недійсними вищевказаних договорів позики, однак рішенням судів трьох інстанцій в задоволенні вимог позивача було відмовлено. Не заперечила, що на розгляді Вінницького міського суду перебуває справа за позовом позивача до відповідача про поділ майна подружжя. Також вказала, що договори позики не зачіпають інтереси ОСОБА_2 , оскільки він не являється стороною даних правочинів.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 із ОСОБА_3 перебували у шлюбі з 29.09.2007 по 26.06.2013.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 07.06.2012 ОСОБА_3 придбала земельну ділянку в АДРЕСА_1 . (а.с.17)

Згідно розписок від 26.05.2012 та 05.07.2012 ОСОБА_3 позичила у ОСОБА_4 відповідно двадцять та десять тисяч доларів США. (А.с. 48-51, справа №133/431/15-ц ).

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 24.03.2015 задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по договорах позики в сумі 239775 грн, еквівалентно 30000 доларів США. Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 13.09.2016 та постановою Верховного Суду від 26.09.2018 рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 24.03.2015 залишено без змін. (а.с.9-16).

В даний час на розгляді Вінницького районного суду знаходиться справа між сторонами про поділ майна подружжя, що не заперечується сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як зазначено в ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч.2 ст.65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Тобто суд приходить до висновку, що звертаючись з вказаним позовом позивачем не доведено будь-яким чином порушення його прав чи інтересів договором стороною, якого він не являється, а звернення до суду передчасним. Однак, це не позбавляє можливості позивача в майбутньому, при наявності порушення його прав оспорюваним договором, звернутись до суду з позовом визнання договору недійсним. Саме по- собі існування спору про поділ майна подружжя сторін, який розглядається Вінницьким районним судом, жодним чином не доводить про порушення прав позивача, так як саме під час розгляду спору про поділ майна подружжя можливо встановити обсяг майна, яке спільно нажито подружжя, встановити чи оспорювані договори були укладені відповідачем в інтересах сім`ї та чи створили вони обов`язки для другого з подружжя, і чи майно одержане за договорами було використане в інтересах сім`ї. Посилання позивача на те, що необхідності позики грошей його дружиною не було, так як у нього на час укладення договорів було достатньо власних коштів, суд не розцінює як підставу для задоволення позову, окрім того дана обставина була предметом розгляду апеляційного суду Вінницької області та Верховного Суду в справі №133/431/15-ц. Таким чином суд, аналізуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку про безпідставність та недоведеність позовних вимог. На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1051, 1054 ЦК України, ст.ст. 12, 81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів позики відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Повний текст рішення виготовлений 30 липня 2019 року.

Суддя: