Справа №644/807/19
РІШЕННЯ

іменем України

31 липня 2019 року м. Харків

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Сітало А.К.,

за участю:

секретаря судового засідання - Трач М.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Лисенко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Орджонікідзевський РВ ГУ ДМС України в Харківській області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням із зняттям з реєстраційного обліку,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом та просив визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , із зняттям їх з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

В обґрунтування вимог зазначено, що позивач є власником трикімнатної квартири АДРЕСА_2 . У цій квартирі зареєстровані позивач, його колишня дружина ОСОБА_2 , їх дочка ОСОБА_3 та онука ОСОБА_4 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не проживають у квартирі з вересня 2012 року, що підтверджується актами складеними членами Об`єднання житлових кооперативів «КРУГ». Реєстрація відповідачів спричиняє для позивача додаткові витрати, оскільки вони не сплачують за комунальні послуги, в утриманні квартири участі не приймають. Відповідачі добровільно залишили квартиру, оскільки між сторонами виникли неприязні стосунки. Реєстрація відповідачів у квартирі, перешкоджає позивачу в оформленні субсидії та обмежує його права як власника.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги та доводи наведені в їх обґрунтування підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про що свідчать матеріали справи, про причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи і відзиви на позовну заяву не подавали.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Лисенко К.О., проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що її довіритель є співвласником спірного житла і тому на неї не поширюються положення ч. 2 ст. 405 ЦК України. Також зазначила, що її довіритель заперечує і проти визнання такою, що втратила право користування квартирою, із зняттям з реєстраційного обліку і її дочки ОСОБА_3 .

Від третьої особи до суду надійшло повідомлення з зазначенням того, що з квітня 2016 року до повноважень Державної міграційної служби України не входить виконання функцій реєстрації/ зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб.

З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 06 вересня 1980 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2016 року розірвано.

Від подружнього життя у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Квартира АДРЕСА_2 набута у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період шлюбу. У вказаній квартирі, згідно довідки від 13.02.2019 року про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, отриманої з реєстру територіальної громади м. Харкова, зареєстровані позивач та відповідачі.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25 липня 2018 року визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , в порядку розподілу спільного майна подружжя право власності, за кожним з них, на Ѕ частину спірної квартири. Постановою Харківського апеляційного суду від 13 листопада 2018 року рішення суду першої інстанція в даній частині залишено без змін.

Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що відповідачі не проживають у спірній квартирі у зв`язку з конфліктними ситуаціями які виникають між ними та позивачем.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Установлено, що квартира АДРЕСА_2 перебуває у спільній частковій власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ОСОБА_3 набула права користування квартирою як дитина співвласників.

Частинами першою, другою статті 319 ЦК України, передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Статтею 346 ЦК України, врегульовані підстави припинення права власності, а саме: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викуп пам`яток культурної спадщини; примусове відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиція; конфіскація; припинення юридичної особи чи смерті власника.

За таких обставин, суд, дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки положення частини другої статті 405 ЦК України не розповсюджуються на спірні правовідносини.

Отже, зазначені позивачем обставини про те, що ОСОБА_2 була відсутня в квартирі за місцем своєї реєстрації понад 1 рік, не свідчать про її відмову від права власності на нерухоме майно та не є підставою для припинення права власності на нього.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Виходячи зі змісту ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це лише внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. При цьому, реєстрація місця проживання не пов`язана з будь-якими іншими правами особи.

Як зазначено вище, другий співвласник квартири ОСОБА_2 заперечує проти задоволення позову також і в частині визнання її дочки ОСОБА_3 такою, що втратила право користування квартирою із зняттям з реєстраційного обліку, то і позов в цій частині не підлягає задоволенню.

Інших доказів, окрім тих, що надані позивачем на підтвердження терміну не проживання ОСОБА_3 у спірній квартирі, для вирішення питання про визнання її втратившою право користування житлом суду не надано.

Відповідно до пункту 9 частини 1 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року із змінами та доповненнями від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей інвалідів і недієздатних інвалідів.

Оскільки ОСОБА_1 є інвалідом II групи, він звільнений від сплати судового збору в усіх судових інстанціях і тому судові витрати відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України підлягають компенсації за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись п. 9 ч. 1, п. п. 15.5 п. 15 ч. 1 розділу ХІІІ Перехідних положень, ст. ст. 10, 12, 95, 141, 247, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Орджонікідзевський РВ ГУ ДМС України в Харківській області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням із зняттям з реєстраційного обліку - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Харкова.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 02.08.2019 року.

Суддя: А. К. Сітало