Постанова

Іменем України

10 липня 2019 року

м. Київ

справа № 643/4751/16-ц

провадження № 61-10166св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Грушицького А. І. (суддя-доповідач),

суддів: Калараша А. А., Литвиненко І. В., Петрова Є. В., Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_2 ,

треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Звєрєв Андрій Миколайович, державний нотаріус Шостої харківської державної нотаріальної контори Теленков Віктор Сергійович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_2 , треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Звєрєв Андрій Миколайович, державний нотаріус Шостої харківської державної нотаріальної контори Теленков Віктор Сергійович, про звернення стягнення на предмет іпотекиза касаційною скаргою ОСОБА_2 , яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Московського районного суду м. Харкова від 26 вересня 2018 року у складі судді Поліщук Т. В. та постанову Харківського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року у складі колегії суддів Коваленко І. П., Овсяннікової А. І., Сащенка І. С.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції акціонерного банку «Укргазбанк» звернулось в суд з позовом, який в подальшому було уточнено, до ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Звєрєв А. М., державний нотаріус Шостої харківської державної нотаріальної контори Теленков В. С., про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу майна від імені банку.

Позовна заява, з урахуванням її уточнення, мотивована тим, що 26 грудня 2007 року між відкритим акціонерним товариством акціонерним банком «Укргазбанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк», банк), та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 2 644 000 дол. США на строк з 26 грудня 2007 року по 25 грудня 2012 року зі сплатою процентів за користування кредитними коштами виходячи з 12,5 % річних.

В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 укладено договір іпотеки, згідно умов якого останні передали в іпотеку житловий будинок літ. В-5, у якому розташовано АДРЕСА_1 .

У зв`язку із невиконанням позичальником взятих на себе зобов`язань за кредитним договором з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 стягнуто солідарно у судовому порядку 1 664 543,02 грн, 2 630 252,33 дол. США.

Судове рішення боржниками не виконується, примусові дії щодо виконання судового рішення позитивних наслідків не мають.

Позивачу стало відомо, що 16 червня 2011 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали договір дарування із ОСОБА_5 , згідно якого останній став власником квартири АДРЕСА_3 .

В подальшому ОСОБА_5 подарував вказану квартиру своєму малолітньому сину ОСОБА_1 шляхом укладення 17 червня 2016 року відповідного договору.

12 листопада 2014 року банк направив на адресу ОСОБА_5 вимогу про повернення заборгованості за кредитом, яка була ним отримана особисто.

Позивач звертав увагу суду, що на момент укладення договору дарування ОСОБА_5 було достеменно відомо, що предмет цього договору обтяжений іпотекою та банком здійснюються дії по зверненню стягнення на предмет іпотеки з метою задоволення кредитного боргу.

Посилаючись на дійсність іпотеки для набувача відповідного нерухомого майна, що закріплено законодавчими приписами, ПАТ АБ «Укргазбанк» просило позов задовольнити.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 26 вересня 2018 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року, позов задоволено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 20 від 26 грудня 2007 року позичальника ОСОБА_3 у розмірі 4 539 595,58 дол. США, що складається з простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 2 382 796,72 дол. США, простроченої заборгованості за процентами в розмірі 2 156 798,86 дол. США та 120 125 824,52 грн пені, яка складається з пені за прострочку погашення кредиту у сумі 70 653 760 грн, пені за прострочку погашення процентів у сумі 49 472 064,52 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_3 , що є частиною житлового будинку В-5 будинку АДРЕСА_2 та яка належить на праві власності ОСОБА_1 , в інтересах та від імені якого діє його законний представник ОСОБА_2 , на підставі договору дарування квартири, посвідченого нотаріусом Шостої харківської державної нотаріальної контори Тесленковим В. С.

Реалізацію предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_3 , що є частиною житлового будинку АДРЕСА_2 та яка належить на праві власності ОСОБА_1 , в інтересах та від імені якого діє його законний представник ОСОБА_2 , на підставі договору дарування квартири, посвідченого нотаріусом Шостої харківської державної нотаріальної контори Теленковим В. С., провести шляхом надання ПАТ АБ «Укргазбанк» права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі покупцеві на підставі договору купівлі-продажу за початковою ціною 478 000 грн, з наданням ПАТ АБ «Укргазбанк» всіх повноважень продавця, в тому числі права отримання у нотаріуса дублікату договору дарування квартири, посвідченого нотаріусом Шостої харківської державної нотаріальної контори нотаріусом Теленковим В. С., здійснювати будь-які платежі за продавця, отримувати та подавати будь-які документи, довідки, витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення місцевого суду, з яким погодився суд апеляційної інстанції, мотивовано тим, що у зв`язку із переходом до відповідача на підставі договору дарування права власності на спірну квартиру, останній набув статус іпотекодавця і має всі його права, несе всі його обов`язки, передбачені іпотечним договором, у тому обсязі та на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності, оскільки заборгованість за кредитним договором не погашена. Ухвалення судом рішення про недійсність договору іпотеки, яке згодом було скасоване, не спростовує презумпції правомірності правочину, а права і обов`язки сторін за цим договором залишаються чинними з моменту його первинної реєстрації в Державному реєстрі іпотек.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у травні 2019 року, ОСОБА_2 , яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 31 травня 2019 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі та витребувано справу із суду першої інстанції.

20 червня 2019 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду.

Ухвалою Верховного Суду від 24 червня 2019 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в складі п`яти суддів.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій було залишено поза увагою ту обставину, що спірна квартира є невідокремленою частиною предмета іпотеки - житлового будинку. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність у нього права на звернення стягнення на квартиру, яка не набула статусу самостійного предмета іпотеки.

Заявник також посилається на відсутність реагування судів попередніх інстанцій на подане нею клопотання про застосування строку позовної давності, відлік якого розпочався з моменту поновлення іпотеки на підставі ухваленого Апеляційним судом Харківської області рішення від 04 квітня 2012 року, яким було скасовано заочне рішення Московського районного суду м. Харкова та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

До Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від ПАТ АБ «Укргазбанк», у якому останній посилається на необґрунтованість доводів касаційної скарги та відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, ухвалених у відповідності до вимог чинного законодавства.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

26 грудня 2007 року між відкритим акціонерним товариством акціонерним банком «Укргазбанк» (правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк») та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, відповідно якого останній отримав кредит в розмірі 2 644 000 дол. США зі строком повернення до 25 грудня 2012 року та сплатою відсотків за користування кредитом у порядку та розмірах, встановлених в кредитному договорі.

З метою забезпечення повного та своєчасного виконання боргових зобов`язань перед банком, 09 червня 2008 року між банком з одного боку, та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - з іншого боку, укладено договір іпотеки. Предметом іпотеки за цим договором визначено багатоквартирний житловий будинок літ. В-5, розташований на АДРЕСА_1 квартири.

Пунктом 3.2.8 кредитного договору передбачено, що у разі невиконання позичальником зобов`язань, передбачених цим договором, відшкодування заборгованості за дійсним договором здійснюється банком шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, згідно договору іпотеки.

Згідно із пунктами 3.1.5, 3.1.6 договору іпотеки іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку одноразового чи неодноразового прострочення позичальником сплати процентів за користування кредитними коштами, неповернення кредиту або порушення інших умов кредитного договору, за рахунок коштів, виручених від реалізації предмету іпотеки, одержати задоволення своїх вимог на свій розсуд переважно перед іншими кредиторами.

Пунктами 6.3, 6.4 договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізація здійснюється або за рішенням суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса, або згідно із домовленістю сторін; за рішенням іпотекодержателя задоволення вимог іпотекодержателя може здійснюватись у наступному порядку шляхом набуття права власності на предмет іпотеки або шляхом укладання довіреності на реалізацію предмету іпотеки.

У пункті 6.6 договору іпотеки визначено, що у випадку набуття права звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель набуває право від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу з дотриманням умов, визначених в Законі України «Про іпотеку». При цьому ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою сторін між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Заборгованість позичальника по кредитному договору вважається погашеною в день отримання іпотекодержателем від покупця за договором купівлі-продажу ціни купівлі-продажу предмета іпотеки у повному обсязі.

09 червня 2008 року нотаріус вніс відомості про договір іпотеки та заборону на нерухоме майно до Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2009 року договір іпотеки від 09 червня 2008 року визнано недійсним, запис про іпотеку виключено з реєстру іпотек.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13 травня 2010 року по справі № 2-1404/10 стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 664 543,02 грн та 2 630 252,33 дол. США.

На підставі договору дарування від 16 червня 2011 року, укладеного між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з однієї сторони та ОСОБА_5 - з іншої, до останнього перейшло право власності на спірну квартиру АДРЕСА_3 .

В подальшому, рішенням Апеляційного суду Харківської області від 04 квітня 2012 року, рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2009 року скасовано; в задоволенні позову ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ПАТ АБ «Укргазбанк» про визнання договору іпотеки недійсним, виключення запису з реєстру іпотек - відмовлено. Відомості у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна поновлено.

12 листопада 2014 року банк направив на адресу ОСОБА_5 вимогу про повернення заборгованості за кредитом, яка була ним отримана особисто. Вказана вимога залишена без належного реагування.

17 червня 2016 року право власності на квартиру АДРЕСА_3 перейшло до ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_2 , на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Шостої харківської державної нотаріальної контори Теленковим В. С.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Згідно частини першої статті 59 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть бути залучені судом до участі у справі або брати участь у справі за своєю ініціативою для подання висновків на виконання своїх повноважень. Участь зазначених органів у судовому процесі для подання висновків у справі є обов`язковою у випадках, встановлених законом, або якщо суд визнає це за необхідне (частина шоста статті 56 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Відповідач у даній справі - малолітній ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , набув право власності на спірну квартиру 17 червня 2016 року та на день подання даного позову в суд (квітень 2016 року) не був власником спірного нерухомого майна.

Враховуючи, що цей спір стосується права малолітньої особи на житло, суд зобов`язаний проявити особливу уважність в питанні дотримання процесуальних прав дитини.

В порушення вимог статей 11, 31 ЦПК України (в редакції 2004 року) суд першої інстанції розглянув по суті новий позов, оформлений у вигляді заяви про уточнення позовних вимог (т. 2 а.с. 67).

Розглянувши такий позов по суті суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки тій обставині, що у договорі іпотеки від 09 червня 2008 року у пунктах 6.4, 6.6 сторони передбачили позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві.

Звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону України «Про іпотеку», можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, є неналежним способом захисту.

Частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку», яка встановлює, що визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки, означає, що у разі, якщо

у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва, вказані у частині третій статті 36 Закону України «Про іпотеку», способи задоволення вимог іпотекодержателя (статті 37, 38 Закону

України «Про іпотеку»), то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати: 1) судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателяу спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах; 2) позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Зазначений правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (провадження № 14-112цс19).

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Задовольняючи позов суди першої та апеляційної інстанцій не врахували, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання банку права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 ЗаконуУкраїни «Про іпотеку», є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду, що відповідає принципу свободи договору (статті 6, 627 ЦК України).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Таким чином, висновки судів першої та апеляційної інстанційне можуть вважатись такими, що відповідають фактичним обставинам справи та вимогам вищезазначених норм права.

У відповідності до частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Частиною третьою статті 400 ЦПК України визначено, що суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням вищенаведеного, рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суду необхідно об`єктивно дослідити умови договору іпотеки та врахувати висновок, висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (провадження № 14-112цс19).

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 26 вересня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: А. І. Грушицький А. А. Калараш І. В. Литвиненко
Є. В. Петров В. В. Сердюк