У Х В А Л А

Іменем України

26 липня 2019 року суддя Деснянського району суду м. Києва О.М. Панченко розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Богдан Олени Олександрівни про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей органу опіки та піклування Оболонської в м. Києві районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

25.07.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , до відповідача ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.07.2019 року головуючим по даній справі визначено суддю Панченко О.М.

25.07.2019 року представником позивача, адвокатом Богдан О.О. було подано до канцелярії суду письмову заяву про забезпечення позову, в якій остання просить суд забезпечити позов шляхом:

- заборони ОСОБА_3 вчиняти дії направлені на особисті зустрічі та будь - яке спілкування з малолітньою донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та забороною побачень до набрання законної сили рішенням суду у справі.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 26.07.2019 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено розгляд справи по підготовчого засідання.

В обґрунтування вимог заяви представник позивача, адвокат Богдан О.О. вказує, що зшести місяців від народження дитини - ОСОБА_2 її доглядом фактично займається батько (позивач у справі) та няні, яких позивач був вимушений найняти, мати (відповідач у справі) займалась дитиною рідко, грудне годування не здійснювала, до дитини вночі вставав батько, здійснював прогулянки батько. Відповідач завжди пояснювала, що втомлена, у неї завжди боліла голова, постійно мала пригнічений настрій, часто закривалась наодинці і години проводила у ванній кімнаті, говорила, що у неї багато справ і невідомо де пропадала. У зв`язку з тим, що відповідач часто поводила себе неадекватно, позивач боявся залишати доньку з нею, а тому найняв няню для догляду за дитиною. ОСОБА_3 любила ходити по будинку оголеною, у зв`язку з чим з нею конфліктував позивач, його мати ОСОБА_5 та няня ОСОБА_6 , інші няні не витримували спілкування з ОСОБА_3 та звільнялися. ОСОБА_3 приймала вану з донькою оголеними, завжди обираючи неоднозначні пози торкання тілами. Таку поведінку матері позивач вважає дуже небезпечною для фізичного і психічного здоров`я.

16.09.2018 року ОСОБА_3 без згоди позивача та в порушення їх домовленостей щодо місця проживання дитини, виїхала з донькою у невідомому напрямку, в зв`язку з чим позивач був вимушений звернутися з відповідною заявою до Оболонського управління поліції. Згодом з розповідей доньки позивач дізнався, що ОСОБА_3 проживає в садовому будинку з чоловіком на ім`я « ОСОБА_7 », який, зі слів доньки, ходить оголеним по кімнаті, спить з ОСОБА_3 та донькою в одному ліжку оголеними, «граються» у ліжку з відповідачкою, він справляє при дитині свої природні потреби та показував дитині статевий орган. Відповідачка на скарги доньки на дядю ОСОБА_7 жодним чином не реагувала. Позивач заявив до поліції на розпусні дії відносно малолітньої ОСОБА_2 .

Питання про відібрання дитини у примусовому порядку не порушувалось, оскільки відповідач сама привезла доньку та залишила у будинку її позивача. За таких обставин ОСОБА_1 забрав малолітню доньку і з того часу вона проживає з ним в орендованій квартирі, оскільки дівчинка психологічно травмована, постійно розповідає про її життя з мамою та ОСОБА_7 , просить ОСОБА_7 покарати, про маму не питає, боїться повертатися до неї. З ОСОБА_2 проводиться психологічна робота спеціалістів, в тому числі психолога на базі «зеленої кімнати» Солом`янського УП ГУНП у м. Києві. Наразі триває досудове розслідування у кримінальному провадженні у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 156 КК України.

Вказані обставини дають підстави стверджувати не тільки про злісне ухилення ОСОБА_3 від виконання своїх обов`язків матері щодо малолітньої доньки ОСОБА_2 , а й про те, що в разі спілкування її з дитиною, на останню можливе здійснення психологічного тиску як з боку матері, так і з боку чоловіка, на якого дитина вказує, що унеможливить ефективний захист дитини. Враховуючи, що ОСОБА_3 вже зникала з донькою і не повідомляла місце проживання, виконання рішення суду може бути істотно ускладнене, оскільки відповідач може забрати дитину і переховуватися, постійного місця проживання та роботи відповідач не має, востаннє проживала в орендованому дачному будинку. У зв`язку з чим представник позивача просить задовольнити заяву про забезпечення позову.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, дослідивши матеріали справи в межах заявленої заяви, суд прийшов до наступного.

Відповідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує, зокрема те, що відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України.

Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Згідно із ч.ч. 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені положеннями статті 150 ЦПК України та до них належать: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

При цьому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи за ним рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Відповідно до п.п. 4,5,6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Статтею 3 Конвенції ООН про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно рекомендацій Комісії з питань захисту прав дитини (протокол N 12 від 06.07.2016 р.), для забезпечення фактору стабільності, який надає дитині можливості нормально розвиватись, враховуючи вік дитини, її режим дня, стан здоров`я, та необхідність забезпечення психологічно комфортних умов для дитини, звичайного ритму життя дитини та такий що буде сприяти її стабільному та нормальному розвитку, а тому якщо дитина буде категорично заперечувати проти побачень з батьком та проведення з ним певного часу, ніхто не має права її до цього примушувати.

Згідно копії висновку судового експерта Вінницького науково - дослідного експертно - криміналістичного центру Роль А.В. № 167 від 12.03.2019 при психологічній бесіді та експериментально - психологічному дослідженні малолітньої ОСОБА_2 встановлено, що у дитини образ матері - нестійкий, виявлена підвищена тривожність, щодо матері. Виховна поведінка ОСОБА_3 негативно впливає на емоційний стан, відчуття благополуччя та психічний розвиток дитини ОСОБА_2 .

Згідно копії висновку спеціаліста, кандидата психологічних наук Гридковець Л.М. щодо перебігу психологічної роботи з дитиною ОСОБА_2 на базі «зеленої кімнати» Солом`янського УП ГУНП у м. Києві від 28.12.2018 року, дитина ОСОБА_2 зазначає, що по хаті, де вона проживає з матір`ю, всі можуть ходити оголеними. В даному висновку зазначено, що дитина була залучена матір`ю до тілесної оголеної взаємодії. Мотиви подібного залучення дитини до сексуальної комунікації не відомі. Образ маминого приятеля ОСОБА_7 свідчить про страх дитини щодо цієї людини і про прояви його агресії (в тому числі фізичного насильства) щодо дитини та її матері. ОСОБА_2 має більшу зорієнтованість на батька і переживає його як більш позитивний образ.

Згідно копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, до останнього внесені відомості за номером кримінального провадження 0008121 від 09.10.2018 щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 156 КК України, стосовно того, що 09.10.2018 року до слідчого відділу Оболонського УП ГУНП в м. Києві надійшла заява від ОСОБА_1 , з приводу того, що з боку колишньої дружини ОСОБА_13 та її співмешканця, здійснюються дії сексуального характеру, щодо розбещення їхньої спільної малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши зміст позовних вимог, додані до позову документи, розглянувши заяву про вжиття заходів забезпечення позову, суд прийшов до висновку, що заява представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Богдан О.О. про забезпечення позову підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що спілкування, проживання та перебування дитини разом з матір`ю ОСОБА_3 негативно впливає на розвиток та психологічний стан дитини, хоча дитина має рости в спокійному та стійкому середовищі. Крім того, суд приймає до уваги вік дитини, той факт, що з приводу дій відповідача та її співмешканця щодо розбещення малолітньої ОСОБА_2 триває досудове розслідування та те, що дії відповідача можуть призвести до негативних наслідків щодо життя дитини.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 149-154, 259, 260 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Богдан Олени Олександрівни про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей органу опіки та піклування Оболонської в м. Києві районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав- задовольнити.

Заборонити ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) вчиняти дії направлені на особисті зустрічі та будь - яке спілкування з малолітньою донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та заборонити побачення до набрання законної сили рішенням суду у справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей органу опіки та піклування Оболонської в м. Києві районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м.Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: О.М. Панченко