Номер провадження: 22-ц/813/3033/19
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Кравець Ю. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.07.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.,

з участю секретаря судового засідання - Павлючук Ю.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м.Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13.12.2012 року, ухваленого суддею Домусчі Л.В.,

встановив:

28.08.2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики з урахуванням індексу інфляції, процентів та пені, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 13.12.2012 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір позики, згідно з яким позивач передав відповідачу грошові кошти у сумі 820 000 грн. без встановлення розміру процентів, а відповідач зобов`язався повернути позичені кошти до 06.10.2009 року, про що була складена відповідна розписка від 06.04.2009 року. Відповідач своїх зобов`язань по договору не виконав, у зв`язку з цим позивач просив стягнути з нього суму боргу у розмірі 820 000 грн., з урахуванням індексу інфляції яка становить 178 760 грн., процентів які складають 220 315,31 грн. та пені яка складає 74, 620 грн.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13.12.2012 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 297 001, 31 грн., з яких 820 000 грн. - основний борг, 178 760 грн. - інфляційні нарахування на суму основного боргу, 220 315,31 грн. - проценти від суми позики. Вирішено питання судових витрат.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18.05.2017 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення від 13.12.2012 року було залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального та не правильне застосування матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що 06.04.2009 року був укладений договір позики, який слугував гарантією того, що ОСОБА_1 отримає від апелянта грошові кошти у розмірі 820 000 грн. за умовами укладеного між сторонами 24.04.2008 року договору про спільну діяльність, однак грошових коштів від ОСОБА_1 отримано не було, а сам договір і розписка були підписані ОСОБА_3 за наполяганням позивача незадовго до винесення рішенням судом першої інстанції про визнання права власності на приміщення, яке було предметом договору про спільну діяльність, і у забезпечення подальшого розрахунку від продажу цього приміщення. ОСОБА_3 зазначає, що грошові кошти ОСОБА_1 йому не передавав, що можуть підтвердити свідки, однак свідки не дали показання у суді першої інстанції, так як ОСОБА_2 . Крім того апелянт зазначає, що це твердження підтверджується постановою Приморського районного суду м. Одеси від 21.05.2012 року. Також ОСОБА_2 зазначає, що суд першої інстанції при розгляді заяви про скасування заочного рішення не звернув уваги на той факт, що у провадженні Малиновського районного суду м. Одеси знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним. Апелянт звертає увагу на те, що в даному випадку, майно за договором позики відповідачем передано не було, сам договір не мав на меті створення правових наслідків, передбачених цим договором, про що усвідомлювали обидві сторони, а тому цей договір є фіктивний та має бути визнаний судом недійсним.

Сторони в судове засідання не з`явились. Про час та місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлялись належним чином.

Відповідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Справа розглянута судом на підставі ч. 2 ст. 247 та ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.

У судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 отримав від позивача ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 820 000 гривень, що еквівалентно 100 000 дол. США та зобов`язався повернути позичені кошти до 06.10.2009 року, про що у матеріалах справи є відповідна розписка та договір позики від 06.04.009 року (а.с. 5-6).

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідач свої зобов`язання по договору та розписці не виконав та надані йому кошти позивачу не повернув, у зв`язку з чим станом на 07.04.2012 року у відповідача виникла заборгованість по поверненню зазначених коштів, загальна сума якої становить 1 293 695,31 грн., з яких: заборгованість за сумою основного боргу - 820 000 грн.; інфляційні нарахування на суму боргу, за період з 07.04.2009 року по 07.04.2012 року -178 760 грн.; проценти від суми позики -220 315,31 грн.; пеня -74 620 грн. Розрахунок заборгованості та таблиця індексів інфляції зазначені у позові (а.с.3-4).

На момент розгляду справи доказів погашення боргу, відсотків, пені, штрафу, інфляційних збитків суду не надано.

За таких обставин суд першої інстанції вважав вимоги позивача про стягнення суми заборгованості з урахуванням процентів обґрунтованими та такими, що відповідають умовам договору та ст.1050 ЦК України. У зв`язку із чим з урахуванням положень ст. 1046, ч.2 ст.1047, ч.1 ст. 1049, ч. 2 ст.625 ЦК України дійшов висновку про необхідність задоволення позову.

Колегія суду погоджується з такими висновками районного суду. Оскільки, суд першої інстанції, з`ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Доводи апелянта, що грошові кошти ОСОБА_1 йому не передавав, спростовуються матеріалами справи, а саме копією розписки та договором позики від 06.04.009 року, які є належними та допустимими доказами, так як згідно висновку експерта від 31.05.2019 року №135 рукописний запис « ОСОБА_2 » у графі «Позичальник в Договорі позики від 06.04.2009 року, укладеному між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , виконаний ОСОБА_2 . Підпис від імені ОСОБА_2 у графі «Позичальник» в Договорі позики від 06.04.2009 року, укладеному між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , виконаний ОСОБА_2 . Рукописні записи « ОСОБА_2 » в графі «(ПІБ)» в Розписці від імені ОСОБА_2 від 06.04.2009 року виконані ОСОБА_2 . Підпис від імені ОСОБА_2 у графі «(Підпис») в розписці від імені ОСОБА_2 від 06.04.2009 року виконаний ОСОБА_2 .

Також апеляційний суд відхиляє доводи апелянта що не отримання коштів можуть підтвердити свідки, оскільки в даному випадку доказування не може ґрунтуватися на показах свідків.

Крім того не обґрунтованими є посилання апелянта на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 21.05.2012 року, оскільки вказана постанова не належить до судових рішень визначених в ч.ч.4,5,6 ст. 82 ЦПК України, а тому немає преюдиціального значення для вирішення даної справи.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що оскаржуване рішення суду не може бути скасовано з одних лише формальних міркувань, а також звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи наведене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в повному обсязі, оскільки їх обґрунтування не мають правового значення для вирішення даного спору та правильність висновків районного суду щодо відмови у задоволенні позву не спростовують.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 13 ЦПК України: за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

У зв`язку з ухваленням рішення за відсутності учасників справи, відповідно до ч.5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 259, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13.12.2012 року- залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 31.07.2019 року.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.Г.Журавльов

О.С.Комлева