Єдиний унікальний номер 233/1583/19 Номер провадження 22-ц/804/2086/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2019 року

м. Бахмут

Справа № 233/1583/19

Провадження № 22-ц/804/2086/19

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Біляєвої О. М.,

суддів Папоян В. В., Тимченко О. О.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця»,

розглянув у письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області в складі судді Наумик О. О. від 06 червня 2019 року, ухвалене у м. Костянтинівці Донецької області,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року ОСОБА_1 пред`явила позов до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення належних звільненому працівникові сум.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 працювала на посаді бухгалтера у виробничому підрозділі «Дебальцевське вагонне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Посилаючись на те, що відповідач у день звільнення працівника не провів повний розрахунок, позивач просила стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» 16 802 грн 60 коп. не виплаченої за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року заробітної плати.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 06 червня 2019 року позов задоволений частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі після утримання обов`язкових податків та зборів за період з березня 2017 року по липня 2017 року у сумі 15 224 грн 80 коп.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення мотивовано тим, що відповідач на порушення вимог статті 116 КЗпП України при звільненні працівника не виплатив всі суми, що належать йому від підприємства, а тому позовні вимоги про стягнення 15 224 грн 80 коп. підлягають задоволенню.

У липні 2019 року Акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі - АТ «Укрзалізниця»), яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення з підстав порушення судом норм процесуального права і неправильного застосування норм матеріального права та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні вимог.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд безпідставно стягнув суму з відповідача на підставі наданих позивачем доказів, які не є первинними документами, і не врахував, що нарахування заробітної плати не здійснювалось, оскільки АТ «Укрзалізниця» не мало можливості перевірити факт виконання позивачем трудових обов`язків через існування форс-мажорних обставин (захоплення невідомими особами усього майна товариства, розміщеного в зоні АТО), що підтверджується висновком Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2 і є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за таку невиплату. Верховний Суд в постанові від 28.03.2018 у справі № 408/2306/17-ц зробив висновок, що сам по собі факт звільнення позивача з підприємства не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах.

На час перегляду справи судом апеляційної інстанції відзив ОСОБА_1 на апеляційну скаргу не надійшов.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 з 04 серпня 2005 року працювала у відповідача, особа якого неодноразово зазнавала змін в організації та назві, востаннє: виробничий підрозділ «Дебальцевське пасажирське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

17 липня 2017 року позивач звільнена у зв`язку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Позивачем на підтвердження невиплаченої заробітної плати з березня по липень 2017 року надані довідки про розмір нарахованої заробітної плати.

Виплата заробітної плати за першу половину березня 2017 року у сумі 1 577 грн 80 коп. підтверджується відомістю на виплату грошей № 12 за березень 2017 року.

Згідно з науково-практичним висновком Торгово-промислової палати України щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричинених впливом форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), встановлені цим висновком обставини є підставами для звільнення від відповідальності зобов`язаної сторони, якщо за цим висновком є Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», регіональна філія Донецька залізниця Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», за невиконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю, а саме: ст.ст. 47, 83, 115-116 КЗпП України (ас. 76-83).

Установивши ці обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про порушення відповідачем прав працівника при звільненні, зокрема на отримання заробітної плати, а тому частково задовольнив позовні вимоги.

Однак суд першої інстанції дійшов такого висновку через порушення норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 23 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі i сприятливі умови праці та на захист від безробіття.

Частиною 3 статті 43 Конституції України встановлено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оплату праці», ч.1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Стаття 47 КЗпП України передбачає обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Частина перша цієї норми права наголошує, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

У разі звільнення працівника йому також виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (частина перша статті 83 КЗпП України).

Статтею 110 КЗпП України передбачено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.

Отже, виходячи з положень Кодексу Законів про працю України, Закону України «Про оплату праці», заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов`язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності.

Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розклад, розцінки та норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табель обліку використаного часу, розрахункова-платіжна відомість.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічні положення закріплені у частині першій статті 81 ЦПК України.

Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК).

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Поняття доказів розкрито у частині першій статті 76 ЦПК України. Так, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з матеріалами справи, з 05 травня 2016 року ОСОБА_1 працювала на посаді бухгалтера бухгалтерії вагонного депо Дебальцеве - сортувальне Державного підприємства (далі - ДП) «Донецька залізниця».

У липні 2016 року вагонне депо Дебальцеве - сортувальне ДП «Донецька залізниця» реорганізовано у виробничий підрозділ «Дебальцевське вагонне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (наказ Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 15 квітня 2016 року № 303).

11 липня 2016 року на підставі наказу № 1/ос від 07.07.2016 продовжено дію трудового договору з ОСОБА_1 за професією «бухгалтер бухгалтерії».

10 липня 2017 року відповідач видав наказ № 8240/ДН-ос про звільнення з 17.07.2017 ОСОБА_1 у зв`язку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (ас. 10-17).

Виплата заробітної плати за першу половину березня 2017 року у сумі 1 577 грн 80 коп. підтверджується відомістю на виплату грошей № 12 за березень 2017 року (ас. 39-40).

З огляду на матеріали справи, зокрема довідки АТ «Українська залізниця» від 12.04.2019 року 238/2 238/3, за період березень - липень 2017 року ОСОБА_1 нарахована заробітна плата лише за березень 2017 року у розмірі 2 626 грн 12 коп., до виплати - 2 088 грн 25 коп. Станом на 12.04.2019 відсутня заборгованість по заробітній платі (ас. 38, 41).

Отже, заборгованість за березень 2019 року складає 510 грн 45 коп. (2 088 грн 25 коп. - 1 577 грн 80 коп.).

Ці обставини не спростовані позивачем, а надані нею на підтвердження заборгованості не оформлені належним чином довідки не містять інформації щодо розцінки та норми праці, обліку використаного часу, тому суд безпідставно визнав довідки про доходи (ас. 4, 5) належними доказами.

Крім того, обставини, що у спірний період позивач являлася на робоче місце, за нею зберігався середній заробіток, не підтверджені належними, допустимими, достовірними, достатніми доказами, зокрема табелями обліку робочого часу тощо.

При цьому, сам по собі факт звільнення позивача з АТ «Українська залізниця» не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки відповідно до частини першої статті 94 КЗпП Укоаїнип заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування в трудових відносинах.

Указом в.о. Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України» від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України»» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 розпочато проведення антитерористичної операції.

Місто Дебальцеве Донецької області входило до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затверджений розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р, дію якого призупинено розпорядженням від 5 листопада 2014 року № 1079-р, а також визнано таким, що втратило чинність, розпорядженням від 2 грудня 2015 року № 1275-р.

Крім того, місто Дебальцеве входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р, а також включено до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, який є додатком № 1 до розпорядження Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» від 07 листопада 2014 року № 1085.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Згідно з пунктом 3.3 Регламенту (нова редакція) засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого Рішенням Президії ТПП України від 18 грудня 2014 № 44(5), сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі - сертифікат) - документ установленої ТПП України форми, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

На підтвердження форс-мажорних обставин відповідач надав науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2, яким засвідчено настання обставин непереборної сили (наявність воєнного конфлікту на території Донецької області та здійснення у зв`язку з цим антитерористичної операції) з фактичним знаходженням виробничих потужностей структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», розташованих у м. Донецьку Донецької області, яке перебуває під контролем незаконних збройних формувань, внаслідок чого відповідач, у тому числі, фактично втратив доступ до первинних документів, на підставі яких має здійснюватися розрахунок сум заробітної плати, відпускних та ін., що підлягають до виплати на користь робітникам як поточних виплат, так і виплат у день звільнення, та будучи позбавленим можливості користування своїми коштами здійснювати відповідні виплати, передбачені ч.1 ст.47, ч.1 ст. 83 і ст.ст. 115, 116 КЗпП України (ас. 43-59).

Отже, висновок суду про задоволення позову про стягнення заборгованості із заробітної плати не є правильним, оскільки факт роботи позивача у спірний період, наявність та розмір заборгованості не підтверджено належними доказами. Зважаючи на те, що виробничі потужності структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» фактично знаходяться у м. Донецьку Донецької області, яке перебуває під контролем незаконних збройних формувань, відповідач втратив контроль над майном та документацією, АТ «Українська залізниця» з незалежних від нього причин позбавлено можливості надати суду первинні документи.

Відповідні висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 березня 2018 року у справі № 408/2306/17-ц і від 11 квітня 2019 року у справі № 408/2445/17-ц.

Встановивши, що у трудових правовідносинах між АТ «Українська залізниця» та його працівниками, зокрема позивачем ОСОБА_1 , з квітня 2014 року на тимчасово окупованій території виникли та до тепер існують обставини непереборної сили, у період існування яких відповідач позбавлений можливості виконати зобов`язання перед своїми працівниками, передбачені умовами трудового договору (контракту, угоди тощо), законодавчими та іншими нормативними актами, а позивач не надав доказів на підтвердження своїх вимог, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову про стягнення 15 224 грн 80 коп.

З огляду на наведене та з урахуванням письмових доказів про те, що позивачеві належало до виплати за березень 2017 року 2 088 грн 25 коп., а фактично виплачено 1 577 грн 80 коп., тобто не виплачено 510 грн 45 коп., суд апеляційної інстанції змінює рішення в частині визначення розмірі заборгованості, що стягується з відповідача на користь ОСОБА_1 .

За таких обставин суд апеляційної інстанції частково приймає доводи апеляційної скарги про те, що висновки суду про наявність заборгованості та її розмір не підтверджені належними, достатніми і допустимими доказами.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Установивши, що суд першої інстанції, ухваливши рішення про задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі, неправильно застосував норми матеріального права і порушив норми процесуального права, суд апеляційної інстанції змінює рішення в частині визначення суми, що стягується з відповідача на користь ОСОБА_1 .

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України).

Отже, з відповідача у дохід держави стягуються судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог (3,03 %), що складає 23 грн 28 коп.

У зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції судові витрати на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» пропорційно до задоволеної частини вимог (96,64 %) 1113 грн 91 коп. компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, оскільки відповідно до статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору за вимогами про стягнення заробітної плати.

Оскільки ухвалою Донецького апеляційного суду від 18 липня 2019 року зупинено виконання рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 06 червня 2019 року до закінчення апеляційного провадження, слід поновити виконання (дію) цього судового рішення.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 06 червня 2019 року змінити в частині стягнення заборгованості по заробітній платі з 15 224 грн 80 коп. на 510 (п`ятсот десять) грн 45 коп.; розподілу судових витрат з 768 грн 40 коп. на 23 грн 28 коп.

Судові витрати, понесені Акціонерним товариством «Українська залізниця» (вул. Тверська, 5, м. Київ, 03680, ) у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, пропорційно до задоволеної частини вимог 1113 грн 91 коп. компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Поновити виконання (дію) рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 06 червня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач О. М. Біляєва

Судді В. В. Папоян

О. О. Тимченко

Дата складення судового рішення - 06 серпня 2019 року

Суддя-доповідач О. М. Біляєва