Справа № 487/6641/17
Провадження № 2/487/118/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.08.2019 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва в складі головуючого судді Сухаревич З.М., за участю секретарів судового засідання: Лунгол (Попович) А.Г., Полінкевич К.Г., Гладкої К.М., Дорош В.В.,

учасників справи:

представника позивача ОСОБА_1 , позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_4

про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності

та за зустрічним позовом

ОСОБА_4 до ОСОБА_2

про визнання права особистої приватної власності на майно, -

Встановив:

18.12.2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного майна, в якому просила визнати за нею право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 19.04.2005 року перебуває у зареєстрованому шлюбі за ОСОБА_4 . Шлюбні відносини між ними припинено з січня 2015 року. За час перебування у шлюбі за спільні кошти, в інтересах сім`ї було придбано квартиру АДРЕСА_1 . Рішенням Заводського районного суду від 15.03.2005 року по справі №2-1574/06 визнано дійсним договір купівлі-продажу вказаної квартири та за ОСОБА_4 визнано право власності на неї. Посилаючись на ст.. 60 СК України позивач просила визнати за нею право власності на Ѕ частку вказаної квартири.

Ухвалою суду від 22.12.2017 року вказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання.

06.03.2018 року відповідачем подано до суду відзив на позов, в якому він заперечує проти задоволення позову посилаючись на те, що спірна квартира була придбана ним за особисті кошти, отримані від продажу частки в житловому будинку в домоволодінні АДРЕСА_2 , які він отримав у спадщину після смерті матері ОСОБА_5 . Зазначив, що шлюбні відносини з позивачкою припинені у серпні 2012 року та з цього часу позивачка не проживає у спірній квартирі.

20.04.2018 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив, в якій позивач звертає увагу суду на те, що частку у житловому будинку по АДРЕСА_2 відповідач не продав, а подарував на безоплатній основі. Крім того, зазначає що договір дарування вказаної частки житлового будинку був укладений 31.03.2006 року, а спірну квартиру вони купили в січні 2006 року.

Ухвалою суду від 23.05.2018 р. прийнято до провадження зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності та об`єднано в одне провадження із первісним позовом.

В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_4 посилається на ті ж обставини, що і у відзиві на первісний позов щодо придбання спірної квартири за особисті кошти. Крім того, зазначає, що на момент придбання спірної квартири він проживав з ОСОБА_2 менше ніж рік після укладення шлюбу та спільних з дружиною коштів не мали оскільки обидва отримували мінімальні зарплати, розмір яких не дозволяв робити заощадження. Своїх особистих заощаджень у дружини також не було. Спірну квартиру він купував для себе особисто замість та за рахунок проданого ним його попереднього житла. Відповідачка має у власності іншу квартиру АДРЕСА_3 , в якій і була весь цей час зареєстрована, в спірній квартирі відповідач не була зареєстрована. Просив визнати за ним право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

19.06.2018 року ОСОБА_6 подано до суду відзив на зустрічну позовну заяву, в якому відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_2 зазначає, що позивачем ОСОБА_4 обраний невірний спосіб захисту його цивільних прав з посиланням на ст.. 392 ЦК України, оскільки його право власності ніким не оспорюється та правовстановлюючі документи не викликають сумніву та наявні у нього. Зазначає, що за відчуження частки нерухомості, отриманої у спадщину, ОСОБА_4 не отримував грошової винагороди, оскільки був укладений нотаріальний договір дарування, який не викликає сумнівів. І хоча право власності на спірну квартиру за ОСОБА_4 було зареєстровано 10.04.2006 року, але рішення суду, яким визнання за ним право власності було винесено 15.03.2006 року, тобто до укладення договору дарування. Щодо відсутності реєстрації у спірній квартирі ОСОБА_2 зазначає, що в її позові не ставиться питання про визнання за нею права користування спірною квартирою або вселення, позов про поділ майна поданий в період шлюбу без порушення строків позовної давності, а тому такі доводи позивача за зустрічним позовом вважає безпідставними.

Ухвалою суду від 25.10.2018 р. закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_7 . позовні вимоги ОСОБА_2 підтримала, надала пояснення аналогічні змісту позовної заяви, відповіді на відзив та відзиву на зустрічну позовну заяву. Додатково зазначила, що спірну квартиру сторони придбали 14.01.2006 року у незадовільному стані, вартість квартири на момент придбання їй не відома, кошти за придбану квартиру передавав ОСОБА_4 Оскільки квартира була придбана у період шлюбу, то не має значення за чиї кошти вона була придбана. Наполягала на тому, що квартира була придбана на спільні заощадження позивачки та відповідача. Просила задовольнити позов ОСОБА_2 , визнати за нею право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 , у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 - відмовити.

Допитана в судовому засіданні позивач ОСОБА_2 свої позовні вимоги підтримала та пояснила, що з 2000 року перебувала з ОСОБА_4 у фактичних шлюбних відносинах та проживали вони по АДРЕСА_2 , а у 2005 році вони зареєстрували шлюб. Під час перебування у зареєстрованому шлюбі ними було придбано квартиру АДРЕСА_1 . Спірну квартиру вони купили у незадовільному стані за 7000 доларів США, які збирали сумісно з ОСОБА_4 весь час спільного проживання, оскільки обидва працювали, частиною коштів (3000 доларів США) їм допомагали її батьки. Квартиру купили у січні 2006 року та на початку 2006 року (січень-лютий) відразу переїхали туди жити, робили ремонт, добудували коридор, утеплювали стіни, зробили ремонт ванної кімнати. Місце, де оформлювали договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , не пам`ятає, прізвище ріелтора не пам`ятає, прізвище ОСОБА_8 їй не відомо. Спірну квартиру купили у ОСОБА_9 , гроші за покупку квартири передавали продавцю разом з ОСОБА_4 Право власності на спірну квартиру оформили на ОСОБА_4 , оскільки за нею рахувалась службова квартира по АДРЕСА_4 , в якій вона була зареєстрована, але там проживали її діти. Кому належала нерухомість по АДРЕСА_2 та хто займався її відчуженням їй не відомо, знає, що ці питання ОСОБА_4 вирішував з невісткою (дружиною брата) ОСОБА_10 .

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_3 позовні вимоги ОСОБА_2 не визнала, зустрічний позов ОСОБА_4 підтримала та пояснила, що ОСОБА_4 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі з квітня 2005 року. Дійсно у 2006 році ОСОБА_4 за 27000 доларів США придбав у власність квартиру АДРЕСА_1 . Але вказану квартиру він придбав на кошти, які отримав від продажу частки житлового будинку АДРЕСА_2 , яку отримав у спадщину після смерті матері ОСОБА_5 хоча продаж цієї нерухомості юридично було оформлено як договір дарування, вважає, що фактично мало місце укладання купівлі-продажу, що в судовому засіданні підтверджено як договором авансу так і показами свідків. Звернула увагу, що ОСОБА_4 не міг придбати спірну квартиру 14.01.2006 року, оскільки право власності попереднього власника ОСОБА_11 зареєстровано лише 08.02.2006 року та 24.02.2006 року ММБТІ видано довідку про самочинні забудови саме на ім`я ОСОБА_11 . Вважає, що позивачкою не доведено факт наявності спільних з ОСОБА_4 заощаджень, оскільки на момент придбання спірної квартири вони перебували у шлюбі менше року, мали мінімальні зарплати, у позивачки на утриманні знаходилось двоє неповнолітніх дітей, та вона мала заборгованість по сплаті комунальних послуг за житло в якому була зареєстрована. Наполягала на тому, що ОСОБА_4 купував спірну квартиру на кошти, які належали йому особисто та особисто для себе замість проданої частки в житловому будинку по АДРЕСА_2 . Просила відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 та задовольнити зустрічний позов ОСОБА_4 .

Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши надані матеріали, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_12 (після реєстрації шлюбу прізвище змінено на ОСОБА_13 ) зареєстрували шлюб 19.04.2005 року.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 15.03.2006 року (справа №2-1488/06) визнано укладеним 14.01.2006 року договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , визнано за ОСОБА_4 право власності на вказану квартиру та на самочинні будови за цією ж адресою.

З матеріалів цивільної справи 2-1488/06 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_11 про визнання договору дійсним та визнання права власності вбачається, що 02.03.2006 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вказаним позовом. Відповідно до договору купівлі-продажу від 12.01.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Савіною Л.П., Територіальна громада міста Миколаєва в особі Миколаївської міської ради передала у власність ОСОБА_11 квартиру АДРЕСА_1 . Вказаний договір зареєстрований в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 08.02.2006 року, про що свідчить штамп на самому договорі (а.с.4) та витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №9783183 від 08.02.2006 року (а.с.6).

Відповідно до ст.. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності на майно за договором, якій підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації (ч.3,4 ст. 334 ЦК України).

Статтею 210 ЦК України встановлено, що правочин, який підлягає державній реєстрації, є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Таким чином, право власності ОСОБА_11 на квартиру АДРЕСА_1 виникло 08.02.2006 року.

Крім того, в матеріалах цивільної справи №2-1488/06 на аркуші справи 6 наявна угода про попередню оплату датована 14.01.2006 року, відповідно до якої ОСОБА_11 отримала від ОСОБА_4 5000 грн., що еквівалентно 1000 доларів США в якості забезпечення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Пунктом 1.2 вказаної угоди передбачено, що покупець ОСОБА_4 зобов`язується при оформленні договору купівлі-продажу вказаної квартири передати продавцю ОСОБА_11 5000 грн., що еквівалентно 1000 доларів США додатково, в якості повного розрахунку. Розрахунок повинен відбутися, договір купівлі-продажу підписаний до 01.02.2006 року.

На аркуші 17 цивільної справи 2-1488/06 міститься довідка Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації №308 від 24.02.2006 року, видана на ім`я ОСОБА_11 про наявність самочинного будівництва за адресою : АДРЕСА_5 .

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до переконання, що договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 між ОСОБА_11 та ОСОБА_4 не міг бути укладений раніше ніж 24.02.2006 року, а право власності ОСОБА_4 на вказану квартиру виникло з моменту державної реєстрації рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 15.03.2006 року в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно - 10.04.2006 року.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_4 набув право власності на квартиру АДРЕСА_6 в період перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Норми Сімейного Кодексу України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: 1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; 2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК України містить винятки із загального правила. Зокрема, відповідно до п. 3 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України. За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.

Виходячи з наведеного для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. (Постанова Верховного Суду України від 01.07.2015 року у справі №6-612цс15)

Оцінюючи доведеність в судовому засіданні факту набуття у власність спірної квартири АДРЕСА_1 за спільні кошти або спільною працею подружжя, суд виходить з наступного.

Так, в судовому засіданні встановлено, що 19.02.2006 року ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_14 2000 доларів США завдатку за його частину квартири, які та в свою чергу, діючи від імені ОСОБА_4 , отримала відповідно до договору авансу від 19.02.2006 року від ОСОБА_15 в якості забезпечення виконання зобов`язання за договором купівлі-продажу (міни) квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_2 .

В матеріалах цивільної справи 2-2221-2008 за позовом Прокурора Центрального району м. Миколаєва в інтересах неповнолітніх ОСОБА_16 та ОСОБА_17 на а.с. 16 наявний договір авансу від 19.02.2006 року відповідно до якого ОСОБА_14 , яка діє від імені ОСОБА_16 , ОСОБА_17 отримала від ОСОБА_15 2800 доларів США в якості забезпечення виконання зобов`язання за договором купівлі-продажу (міни) квартири (будинку) за адресою АДРЕСА_2 . Вказаний договір авансу ідентичний договору авансу від 19.02.2006 року наявному в матеріалах даної цивільної справи, за яким ОСОБА_14 , діючи від імені ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_15 аванс в сумі 2000 грн., та в той же день передала вказану суму ОСОБА_4 . Крім того, факт отримання авансу саме за продаж належної ОСОБА_4 частини житлового будинку по АДРЕСА_2 , в судовому засіданні також підтверджено показами свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_16 , які в судовому засіданні підтвердили що приблизно в один період часу у 2006 році всі співвласники домоволодіння по АДРЕСА_2 , в тому числі і ОСОБА_4 та дружина його брата ОСОБА_14 , продавали свої частки громадянці ОСОБА_15 , але юридично оформлювали договорами міни або дарування на ім`я доньки цієї особи ОСОБА_20 .

Такі покази свідків в судовому засіданні підтверджені матеріалами Інвентарної справи ММБТІ №313 домоволодіння АДРЕСА_2 , з якої вбачається: 1). Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 23.10.2006 року за ОСОБА_20 визнано право власності на 7/100 частин домоволодіння АДРЕСА_2 , яке вона набула на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 10.06.2006 року з ОСОБА_21 ; 2). 30.05.2006 року ОСОБА_20 набула право власності на 11/100 частин домоволодіння АДРЕСА_2 на підставі договору міну, укладеного 30.05.2006 року з ОСОБА_22 ; 3). 29.09.2006 року ОСОБА_20 набула право власності на 7/100 частин домоволодіння АДРЕСА_2 на підставі договору міну, укладеного 29.09.2006 року з ОСОБА_23 ; 4). Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 15.06.2006 року за ОСОБА_20 визнано право власності на 124/1080 частин домоволодіння АДРЕСА_2 , яке вона набула на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 27.04.2006 року з ОСОБА_14 , яка діяла в інтересах своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_16 та ОСОБА_17 ; 5). 31.03.2006 року ОСОБА_20 набула право власності на 11/60 частин домоволодіння АДРЕСА_2 на підставі договору дарування, укладеного 31.03.2006 року з ОСОБА_19 , який діяв на підставі довіреності від імені ОСОБА_24 ; 6). 31.03.2006 року ОСОБА_20 набула право власності на 62/1080 частин домоволодіння АДРЕСА_2 на підставі договору дарування, укладеного 31.03.2006 року з ОСОБА_4 ; 7). 31.03.2006 року ОСОБА_20 набула право власності на 2/15 частини домоволодіння АДРЕСА_2 на підставі договору дарування, укладеного 31.03.2006 року з ОСОБА_25 .

Крім того, з наданого суду типового договору про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги від 06.03.2004 року вбачається, що станом на 01.03.2004 року ОСОБА_12 мала заборгованість за житлово-комунальні послуги, надані за адресою АДРЕСА_4 , в сумі 535,47 грн. та отримала від ЖЕК-1 КЖЕП «Центр» розстрочку на погашення вказаної заборгованості на строк з березня 2004 року до березня 2006 року. Вказане свідчить про відсутність у ОСОБА_2 достатнього заробітку для накопичення заощаджень та спростовує покази позивачки у цій частині.

Також суд вважає, що джерелом набуття спірної квартири не могли бути спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя з огляду на нетривалість подружніх стосунків, оскільки на момент її придбання сторони проживали у зареєстрованому шлюбі менше року. Покази позивачки щодо перебування з ОСОБА_4 у фактичних шлюбних відносинах з 2000 року не доведені в судовому засіданні жодним доказом та навпаки спростовані показами свідків ОСОБА_26 , ОСОБА_16 , які підтвердили, що до моменту продажу будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_4 прожив з ОСОБА_2 за цією ж адресою приблизно від 6 місяців до одного року.

Покази ОСОБА_2 щодо надання частини коштів на придбання спірної квартири її батьками, суд оцінює критично, оскільки в порушення ст.. 81 ЦПК України не доведені допустимими доказами.

Таким чином, суд приходить до переконання про не доведення позивачкою ОСОБА_2 факту придбання квартири АДРЕСА_1 за спільні з ОСОБА_4 кошти або за рахунок спільної праці. Навпаки, судом встановлено, що на момент укладення (не раніше ніж 24.02.2006 року) між ОСОБА_4 та ОСОБА_11 договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 мав особисті кошти в сумі 2000 доларів США, які отримав 19.02.2006 року в якості авансу за продаж частки нерухомого майна по АДРЕСА_2 , яка належала йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.08.2003 року.

Приймаючи до уваги, що угодою про попередню оплату від 14.01.2006 року сторони ( ОСОБА_4 та ОСОБА_11 ) дійшли згоди щодо загальної вартості квартири АДРЕСА_1 , яка з урахуванням авансу складала 2000 доларів США, а в рішенні Заводського районного суду м. Миколаєва від 15.03.2006 року зазначено, що ОСОБА_4 сплатив ОСОБА_11 вартість квартири в сумі 5000 грн., суд дійшов до переконання, про доведення факту придбання спірної квартири ОСОБА_4 за особисті кошти, що є підставою для відмови у задоволенні позову ОСОБА_2

Доводи представника позивача ОСОБА_2 щодо обрання ОСОБА_4 невірного способу своїх прав з посиланням на ст.. 392 ЦК України, суд оцінює критично виходячи з наступного.

У відповідності до ст.. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів - є визнання права.

Положеннями ст.. 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

ОСОБА_2 , пред`явивши до суду позов про поділ спільного майна подружжя, яким просила визнати за нею право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 , оспорює факт придбання ОСОБА_4 спірної квартири за його особисті кошти та відповідно його право особистої приватної власності на вказану квартиру.

З урахуванням встановлених обставин, які були ретельно перевірені судом та підтверджені належними та допустимими доказами, суд дійшов до переконання про обґрунтованість зустрічного позову ОСОБА_4 , що є підставою для його задоволення та визнання, на підставі ст.. 392 ЦК України, ст.. 57 СК України, за ОСОБА_4 права особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Керуючись ст. ст. 259, 263-265, 352, 354-355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_4 (зареєстроване та фактичне місце проживання: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) про поділ спільного майна та визнання за нею права власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_4 (зареєстроване та фактичне місце проживання: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) про визнання права особистої приватної власності на майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_4 (зареєстроване та фактичне місце проживання: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 05.08.2019 року.

Суддя З.М. Сухаревич