Справа №: 343/1461/19
Провадження №: 2/0343/556/19
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

19 серпня 2019 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого судді - Тураша В. А.,

секретаря - Лукань О.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Долинського районного суду в м.Долина справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка просить постановити рішення, яким:

Розірвати шлюб укладений між нею, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 16 листопада 2013 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Болехівського міського управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 69

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2 тисячі гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 15.07.2019 року і до повноліття дитини.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць.

Свої вимоги мотивує тим, що 16.11.2013 р. між нею, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб.

У шлюбі у них народився син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Проте, подружнє життя у них не склалося. Протягом останнього часу стосунки з чоловіком розладились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки. Чоловік захоплюється азартними іграми, часто пропадав з дому на декілька днів, а то і тижнів. На постійну роботу ОСОБА_2 влаштовуватися не хотів, кошти, зароблені на тимчасових підробітках, витрачав на алкоголь та азартні ігри. Все це призводило до частих конфліктів, іноді відповідач дозволяв собі підняти на неї руку.

Через це вже тривалий час однією сім`єю вони не проживають, спільного господарства не ведуть, шлюб між ними існує формально.

У зв`язку з цим вважає за необхідне розірвати шлюб з ОСОБА_2 .

Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Спору про поділ майна, що є їх спільною власністю, немає.

Неповнолітній ОСОБА_3 проживає з нею, спору про подальше місцепроживання дитини немає

Відповідач життям сина не цікавиться, участі у його вихованні не бере. Оскільки уже тривалий час відповідач проживає окремо від них, із сином він не бачиться зовсім. Жодного разу батько не відвідав дитину, не телефонував, не запитував про самопочуття дитини, не цікавився

його життям та дозвіллям. Також ОСОБА_2 відмовляється допомагати і матеріально. Вона неодноразово телефонувала до відповідача, щоб виділив хоч якісь кошти на утримання сина, однак жодного разу він це так і не зробив, стверджуючи, що нічого оплачувати не буде.

Оскільки зараз вона знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку, самостійно утримувати дитину вона не може.

У зв`язку з цим вимушена звернутися до суду про стягнення аліментів на неповнолітнього сина.

Просить суд встановити аліменти в розмірі 2 тисячі гривень для забезпечення нормальних життєвих умов дитині.

Інших неповнолітніх дітей, а також батьків чи інших осіб на утриманні відповідача немає, а тому вважає, що відповідач може сплачувати аліменти в такому розмірі.

Позивачка ОСОБА_1 , в судовому засіданні позовні вимоги уточнила, просила постановити рішення, яким: розірвати шлюб укладений між нею, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 16 листопада 2013 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Болехівського міського управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 69. Неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишити на проживанні з нею. Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « ОСОБА_1 ». Стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2 тисячі гривень щомісячно, починаючи стягнення з 15.07.2019 року і до повноліття дитини.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць. Не заперечила проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 , в судове засідання на виклик не з`явився, причину своєї неявки суд не повідомив , від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, хоч про дату, час і місце судового засідання повідомлений у встановленому Законом порядку, про що свідчать: оголошення на офіційному веб-сайті Долинського районного суду за веб-адресою : dl.if.court.gov.ua. про виклик в судове засідання (а.с.21) та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.16). Відзиву на позов відповідачем не подано.

Cуд, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши та оцінивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважає, що позов, з врахуванням уточнених позовних вимог, належить до задоволення, виходячи з наступного:

Ч.3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути подано одним із подружжя.

У відповідності до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.7) свідчить про те, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , 16.11.2013 року був укладений шлюб зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Болехівського міського управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис №69. Прізвища після реєстрації шлюбу : чоловіка " ОСОБА_1 ", дружини " ОСОБА_1 ".

За час спільного проживання в шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_3 (копія свідоцтва про народження НОМЕР_2 а.с.11).

Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання.

В судовому засіданні встановлено, що між сторонами по справі склалися неприязні стосунки, що привело до припинення між ними сімейних відносин, розпаду їх сім`ї.

Позивачка не бажає зберегти сім`ю, оскільки вони не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільного побуту , їх сім`я розпалася.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Беручи до уваги волевиявлення позивачки щодо розірвання шлюбу, а також те, що внаслідок розірвання шлюбу права сторін по справі та їх дитини порушені не будуть, суд вважає за доцільне заяву про розірвання шлюбу задовольнити.

Стосовно вимог позивачки про стягнення аліментів на утримання дитини, суд приходить до наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ч. ч.1,2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч.1 ст.79 СК України - аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

В судовому засіданні встановлено, що між сторонами по справі склалися неприязні стосунки, вони проживають окремо, дитина проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні. Відповідач на даний час офіційно не працює та не має стабільного доходу, підробляє на сезонних роботах.

Оскільки відповідач офіційно не працевлаштований та немає постійного доходу та регулярного заробітку, то суд, враховуючи обставини визначені ст.182 СК України і роз`яснення, що містяться у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 3 від 15 травня 2006р. "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення аліментів саме у твердій грошовій сумі.

Відповідно до положень ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою.

Визначаючи розмір аліментів судом враховується матеріальне становище позивачки ОСОБА_1 , те що вона не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, матеріальне становище відповідача ОСОБА_2 , те, що він тимчасово не працює, не має стабільного доходу, відсутність у нього інших утриманців, яких він зобов`язаний утримувати у відповідності до вимог Закону, а також інші обставини, що мають істотне значення для вирішення спору, та приходить до висновку, що з урахуванням положень статті 182 СК України щодо встановлення мінімального гарантованого розміру аліментів відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік», з відповідача слід стягувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень щомісячно, а

тому позовні вимоги в частині стягнення аліментів підлягають до задоволення.

Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, ст. ст. 104, 105, 110, 112,180-184 Сімейного кодексу України, керуючись статтями 141, 258, 259, 263, 265, 268,280-282 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 16 листопада 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Болехівського міського управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис №69 - розірвати.

Неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити проживати з мамою, позивачкою по справі ОСОБА_1 .

Прізвище позивачки ОСОБА_1 після розірвання шлюбу залишити " ОСОБА_1 ".

Проводити стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень щомісячно.

Стягнення аліментів розпочати з 15 липня 2019 року і проводити до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає обов`язковому негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь держави 768,40 гривень судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Долинський районний суд Івано-Франківської області.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивачка : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , жителька АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя: