Постанова

Іменем України

31 липня 2019 року

м. Київ

справа № 718/3229/14-ц

провадження № 61-19170св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Калараша А. А., Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю.,

Штелик С. П.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 27 жовтня 2016 року у складі судді Олексюк Т. І. та рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 16 січня 2017 року у складі колегії суддів: Міцнея В. Ф., Литвинюк І. М., Лисака І. Н.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Позовна заява мотивована тим, що сторони з 12 жовтня 1997 року до 25 січня 2013 року перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час шлюбу ними за спільні кошти було придбано рухоме майно (речі домашнього вжитку) загальною вартістю 46 410,00 грн, вантажний автомобіль МАЗ-5549 (самоскид), 1990 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , приблизною вартістю 50 000,00 грн. У період шлюбу вони проживали за адресою

АДРЕСА_1 в дерев`яному будинку загальною площею 55,7 кв. м, який належав ОСОБА_4 - матері відповідача.

У червні 2002 року ОСОБА_4 подарувала цей будинок відповідачу. У подарованому відповідачу будинку ними спільно було проведено капітальну реконструкцію частини приміщень, повну реконструкцію літньої кухні, збудовано новий двохповерховий будинок з підвалами, мансардними приміщеннями та гаражем, орієнтовною вартістю 200 000,00 грн. Зазначала, що новий будинок не зданий в експлуатацію, однак виділити їй в натурі будівельні матеріали, використані в процесі будівництва, неможливо, тому просила стягнути 1/2 частину їх вартості.

У зв`язку з викладеним та уточненими позовними вимогами позивач просила стягнути з відповідача на її користь компенсацію вартості 1/2 частини вартості робіт, матеріалів, виробів та конструкцій, використаних по зведенню незавершеного будівництвом житлового будинку в розмірі 271 932,58 грн; по ремонту та реконструкції дерев`яного житлового будинку в розмірі 2 917,50 грн; по ремонту та реконструкції літньої кухні (літ. Б) в розмірі 18 931,17 грн; 1/2 частину вартості транспортного засобу марки МАЗ-5549 в розмірі 37 213,00 грн.

Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 20 жовтня

2016 року позовні вимоги в частині поділу рухомого майна шляхом стягнення компенсації вартості 1/2 його частини залишено без розгляду.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВИХ РІШЕНЬ

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 27 жовтня

2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості

1/2 частини робіт, матеріалів, виробів та конструкцій, використаних у процесі будівництва житлового будинку на АДРЕСА_1 , у розмірі 271 932,58 грн; компенсацію вартості 1/2 частини робіт, матеріалів, виробів та конструкцій, використаних в процесі ремонту дерев`яного будинку на АДРЕСА_1 , в розмірі 2 917,50 грн; компенсацію вартості 1/2 частини робіт, матеріалів, виробів та конструкцій, використаних в процесі ремонту літньої кухні літ. «Б» на АДРЕСА_1 , у розмірі 18 931,17 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що сторони у справі після реєстрації шлюбу, а саме з 1997 року проживали у дерев`яному будинку, який розташований за адресою АДРЕСА_1 , у якому ними було проведено реконструкцію цього будинку, літньої кухні та збудовано новий житловий будинок, який на час розгляду справи не зданий в експлуатацію, тому позовні вимоги про стягнення відшкодування 1/2 частини витрат на ремонт та реконструкцію вже існуючих об`єктів нерухомості та 1/2 частини витрат на будівництво новоствореного об`єкту підлягають задоволенню. Позовні вимоги про відшкодування 1/2 частини вартості автомобіля марки МАЗ-5549 є необґрунтованими, оскільки спірний автомобіль відповідач набув у приватну власність внаслідок його приватизації, тому він є його особистою власністю.

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 16 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення суду першої інстанції від 27 жовтня 2016 року в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частини робіт, будівельних матеріалів, виробів та конструкцій, використаних в процесі будівництва житлового будинку на АДРЕСА_1 , змінено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частини будівельних матеріалів, виробів та конструкцій, використаних в процесі будівництва житлового будинку на

АДРЕСА_1 , в розмірі 220 661,27 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо стягнення на користь позивача відшкодування

1/2 частини витрат на будівельні матеріали, обладнання, конструктивних елементів використаних в процесі будівництва спірного житлового будинку, однак в порушення статті 61 СК України вартість робіт не є об`єктом права спільної сумісної власності, тому не підлягає стягненню з відповідача. Також обґрунтованими є позовні вимоги щодо відшкодування витрат, здійсненних на ремонт та реконструкцію дерев`яного житлового будинку та літньої кухні розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки вони були здійсненні сторонами у справі у недавній термін.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуальногоправа, просив скасувати оскаржувані судові рішення в частині задоволення позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають дійсним обставинам справи. Вказує, що незавершений будівництвом житловий будинок на АДРЕСА_1 не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки є самочинним будівництвом, тому не підлягає поділу. Оскільки спірний новий житловий будинок є сукупністю будівельних матеріалів та конструкцій, а право спільної сумісної власності може виникнути лише на рухомі речі, а не на житловий будинок, у зв`язку з чим позивач обрала невірний спосіб захисту своїх порушених прав. Також зазначав, що суди обох інстанцій не з`ясували питання можливості виділити позивачу в натурі частку із майна, яке є рухомим, зокрема: частину будівельних матеріалів та конструкцій, які були використані під час будівництва спірного житлового будинку, який є незавершеним. Також вказує, що ремонтні роботи у дерев`яному будинку та літній кухні, які знаходяться на АДРЕСА_1 , були здійснені у 2000 році, коли їх власником була ще мати відповідача. Також вказує, що суди не з`ясували, які поліпшення житлового будинку та літньої кухні є від`ємними, а які - ні та чи можливий поділ від`ємних поліпшень при вирішенні питання щодо компенсації коштів за ці поліпшення. Також зазначає, що судами не було застосовано позовної давності до позовних вимог щодо стягнення компенсації за поліпшення житлового будинку та літньої кухні, оскільки вказані поліпшення були здійснені ще в 2000 році, з позовом позивач звернулася лише в 2014 році, а розірвання шлюбу у 2013 році не може поновлювати перебіг строків позовної давності.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Заперечення на касаційну скаргу сторони до суду не подавали.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Суди встановили, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 12 жовтня 1997 року до

25 січня 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 13-15 том 1).

05 червня 2002 року ОСОБА_1 набув право власності на житловий будинок літ. „А", дерев`яний, жилою площею 35,70 кв. м, літню кухню літ. „Б" та інші господарські будівлі і споруди, що знаходяться на АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування (а. с. 18 том 1). Право власності на вказане нерухоме майно зареєстровано в Кіцманському районному «БТІ» 05 червня 2002 року.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 16 травня

2014 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя у справі № 718/173/14-ц задоволено частково.

Проведено поділ майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Виділено ОСОБА_1 рухоме майно (меблі та побутову техніку) на загальну суму 15 800,00 грн, ОСОБА_2 - на загальну суму 15 330,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 470,00 грн різниці у частках по рухомому майну.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення з ОСОБА_2 компенсації 1/2 вартості автомобіля марки MAZDA CX, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , в розмірі 94 120,00 грн відмовлено (а. с. 30-33 том 1).

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 02 липня 2014 року, рішення суду першої інстанції від 16 травня 2014 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 компенсації 1/2 вартості автомобіля марки MAZDA CX, 2008 року випуску, в розмірі 94 120,00 грн скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості Ѕ частини автомобіля марки MAZDA CX, 2008 року випуску, в розмірі 94 120,00 грн.

Вирішено питання судових витрат у справі (а. с. 34-38 том 1).

Вказаними судовими рішеннями було встановлено, що сторони після реєстрації шлюбу, а саме з 1997 року проживали у господарстві матері відповідача на

АДРЕСА_1 , яке у червні

2002 року перейшло у власність відповідача.

У вказаному господарстві сторонами було проведено реконструкцію дерев`яного житлового будинку, літньої кухні та збудовано новий житловий будинок, який на час розгляду справи не зданий в експлуатацію.

Згідно висновку судової будівельно-технічної та автотоварознавчої експертизи, складеного 29 квітня - 21 липня 2016 року № 309, вартість робіт щодо зведення незавершеного будівництвом житлового будинку на АДРЕСА_1 , з урахуванням вартості матеріалів, виробів та конструктивних елементів за умови, що шлакоблок використаний в ході будівництва, був виготовлений господарським способом становить 543 865,16 грн. Вартість робіт по ремонту та реконструкції дерев`яного житлового будинку (літ А) з урахуванням вартості матеріалів, виробів та конструктивних елементів становить 5 835,01 грн. Вартість робіт по ремонту та реконструкції літньої кухні (літ. З) з урахуванням вартості матеріалів, виробів та конструктивних елементів становить 37 862,34 грн. Теоретична ринкова вартість транспортного засобу марки МАЗ-5549 (самоскид), 1990р.в., д.н.з. НОМЕР_1 складає 74 426,00 грн (а. с. 19-77 том 2).

Також судом першої інстанції було встановлено, що сторони, перебуваючи у шлюбі, разом проводили ремонт дерев`яного житлового будинку та реконструкцію літньої кухні, одночасно проживаючи там.

У статті 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У частині першій статті 68 СК України вказано, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Згідно частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до статті 70 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно частини четвертої статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Згідно з частинами першою, третьою статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судами обох інстанцій достовірно встановлено, що сторони, перебуваючи у шлюбі, здійснювали будівництво нового будинку та реконструкцію старих будівель за спільні кошти, оскільки спільно проживали та вели спільне господарство.

Відповідач у справі не заперечував, що будівництво нового будинку здійснювалось ним з колишньою дружиною ОСОБА_2 разом, також ним не заперечувався факт допомоги її батьків у цьому будівництві.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичної точки зору, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, потрібно визнати, що об`єкт будівництва (об`єкт незавершеного будівництва) - це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Таким чином, об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя з присудженням на користь іншої сторони грошової компенсації за будівельні матеріали та конструктивні елементи.

Отже, суди обох інстанцій дійшли правильного висновку про те, що незавершений будівництвом житловий будинок є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, однак оскільки він не зданий в експлуатацію, позивач обґрунтовано просила стягнути на її користь лише 1/2 частину вартості будівельних матеріалів.

Крім того, відповідач, заперечуючи позовні вимоги колишньої дружини, не спростував суду факт спільної участі у будівництві новоствореного будинку під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, не надав до суду жодного доказу, що будівництво спірного будинку відбувалося лише за його особисті кошти.

Доводи касаційної скарги щодо поділу в натурі будівельних матеріалів та конструкцій новоствореного будинку не заслуговують на увагу, оскільки відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження можливості їх поділу в натурі. Крім того, позивач не заявляла таких позовних вимог.

Також не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги ОСОБА_1 щодо незаконного поділу незавершеного будівництвом спірного житлового будинку, оскільки судами було поділено не сам житловий будинок, як об`єкт незавершеного будівництва, а лише відшкодовано позивачу 1/2 частину вартості будівельних матеріалів та конструктивних елементів, які були використані в процесі будівництва цього будинку.

Також необґрунтованими є доводи відповідача стосовно того, що його колишня дружина не має права вимагати відшкодування витрат, які були здійснені ними під час перебування у шлюбі, на ремонт та реконструкцію дерев`яного житлового будинку та літньої кухні, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 з огляду на таке.

Відповідно до статті 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За змістом наведеної норми закону позивач має право на відшкодування витрат, здійснених на проведення робіт з поліпшення належних відповідачу житлового будинку та літньої кухні, оскільки її участь у таких витратах суди вважали доведеною.

Відповідач, заперечуючи позовні вимоги ОСОБА_2 не надав до суду жодного доказу, що ремонт та реконструкцію дерев`яного житлового будинку та літньої кухні було проведено за його особисті кошти, чи особисті кошти його матері, як попереднього власника цих об`єктів нерухомості, оскільки судами було встановлено, що ремонті роботи в них здійснювалися подружжям разом, що зокрема підтверджено й показами свідків допитаних в судовому засіданні.

Крім того, судами обох інстанцій зі змісту досліджувальної частини висновку судової будівельно-технічної та автотоварознавчої експертизи № 309 було встановлено, що при визначенні вартості ремонтних робіт експертом було враховано лише ті роботи, які були виконані у недавній термін.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, правильно визначилися із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та не дають підстав для висновку про порушення цим судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, вони були предметом судового розгляду та додаткового правового аналізу не потребують.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновком апеляційного суду. Відповідно до статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції в нескасованій частині та рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 27 жовтня

2016 року в нескасованій частині та рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 16 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіВ. М. Сімоненко А. А. Калараш А. О. Лесько С. Ю. Мартєв С. П. Штелик