Провадження № 4-с/243/16/2019
Справа № 243/2278/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2019 року

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Ільяшевич О.В.,

за участю

секретаря судового засідання Перерви Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Слов`янського міськрайонного суду Донецької області (вул. Добровольського, 2, м. Слов`янськ, Донецької області) скаргу ОСОБА_1 , представник заявника ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , головний державний виконавець Добропільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Уколова Галина Геннадіївна, про скасування постанови про накладення штрафу, -

ВСТАНОВИВ:

06 березня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця Добропільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Уколової Г.Г., свої вимоги обґрунтовує тим, що 04 січня 2019 року постановою головного державного виконавця Добропільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Уколовою Г.Г. при примусовому виконанні виконавчого листа, виданого 31 січня 2008 року Слов`янським міськрайонний судом Донецької області, про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_3 , накладено на боржника штраф у розмірі 50% від суми заборгованості із сплати аліментів, що становить 65736.32 грн. Підставою для накладення штрафу стала заборгованість по аліментам, за період з 06 листопада 2007 року по 31 жовтня 2018 року, на суму 13 1472, 64 грн. Про існування вказаної заборгованості йому стало відомо в грудні 2018 року, коли він отримав заробітну плату в ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» ШУ Добропільське» за листопад 2018 року, з якої було відраховано 50% на утримання аліментів, хоча на вказаному підприємстві він працює з 06 червня 2012 року

Вказує на те, що про існування вказаної постанови йому стало відомо у лютому 2019 року, після чого він 22 лютого 2019 року звернувся до Добропільського ВДВС ГТУЮ в Донецькій області для її отримання, та цього ж дня отримав вищезазначену постанову. Згідно із довідкою розрахунком йому встановлена заборгованість на суму 131472,64 грн., яка утворилася за період з 06 листопада 2007 року по 31 жовтня 2018 року. Вважає, що постанова державного виконавця про накладення на нього штрафу є неправомірною та підлягає скасуванню. З огляду на викладене, просив суд постанову головного державного виконавця Добропільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 31 січня 2008 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області, про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_3 , про накладення на боржника штраф у розмірі 50 % від суми заборгованості із сплати аліментів, що становить 65736,32 грн. скасувати.

Верховним Судом в постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 14-425цс18 було викладено таку правову позицію щодо визначення юрисдикції вказаних спірних правовідносин.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону Українивід 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується, як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції прозахист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція).

У рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04, § 24) ЄСПЛ закріпив поняття «суд, встановлений законом», яке стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність.

Фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії» (заява № 7360/76, доповідь Комісії від 12 жовтня 1978 року) визначено, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)».

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон №1404-VIII та зміни до ЦПК України, внесені відповідно до цього Закону.

Скарга на дії державного виконавця, на спірні правовідносини поширюється саме Закон № 1404-VIII, згідно зі статтею 1 якого виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини другої статті 63 Закону № 1404-VІІІ у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

За змістом пункту 7 частини другої статті 17Закону №1404-VІІІ постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Згідно із частиною другою статті 74 Закону №1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону №1404-VIII закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 06 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18) та у справі № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18).

З огляду на викладене, зазначені спірні правовідносини підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо , справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 447-451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд,

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 , представник заявника ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , головний державний виконавець Добропільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Уколова Галина Геннадіївна, про скасування постанови про накладення штрафу закрити, у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Роз`яснити скаржнику в цій ухвалі, що заявлені вимоги підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства та за предметною підсудністю відносяться до компетенції Донецького окружного адміністративного суду, до якого він має право звернутися із адміністративними позовом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст ухвали складений 09 серпня 2019 року.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду О.В. Ільяшевич

.