Справа №485/1150/19
Провадження № 2-з/485/7/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2019 року м.Снігурівка

Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Квєтка І.А.,

секретар судового засідання Семенака А.Г.,

розглянувши заяву про забезпечення позову у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу,

встановив:

25 липня 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу від 25 жовтня 2013 року у загальному розмірі 164 969,53 грн.

Одночасно з позовом ТОВ «Автокредит Плюс» подав заяву про забезпечення позову, у якій просив накласти арешт майно ОСОБА_2 , а саме на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; загальна площа 52 кв.м., житлова площа 30 кв.м.; форма власності: приватна (1/1), на підставі Договору купівлі-продажу, серія та номер:1-842, від 25.12.2006 року.

Заява мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в подальшому.

Заяву розглянуто згідно ч. 1 ст.153 ЦПК України, без повідомлення учасників процесу.

Розглянувши матеріали поданої заяви, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується зокрема накладенням арешту на майно.

Згідно ч. 3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВСУ України «Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22 грудня 2006 року розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ «Автокредит Плюс» посилався на порушення ОСОБА_2 зобов`язань за договором фінансового лізингу щодо сплати платежів на загальну суму 164 969,53 грн. Предметом позову є стягнення з відповідача суми боргу за договором у грошовому виразі.

Позивач не надав суду доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а обраний ним захід забезпечення грошових вимог буде співмірним із обмеженням прав власника вище вказаного майна.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що підстави для забезпечення позову ТОВ «Автокредит Плюс» належним чином не обґрунтовані, а тому в задоволенні заяви йому слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149-153, 258-261 ЦПК України, суд

постановив

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» у задоволенні заяви про забезпечення позову у справі за його позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Дата складення ухвали 05.08.2019 року.

Суддя