ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6405/19 Справа № 213/529/19 Суддя у 1-й інстанції - Алексєєв О. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач-Публічне акціонерне товариство «Південний гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційні скарги відповідача Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гузєва Ігоря Григоровича на рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 25 квітня 2019 року, яке ухвалено суддею Алексєєвим О.В. у місті Кривому Розі, та повний текст судового рішення складено 26 квітня 2019 року,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження здоров`я.

В обґрунтування позову зазначив, що він працював на підприємстві відповідача на посаді електрослюсаря чергового та з ремонту устаткування рудоуправління.

10 червня 2011 року о 13.10 годині з ним стався нещасний випадок під час виконання трудових обов`язків, внаслідок ураження промисловим струмом 6000 В отримав тяжкі тілесні ушкодження у виді термічного опіку полум`ям, електровольтної дучи обличчя І-ІІ ст., контактні електроопіки пальців лівої кисті, долоневої поверхні правої кисті, обох гомілок 3Б-4 ст. 0,5 % поверхні тіла, про що складено відповідний акт.

Відповідно до п.10 Форми Н-1 нещасний випадок стався в результаті порушення вимог законодавства про охорону праці з боку посадових осіб відповідача.

11 січня 2012 року позивачу встановлено 55% втрати професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва та третю групу інвалідності з повторним переоглядом.

13 лютого 2013 року позивачу встановлено 50% втрати професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва та третю групу інвалідності з повторним переоглядом.

05 лютого 2014 року позивачу встановлено 50% втрати професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва та третю групу інвалідності з повторним переоглядом.

14 січня 2015 року позивачу встановлено 40% втрати професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва та третю групу інвалідності з повторним переоглядом.

03 лютого 2016 року, 25 січня 2017 року, 06 лютого 2019 року позивачу встановлено 40% втрати професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва та третю групу інвалідності з повторним переоглядом.

Позивач вказує, що внаслідок трудового каліцтва він тривалий час проходить лікування, відчуває фізичні страждання, психологічний дискомфорт, через, що не має можливості приділяти належної уваги своїй родині. Самопочуття його не поліпшується, негативні зміни в його житті є незворотними, усвідомлення чого завдає йому болю і страждання.

Позивач вважає, що, оскільки встановлено наявність вини відповідача, завдану моральну шкоду він оцінює в 229 515,00 грн, яку і просив стягнути на його користь з відповідача.

Рішенням Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 квітня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 40 000 (сорок тисяч) грн 00 коп. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь держави судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

В апеляційній скарзі, відповідач ПАТ "Південний гірничо-збагачувальний комбінат", посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі.

Зокрема зазначає, що судом не враховано те, що саме порушення позивачем вимог нормативно-правових актів з охорони праці та нормативно-правових актів, приписи яких є обов`язковими при безпечній експлуатації електроустановок споживачів і стало причиною його травмування. Апелянт вважає, що позивач не надав належних доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди відповідачем, а також доказів наявності вини відповідача у заподіянні такої шкоди, що виключає відповідальність підприємства за заподіяння шкоди позивачу.

Окрім того, відповідач не погоджується із визначеним судом розміром моральної шкоди, вказує на його невідповідність засадам розумності та справедливості.

Також, апелянт вважає, що позивачем не доведено факт порушення підприємством його законних прав, що призвело до моральних страждань, вину відповідача у нещасному випадку, що стався із позивачем не встановлено, відсутній причинний зв`язок між шкодою та протиправним діянням підприємства, а отже відсутні підстави для задоволення позову.

В апеляційній скарзі, представник позивача Гузєв І.Г. , просить змінити рішення суду першої інстанції, збільшивши розмір стягнутої судом моральної шкоди на користь позивача до заявлених у позові вимог.

Апелянт вважає, що, стягнутий судом розмір моральної шкоди на користь позивача не є співмірним глибині його страждань, які останній відчуває через отримання тяжких травм внаслідок нещасного випадку на виробництві, наслідком чого стала стійка втрата професійної працездатності -55% (первинно), отримання третьої групи інвалідності, у віці 43 років, довготривалості (починаючи з 2011 року по теперішній час) вимушених негативних змін в житті ОСОБА_1 .

Представник позивача вважає, що судом не в повній мірі враховано той факт, що внаслідок трудового каліцтва позивач тривалий час проходить лікування, відчуває фізичні страждання, психологічний дискомфорт, через, що не має можливості приділяти належної уваги своїй родині. Самопочуття його не поліпшується, негативні зміни в його житті є незворотними, усвідомлення чого завдає йому болю і страждання.

Також, апелянт вказує на те, що до причин нещасного випадку, який стався із позивачем віднесено - виконання робіт з відключеними, несправними засобами колективного захисту, а до осіб, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці, зазначені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які перебувають в трудових відносинах з відповідачем. Вважає, що зазначені обставини явно свідчать про невиконання відповідачем свого обов`язку зі створення безпечних умов праці та значний ступінь вини роботодавця - відповідача у настанні нещасного випадку, в ході, якого травмувався позивач.

У відзиві на апеляційну скаргу представника позивача, відповідач просить залишити її без задоволення, задовольнивши скаргу відповідача та скасувати оскаржуване судове рішення з ухваленням нового, яким у повному обсязі відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог, з підстав викладених в апеляційній скарзі та відзиву на скаргу Гузєва І.Г .

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач працює на підприємстві відповідача з 11 квітня 2003 року по теперішній час (а.с.62).

З Акту про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом №1 від 14 червня 2011 року, вбачається, що10 червня 2011 року за участі позивача під час виконання трудових обов`язків стався нещасний випадок, основною причиною якого зазначено виконання робіт з відключеними, несправними засобами колективного захисту; супутніми причинами є: порушення трудової, виробничої дисципліни (а.с.21-23).

Із висновку за Актом проведення розслідування нещасного випадку від 13 червня 2011 року, що стався 10 червня 2011 року за участі позивача видно, що відповідальними особами за нещасний випадок є ОСОБА_3 - енергетик бурової дільниці, який не контролював виконання робіт електрослюсарем ОСОБА_1 на горизонті - 150 м і не забезпечив виконання правил охорони праці при підключенні високовольтного кабелю в переключаючий пункт; ОСОБА_4 - в.о. енергетика гірничої дільниці №2, який не перевірив роботу блокуючого пристрою, після підключення КРУНК госп.№820 в ЛЕП; ОСОБА_1 - електрослюсаря бурової дільниці, який не виконав технічні заходи. Вказаних осіб вирішено притягти до дисциплінарної відповідальності (а.с.24-27).

Згідно з довідкою МСЕК 11 січня 2012 позивачу встановлено 55% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності з повторним переоглядом (а.с.11-12).

Згідно з довідкою МСЕК 13 лютого 2013 позивачу встановлено 55% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності з повторним переоглядом (а.с.11-12).

Згідно з довідкою МСЕК 05 лютого 2014 року позивачу встановлено 50% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності з повторним переоглядом (а.с.13-14).

Згідно з довідкою МСЕК 14 січня 2015 року позивачу встановлено 40% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності з повторним переоглядом (а.с.13-14).

Згідно з довідкою МСЕК 03 лютого 2016 року позивачу встановлено 40% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності з повторним переоглядом (а.с.15).

Згідно з довідкою МСЕК 25 січня 2017 року позивачу встановлено 40% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності з повторним переоглядом (а.с.16).

Згідно з довідкою МСЕК 06 лютого 2019 року позивачу встановлено 40% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності з повторним переоглядом 10 січня 2021 року (а.с.16-18).

Відповідно до наданої позивачем медичної документації він тривалий час знаходився на лікуванні з приводу наслідків трудового каліцтва (а.с. 28-34).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, керувався статтями 23, 1167, 1168 ЦК України, 153, 173, 237-1 КЗпП України, й виходив з того, що нещасний випадок з позивачем стався при виконанні ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача, у зв`язку із чим обґрунтовано поклав обов`язок відшкодувати позивачу шкоду, заподіяну ушкодженням його здоров`я.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, однак не може погодитись із визначеним судом розміром моральної шкоди у зв`язку із чим, частково погоджується із доводами представника позивача Гузєва І.Г. щодо збільшення розміру моральної шкоди, та повністю не згодна з доводами відповідача щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , з огляду на таке.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України встановлюють, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Нормами статей 15, 16 ЦК України, встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Право на звернення до суду про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи виникає у зв`язку з настанням певних подій: каліцтва, ушкодження здоров`я або смерті фізичної особи.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Частиною третьою ст.13 Закону України «Про охорону праці» на роботодавця покладено безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Відповідно до статей 1167,1168 ЦК України відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження здоров`я або у випадку смерті працівника, здійснюється винною особою, яка її завдала.

За змістом статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Факт спричинення моральної шкоди ОСОБА_1 у зв`язку із отриманим ним трудовим каліцтвом під час виконання трудових обов`язків на підприємстві відповідача підтверджується наявними у справі доказами, зокрема Актом про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом №1 від 14 червня 2011 року,яким встановлено, що10 червня 2011 року за участі позивача під час виконання трудових обов`язків стався нещасний випадок, основною причиною якого визначено виконання робіт з відключеними, несправними засобами колективного захисту; а супутніми причинами встановлено порушення трудової, виробничої дисципліни.

Актом проведення розслідування нещасного випадку від 13 червня 2011 року, що стався 10 червня 2011 року за участі позивача встановлені відповідальні особи за нещасний випадок - ОСОБА_3 - енергетик бурової дільниці, який не контролював виконання робіт електрослюсарем ОСОБА_1 на горизонті - 150 м і не забезпечив виконання правил охорони праці при підключенні високовольтного кабелю в переключаючий пункт, ОСОБА_4 - в.о. енергетика гірничої дільниці №2, який не перевірив роботу блокуючого пристрою, після підключення КРУНК госп.№820 в ЛЕП, а також і сам постраждалий ОСОБА_1 , який не виконав технічні заходи.

Доводи відповідача, що судом не взято до уваги, те, що потерпілий від нещасного випадку позивач є винною особою, яка допустила порушення законодавства про працю, наслідком чого стався нещасний випадок, що відсутня вина підприємства, не можуть бути взяті колегією суддів до уваги, оскільки вони спростовуються наведеними вище доказами.

Отже, судом було встановлено, що нещасний випадок на виробництві стався, в тому числі і з вини відповідача, а саме, через виконання робіт з відключеними, несправними засобами колективного захисту, що підтверджується зазначеними вище актами.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що трудове каліцтво позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника безпечних умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача про те, що в діях роботодавця відсутня протиправна поведінка, оскільки актом розслідування причин нещасного випадку, який стався із позивачем встановлено порушення відповідачем законодавства про охорону праці.

Стаття 4 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що державна політика в галузі охорони праці базується , зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Спростовуються доводи апеляційної скарги відповідача щодо не доведення позивачем позовних вимог, оскільки, факт заподіяння моральної шкоди позивачу у зв`язку з отриманими ним трудовим каліцтвом встановлений та доведений матеріалами справи.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Проте, колегія суддів не може у повному обсязі погодитися із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено без достатнього урахування роз`яснень, наведених у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо),яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Колегія суддів вважає визначений судом розмір компенсації моральної шкоди є дещо заниженим.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

При визначені розміру компенсації позивачу ОСОБА_1 моральної шкоди, спричиненої втратою здоров`я, в результаті нещасного випадку, судом не врахована ступінь фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, а також конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили.

Доводи апеляційної скарги, представника позивача про дещо занижений розмір моральної шкоди, колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу.

Колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер отриманих позивачем тяжких тілесних ушкоджень у виді термічного опіку полум`ям, електровольтної дучи обличчя І-ІІ ст., контактні електроопіки пальців лівої кисті, долоневої поверхні правої кисті, обох гомілок 3Б-4 ст. 0,5 % поверхні тіла, у зв`язку із чимвідсоток втрати ним професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва в розмірі 55% та встановлення третьої групи інвалідності тривало протягом 2-х років, а з 2014 року процент знизився до -50% із збереженням тієї ж групи інвалідності, починаючи ж, з 2015 року і по теперішній час процент втрати працездатності залишається 40% та третя група інвалідності залишаються незмінними, тобто протягом тривалого періоду часу - 5 років, стан здоров`я позивача не відновлюється, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та можливість такого відновлення, приходить до висновку, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди у сумі 40 000 грн. є заниженим, таким що не відповідає перенесеним позивачем моральним стражданням через втрату здоров`я.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що достатнім, справедливим, співмірним розміром компенсації моральної шкоди буде 90 000 грн. Визначений розмір не призведе до збагачення позивача та не поставить відповідача у скрутне матеріальне становище.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду на підставі положення п.п.1,3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає зміні та збільшенню розміру стягнутої моральної шкоди з 40 000 грн. до 90 000 грн.

Згідно ч.13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Оскільки судом апеляційної інстанції збільшено розмір моральної шкоди, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, пропорційно задоволених вимог, в сумі 900 грн., що становить 1% від суми стягнутої моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гузєва Ігоря Григоровича, задовольнити частково.

Апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» залишити без задоволення.

Рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 квітня 2019 року змінити в частині розміру стягнутої з Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, збільшивши його з 40 000 (сорока тисяч) грн. до 90 000 (дев`яноста тисяч) грн., та в частині збільшення розміру стягнутого з Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судового збору, збільшивши його з 768,40 грн. до 900 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 01 серпня 2019 року.

Головуючий:

Судді: