Справа № 456/2855/17 Головуючий у 1 інстанції: Сас С.С.
Провадження № 22-ц/811/1216/19 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів: Крайник Н.П. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Цапа П.М.;

позивачки ОСОБА_1 та адвоката Маципури Г.І.

- представника позивача Печара М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 і ОСОБА_1 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 01 березня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та Миртюківської сільської ради Стрийського району Львівської області, третя особа - сектор державної реєстрації Стрийської РДА Львівської області, у якому просили суд поновити їм строк на звернення до суду та визнати нечинним рішення виконавчого комітету Миртюківської сільської ради Стрийського району Львівської області від 30.07.2001 року № 41 «Про надання права власності на житловий будинок в с.Слобідка АДРЕСА_1 ; недійсним свідоцтво про право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 (в подальшому „спірний будинок), видане 29.08.2001 року Миртюківською сільською радою Стрийського району Львівської області. Скасувати рішення та записи про державну реєстрацію речових прав на спірний будинок з належними до нього господарськими будівлями, власниками якого зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 і ОСОБА_9 . Визнати за позивачем ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину спірного житлового будинку, як майно колишнього колгоспного двору. Визнати за позивачкою ОСОБА_1 право власності на 2/3 частини спірного житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті батьків ОСОБА_10 та ОСОБА_7 .

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що позивачі є рідними братом та сестрою. Позивач ОСОБА_2 з народження зареєстрований та проживає у спірному житловому будинку, який є дерев`яним, 1936 року побудови, загальною площею 81,8 кв.м. (житловою площею 15,6 кв.м.) і який в погосподарських книгах обліковувався як колгоспний двір. Разом з позивачем ОСОБА_2 в даному будинку до часу своєї смерті були зареєстровані та проживали батьки позивачів: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та мати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Батько позивачів помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а мати - ІНФОРМАЦІЯ_4 , за життя батьки заповіту не складали. Відповідач ОСОБА_3 є рідним братом позивачів, відповідачка ОСОБА_8 - його дружина, а ОСОБА_5 та ОСОБА_9 - його діти. Відповідач ОСОБА_3 разом з членами своєї сім`ї зареєстрований та проживає у будинку, який він збудував у с.Стрілків Стрийського району Львівської області ще у вісімдесятих роках.

В червні 2017 року позивачі вирішили впорядкувати документи на будинок і виявили, що на підставі рішення виконавчого комітету Миртюківської сільської ради Стрийського району Львівської області від 30.07.2001 року № 41 «Про надання права власності на житловий будинок в с.Слобідка» Миртюківською сільською радою 29.08.2001 року було видано свідоцтво про право власності на спірний житловий будинок: в рівних долях за позивачем ОСОБА_2 , мамою позивачів ОСОБА_7 , відповідачем ОСОБА_3 та членами його сім`ї ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 - по 1/6 частині за кожним.

Позивачі вважають, що згадані рішення виконавчого комітету сільської ради та свідоцтво про право власності є недійсним, покликаючись на те, що на час ліквідації поняття «колгоспний двір» 15.04.1991 року у спірному житловому будинку були зареєстровані лише позивач ОСОБА_2 , батько ОСОБА_10 та мати ОСОБА_7 і лише ці троє відповідно ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963 року мають право на майно колишнього колгоспного двору. Після смерті батьків лише позивачка ОСОБА_1 прийняла спадщину, однак Стрийська державна нотаріальна контора, до якої вона звернулася із заявою про оформлення спадщини, відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину (а.с. 3-7).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено (а.с. 131-133).

Дане рішення оскаржили позивачі.

Апелянти просять оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм матеріального і процесуального права.

Стверджують, що лише в червні 2017 року вони дізналися про існування рішення виконавчого комітету Миртюківської сільської ради від 30.07.2001 року № 41 та видане на його підставі свідоцтво про право власності на спірний житловий будинок, які ними оспорюються, а відтак вважають, що саме з того часу повинен обчислюватися перебіг позовної давності.

Вважають помилковими висновки суду про те, що позивачі не зверталися до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини, оскільки позивачка ОСОБА_1 вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки від такої вона не відмовлялася (а.с. 137-140).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_1 та представника апелянта ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як стверджується доводами позовної заяви, позовну вимогу про визнання за нею права власності на 2/3 частини спірного будинку позивачка ОСОБА_1 обґрунтовує своїм правом на спадщину за законом після смерті батьків, стверджуючи при цьому що таку спадщину вона прийняла шляхом вступу у володіння спадковим майном.

Як стверджується матеріалами справи, батько позивачів, ОСОБА_10 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , а мати позивачів, ОСОБА_7 , померла ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 13).

Статтею 549 ЦК України 1963 року (в редакції, яка була чинною на час відкриття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 батька позивачів) встановлено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він: 1) фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Цивільним кодексом України 2003 року (в редакції, яка була чинною на час відкриття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 матері позивачів) встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (частина 3 статті 1268), і що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (частина 1 статті 1269).

Заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті у 2000 та 2004 роках своїх батьків позивачка ОСОБА_1 не подавала: дана обставина визнається позивачами, а відтак доказуванню не підлягає (ч.1 ст. 82 ЦПК України).

На твердження самих позивачів, їхні батьки до часу своєї смерті у 2000 та 2004 роках проживали у спірному будинку АДРЕСА_2 .

В той же час, матеріалами справи стверджується, що позивачка (апелянт) ОСОБА_1 з липня 1985 року була зареєстрованою та проживала в будинку АДРЕСА_3 (а.с. 10).

Як вбачається з вище наведеного, позивачка (апелянт) ОСОБА_1 задовго до відкриття спадщини перестала проживати зі спадкодавцями (своїми батьками): належні та допустимі докази, які спростовували б цю обставину, у матеріалах справи відсутні, а відтак доводи апеляційної скарги про те, що вона прийняла спадщину після їхньої смерті, є надуманими і до уваги прийматися не можуть.

З позовом до суду про визнання за нею права власності в порядку спадкування ОСОБА_1 звернулася лише у вересні 2017 року, тобто через майже 17 та майже 13 років після відкриття спадщини.

За вище наведених обставин у суду були відсутніми правові підстави для визнання за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування і доводи апеляційної скарги цього висновку не спростовують.

Як стверджується матеріалами справи, рішення виконавчого комітету Миртюківської сільської ради Стрийського району Львівської області від 30 липня 2001 року № 41 «Про надання права власності на житловий будинок в с.Слобідка», яке позивачі просять визнати нечинним, було прийнято на підставі заяви ОСОБА_7 (матері позивачів) і даним рішенням оформлено право спільної часткової власності на спірний будинок, як на неї та відповідачів по даній справі, а також і на позивача ОСОБА_2 (а.с. 17).

На підставі цього рішення виконкому сільської ради на згаданих 6 (шість) осіб і було 29 серпня 2001 року видано свідоцтво про право власності на спірний житловий будинок (в тому числі і на позивача ОСОБА_2 ), яке також оспорюється позивачами (а.с. 68).

Як вже зазначалося вище, згадані рішення виконавчого комітету сільської ради від 30 липня 2001 року та свідоцтво про право власності на спірний житловий будинок від 29 серпня 2001 року в жодній мірі прав та інтересів позивачки ОСОБА_1 не порушують, оскільки вона з 1985 року у спірному будинку не проживає і спадщину після смерті батьків не прийняла.

Щодо інтересів позивача ОСОБА_2 , то такий, будучи з 2001 року співвласником спірного будинку на підставі вище згаданих рішення виконкому та свідоцтва про право власності, звернувся до суду з позовом стосовно згаданих документів лише у вересні 2017 року, тобто через 16 років.

За вище наведених обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що твердження позивача ОСОБА_2 про те, що йому стало відомо про згадані правовстановлюючі документи лише у червні 2017 року, слід оцінювати критично, а відтак такий пропустив строки звернення до суду з позовом про оскарження згаданих документів і доводи апеляційної скарги цього висновку не спростовують.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 і ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 01 березня 2019 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 02 серпня 2019 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Крайник Н.П.

Шеремета Н.О.