ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/8194/18 Номер провадження 22-ц/814/1624/19Головуючий у 1-й інстанції Предоляк О.С. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

суддів: Одринської Т.В., Пікуля В.П.,

за участю секретаря Філоненко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції з Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 березня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Предоляк О.С.в м. Кременчук, зі складанням повного тексту рішення -25 березня 2019 року,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини, -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на її користь в розмірі 1/5 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і протягом всього стоку інвалідності довічно.

Позовна заява мотивована тим, що з відповідачем по справі вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 1983 року, однак з вересня 2010 року проживають окремо.

Висновком медико-соціальної експертної комісії вона визнана інвалідом третьої групи по зору загального захворювання, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії АВ № 0847524 від 01.06.2017 року. Інвалідність встановлена безтерміново. Згідно висновку МСЕК їй протипоказана важка фізична праця, зорове навантаження, рекомендовано санаторно-курортне лікування. Крім того, вона перебуває на обліку в КНМП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 м.Кременчука» та потребує постійного медикаментозного лікування. Отримує пенсію як інвалід ІІІ групи, розмір якої становить 1452 грн.

У добровільному порядку відповідач допомоги їй не надає.

Зазначає, що відповідач є працездатною особою, на даний час офіційно працевлаштований, жодних стягнень з нього за виконавчими документами не проводиться, неповнолітніх дітей чи непрацездатних батьків на своєму утриманні не має.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 березня 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 , аліменти на її утримання у розмірі 1/5 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 04 жовтня 2018 року і протягом всього строку інвалідності.

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь держави судовий збір в сумі 704,80 ( сімсотчотири, 80) грн.

Рішення в частині стягнення сум платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

На зазначене рішення суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачці не заборонена будь-яка інша праця з меншим зоровим навантаженням. Вважає, що позивач не зацікавлена в пошуку роботи, а намагається покращити свій фінансовий стан за рахунок відповідача. Крім того, зазначає, що розмір пенсії позивачки, як інваліда ІІІ групи становить 1452 грн., жодних утримань з пенсії не проводиться, тобто її дохід є вищим від прожиткового мінімуму доходів громадян, встановленого законом. Судом першої інстанції не взято до уваги, що право на утримання (аліменти) має така непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Відповідно до вимог ст. 75 СК України, позивач не є особою, яка потребує матеріальної допомоги.

Відзив до суду апеляційної інстанції позивачем не подано.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10 грудня 1983 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (ксерокопія) НОМЕР_1 виданим 10 грудня 1983 року, запис № 988 (а.с. 5).

Від шлюбу сторони мають повнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Згідно довідки до акту огляду МСЕК серії АВ № 0847524 ОСОБА_2 , є інвалідом ІІІ групи, загальне захворювання, з 01.06.2017 року безтерміново. (а.с. 6)

Відповідно до довідки виданої Кременчуцьким об`єднаним управлінням пенсійного фонду України Полтавської області від 25.06.2018 року № 3029 ОСОБА_2 , станом на червень 2018 року, отримує пенсію по інвалідності, щомісячний розмір якої становить 1452 грн.

Позивач перебуває на обліку в КНМП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 м.Кременчука» та потребує постійного медикаментозного лікування, що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 06.09.2018 року. (а.с.9,10)

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , працює водієм автотранспортних засобів в ТОВ «ТКФ ТРЕЙДВЕЙ», середньомісячна заробітна плата в 2018 році, якого становила 3800 грн. без урахування податків та зборів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 , є інвалідом третьої групи, потребує матеріальної допомоги, яку відповідач спроможний їй надати у розмірі 1/5 частки від усіх видів його заробітку (доходу).

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно положень частини другої статті 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Згідно із частинами третьою, четвертою статті 75 СК України непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у передбачених випадках після розірвання шлюбу (стаття 76 СК України); непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення.

Таким чином, право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15 та від 16 серпня 2017 року у справі №6-1111цс17.

Вказаний правовий висновок також узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 жовтня 2018 року у справі №161/16931/16ц.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач з червня 2017 року визнана інвалідом 3 групи, загального захворювання, безстроково. (а.с.6).

Розмір пенсії позивачки, як інваліда 3 групи становить 1452 грн. (а.с.4).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» визначено на 2019 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність:з 1 січня 2018 року - 1373 гривні, з 1 липня - 1435 гривень, з 1 грудня - 1497 гривень.

Отже, позивач ОСОБА_2 , на час звернення до суду з позовом, у жовтні 2018 року, отримувала пенсію по інвалідності у розмірі, що забезпечував її прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги у розумінні частини четвертої статті 75 СК України та частини 2 статті 76 СК України.

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позову.

Оскільки, висновки суду першої інстанції зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування судом матеріального або процесуального права.

Керуючись ст. 369, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.3, 4, ч.1 ст. 376, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 березня 2019 року - скасувати. Постановити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 15.08.2019 року

Головуючий суддя: О.О.Панченко

Судді: Т.В. Одринська

В.П. Пікуль