Справа № 509/3404/19
15 серпня 2019 року Овідіопольський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді - Кочко В.К.,
за участю секретаря - Савченко М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Овідіополь в порядку загального позовного провадження справу за позовом ТОВ «ФК «Алькор Інвест» до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, третя особа: ОСОБА_1 про зняття арешту з майна
02.07.2019 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про зняття арешту з майна, в якому зазначила, що19 лютого 2008 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №15-322.
23 квітня 2019 року між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» (надалі - Первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Інвест» був укладений договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор передав (відступив), а ТОВ «ФК «Алькор Інвест» прийняв всі права вимоги до ОСОБА_2 Також до ТОВ «ФК «Алькор Інвест» на підставі ст. 27 Закону України «Про заставу» перейшли права, які забезпечують зобов`язання Боржника за основним договором, а саме за договором іпотеки, про що між сторонами був укладений окремий правочин (договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 23.04.2019 року за реєстровим № 312).
Отже, Кредитором за кредитним договором № 15-322 від 19 лютого 2008 року та іпотечним договором від 19 лютого 2008 року за реєстровим № 732, відповідно до вищезазначених укладених договорів відступлення права вимоги, виступає позивач, який звернувся до суду за захистом порушених прав.
Позивач у судове засідання не з"явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні позову, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач та третя особа у судове засідання не з"явилися, про час, дату та місце розгляду справи, повідомлялись належним чином.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.
Згідно зі ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 24 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням.
Згідно умов договору відступлення права вимоги (пункти 1.1., 2.1., 2.2.) до Позивача перейшли права вимоги до боржників в повному обсязі.
Таким чином, право вимоги кредитора за кредитним договором № 15-322 від 19 лютого 2008 року та іпотечним договором від 19 лютого 2008 року за реєстровим № 732, за всіма іншими документами щодо виконання зобов`язань Позичальника перед Кредитором, у тому числі процесуальне правонаступництво перейшли до Позивача - ТОВ «ФК «Алькор Інвест».
Про що в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно було внесені відповідні записи, які внесли зміни до попереднього запису про іпотеку, а саме додано нового іпотекодержателя: ТОВ «ФК «Алькор Інвест».
Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Згідно зі ст.ст. 1, 3, 4 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом; іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду; Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності; обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону.
Позичальник належним чином умови кредитного договору не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за кредитним договором.
Статтею 589 ЦК Українипередбачено, що у разі невиконання зобов`язання забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону: у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.
Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.
Так, у п. 9.4.8. Іпотечного договору зазначено, що іпотекодержатель має право достроково звернути стягнення на Предмет іпотеки у разі неналежного виконання Іпотекодавцем будь-яких умов Кредитного договору, у тому числі, але не обмежуючись переліченим нижче, у разі несвоєчасної чи неповної сплати щомісячних платежів по погашенню позичкової заборгованості (ануїтетних платежів), несвоєчасне повернення сум зобов`язань за Кредитним договором, в т.ч. кредиту, процентів, комісійної винагороди, неустойки.
Згідно з п. 11 Іпотечного договору, звернення стягнення на заставлене за цим Договором майно здійснюється на розсуд Іпотекодержателя: або за рішенням суду, або за виконавчим написом нотаріуса, або Іпотекодержателем самостійно на умовах цього Договору.
Так, пунктом 12 Іпотечного договору передбачено, що за вибором Іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на Предмет іпотеки та задоволення вимог Іпотекодержателя: згідно із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься в пп. 12.3.1. та 12.3.2. п. 12 цього Договору.
Відповідно до пп. 12.3.1. Іпотечного договору, задоволення вимог здійснюється шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язання за Кредитним договором у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».
Дане застереження згідно статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» вважається договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, який є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі цього договору іпотеки, який в цьому випадку є правовстановлюючим документом.
Крім того, відповідно до заяв від 24.05.2019 ОСОБА_1 (іпотекодавець) та ОСОБА_2 (позичальник) надали свою згоду на звернення стягнення ТОВ «ФК «Алькор Інвест» на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором.
Таким чином, у зв`язку з невиконанням боржником зобов`язань за Кредитним договором та за наявності згоди з боку ОСОБА_1 (іпотекодавець) та ОСОБА_2 (позичальник), ТОВ «ФК «Алькор Інвест» задовольнило свої вимоги за рахунок іпотечного майна та зареєструвало право власності на вищезазначене нерухоме майно, що підтверджується відповідними витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності
Однак, згідно інформаційної довідки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно існують наступні обтяження, що перешкоджають користуванню в повному обсязі іпотечним майном та в подальшому відчуженню вказаного нерухомого майна (крім запису про іпотеку):підстава виникнення обтяження: постанова, про арешт майна боржника, серія та номер: 55011241, видана 10.08.2018 року, видавник: ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області. Зазначеною постановою органу ДВС арешт був накладений на іпотечне майно вже після підписання Договору іпотеки.
Чинним законодавством не передбачено заборони накладення арешту на майно, що є предметом іпотеки. Разом із тим ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» обумовлено випадки, підстави й порядок зняття арешту з майна, у тому числі відповідно до ч. 5 цієї норми у всіх інших випадках арешт з майна може бути знятий за рішенням суду (стаття Закону України «Про виконавче провадження», яка діє на час розгляду справи).
Згідно правової позиції Верховного суду України (лист від 01.02.2015 року), викладеній у Аналізі судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна, заставодержатель має право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна у разі звернення стягнення на це майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями.
Ураховуючи наведене вище, а також виходячи із суті іпотеки, визначення якої міститься встатті 1 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якого іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, установленому цим Законом, позов про зняття арешту, накладеного державним виконавцем, підлягає задоволенню, крім випадків, визначених ч. 1ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження».
Зважаючи на ту обставину, що накладення арешту має своїм наслідком заборону відчуження арештованого майна, ним порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Зі змісту частин 6 та 7статті 3 Закону України «Про іпотеку» вбачається, що у разі, якщо належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше накладення арешту для забезпечення реального виконання рішення суду щодо задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд повинен приймати рішення про звільнення з-під арешту іпотечного майна. При цьому не має підстав відмовляти у звільненні з-під арешту зазначеного майна у зв`язку з відсутністю факту реального порушення забезпеченого іпотекою зобов`язання боржником на момент пред`явлення відповідної вимоги. Факт порушення основного зобов`язання, забезпеченого іпотекою, виступає лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя й не пов`язується з його існуванням, а отже, і порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета іпотеки.
Наведеними нормами права передбачено підстави, що створюють правову можливість для позивача у цьому провадженні звернути стягнення на заставне майно у позасудовому порядку та скасувати всі існуючи арешти, накладені на іпотечне майно.
Крім того, перелічені вище обтяження були накладені на іпотечне майно вже після підписання договорів іпотеки від 25 травня 2007 року та реєстрації іпотеки, а тому, враховуючи положення чинного законодавства України, позивач має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок спірного нерухомого майна.
Таким чином, арешти та заборону відчуження було накладено на майно, яке перебуває в іпотеці позивача, що підтверджується відповідними відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до ч. 1 ст. 59цього Закону, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Згідно з положенням п. 6 ч. 1ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно.
Таким чином, оскаржувані позивачем арешти майна боржника накладено у вказаних виконавчих провадженнях, що нині є завершеними; окремі із зазначених арештів накладено в інтересах та на користь колишнього іпотекодержателя; та у цьому судовому провадженні позивач просить їх скасувати, оскільки ними створено перешкоди для звернення стягнення на арештоване майно у позасудовому порядку. Відомості про права та законні інтереси інших осіб, не залучених до розгляду цієї справи, судом не виявлено. Як встановлено судом, першу заборону в державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єкту нерухомого майна винесено та зареєстровано 19.02.2008 року, таким чином вимоги позивача мають пріоритет над вимогами інших кредиторів.
Виходячи з вищевикладеного, у зв`язку з тим, що всі вищезазначені арешти, перешкоджають позивачу у реалізації своїх прав та порушують його інтереси, вважаю що у позивача є всі підстави для зняття арештів з іпотечного майна, та виключення записів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельної ділянки зазначеної в заяві.
Таким чином, розглянувши позов в межах заявлених позивачем вимог, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню та вважає за необхідне звільнити з-під арешту вказане майно.
Керуючись ст.ст.3,10,11,57-61,208,209,212-215 ЦПК України,ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», суд
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Інвест» про зняття арешту з майна про звільнення майна з-під арешту - задовольнити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Одеського апеляційного суду через Овідіопольський районний суд Одеської області протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя: Кочко В.К.