ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6096/19 Справа № 205/6572/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Басова Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Авто Просто" на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 26 жовтня 2018 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Авто Просто" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю "Авто Просто" (далі - ТОВ "Авто Просто") звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Вказували, що відповідно до умов угоди №305614 від 03 жовтня 2009 року вони зобов`язалися надати відповідачу ОСОБА_1 автомобіль, а остання зобов`язалась сплатити на їх рахунок 100% вартість такого автомобіля та наданих їй послуг, шляхом сплати 120 щомісячних повних внесків, проте відповідач порушує умови угоди, внаслідок чого в неї утворилась заборгованість.

Зазначали, що згідно положень п.8.2.1.4 ст.8 угоди ОСОБА_1 надала їм гарантію забезпечення виконання нею зобов`язань за угодою №305614 - двох поручителів та 08 грудня 2011 року між ними, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір поруки, за яким останні зобов`язалися солідарно відповідати перед товариством за виконання ОСОБА_1 в повному обсязі зобов`язань, що виникають з угоди.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів на їх користь заборгованість за угодою № 305614 від 03 жовтня 2009 року у загальному розмірі 152.881 грн.08 коп. та суму сплаченого судового збору.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 26 жовтня 2018 року позов ТОВ «Авто Просто» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ТОВ «Авто Просто» суму грошових коштів у розмірі 81.307 грн. 25 коп., яка складається з: повних внесків у розмірі 52.550 грн.39 коп. та розміру щомісячних внесків в оплату послуг у розмірі 28.756 грн.86 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто рівними частками з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ТОВ «Авто Просто» судовий збір в розмірі 1.528 грн.81 коп.

Не погодившись із рішенням місцевого суду ТОВ «Авто Просто» звернулось з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просили оскаржуване рішення скасувати, задовольнити позовні вимоги повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що:

- розрахунок заборгованості за угодою здійснено позивачем виходячи з поточної ціни автомобіля, яка діяла в місяці направлення позовної заяви до суду - серпень 2015 року, що узгоджується з п.14.5 ст.14 додатку №2 укладеної сторонами угоди;

- направлення платіжної вимоги є правом позивача, а не обов`язком, позивач з такою вимогою до ОСОБА_1 не звертався.

ОСОБА_1 надала відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги, просила залишити апеляційну скаргу ТОВ «Авто Просто» без задоволення.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 03 жовтня 2009 року між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_1 укладено угоду № 305614, предметом якої є надання останній послуг системи "АвтоТак", спрямованих на придбання автомобіля (т.1 а.с.6).

Статтею 1 угоди визначено, що угода укладається шляхом підписання сторонами угоди додатку №1 та додатку №2, які є невід`ємними частинами угоди.

Згідно з додатком №1 відповідач має намір придбати автомобіль вартістю 92.130 грн. та зобов`язується щомісячно сплачувати внески у розмірі 0,8333% вартості автомобіля, внески в оплату послуг, страхового платежу (т.1 а.с.7).

Судом першої інстанції також встановлено, що додатком №2 передбачено, що система "АвтоТак" - це система, яка полягає у створенні груп покупців (учасників), метою яких є придбання автомобілів. Відповідно до п.4.1 вказаного додатку учасник, який належним чином виконує свої зобов`язання за даною угодою, отримує автомобіль через механізми надання права на отримання автомобіля, передбачені в угоді (т.1 а.с.8-10).

Відповідно до п.14.5 додатку №2, якщо учасник, який отримав автомобіль, не сплатить 2 (два) або більше послідовних або вибіркових Повних внесків, то такий учасник за платіжною вимогою Авто Просто зобов`язаний повністю одноразово достроково сплатити всі несплачені внески згідно з Графіком внесків протягом 10 (десяти) календарних днів від дати отримання відповідної платіжної вимоги.

В якості забезпечення зобов`язань ОСОБА_1 за вказаною угодою, 08 грудня 2011 року між позивачем та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручителі зобов`язалися перед товариством відповідати за виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань, що випливають з угоди.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивач посилався на те, що ОСОБА_1 , починаючи з травня 2014 року перестала сплачувати, передбачені угодою, платежі, відтак заборгованість відповідача перед товариством, з визначенням поточної ціни автомобіля, повинна бути розрахована з серпня 2014 року, а не з серпня 2015 року; відповідно до наданого відповідачем рахунку-повідомлення за серпень 2014 року, поточна ціна автомобіля складає 191.100 грн., тому стягненню з відповідачів на користь позивача підлягає залишок несплачених внесків за угодою №305614 у розмірі 81.307 грн.25 коп., які складаються з повних внесків, встановлених додатком №1, у розмірі 52.550 грн.39 коп. (191.100 грн. (вартість автомобіля) х 0,8333% (щомісячний внесок) х 33 (залишок щомісячних платежів за угодою)); внесків в оплату послуг з врахуванням ПДВ, встановлених додатком №1, у розмірі 28.756 грн.86 коп. (191.100 грн. х 0,38 (внесок в оплату послуг) = 726 грн.18 коп. х 20 % ПДВ = 145 грн. 24 коп. (726 грн.18 коп.+145 грн.24 коп.) = 871 грн.42 коп. х 33 (залишок щомісячних платежів за Угодою).

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 5 угоди від 03 жовтня 2009 року №305614 (т.1 а.с.6) встановлено обов`язок ОСОБА_1 щомісячно сплачувати повні внески.

Згідно додатку №2 до угоди №305614 (т.1 а.с.8) повний внесок - щомісячний платіж, який складаються із суми чистого внеску, щомісячного внеску в оплату послуг та щомісячного внеску в оплату страхового платежу.

Відповідно до додатку № 2 до угоди №305614 (т.1 а.с.8) розмір цілого чистого внеску,який є частиною щомісячного повного внеску, визначається шляхом ділення поточної ціни автомобіля на кількість внесків, передбачену графіком внесків.

Відповідно до додатку № 2 до угоди №305614 (т.1 а.с.8) поточна ціна автомобіля - ціна автомобіля, яка встановлюється виробником та/або імпортером та/або дистриб`ютором в останній робочий день кожного місяця та є основою для розрахунку розміру складових повних внесків та інших платежів, передбачених угодою.

Таким чином, умовами угоди №305614 від 03 жовтня 2009 року передбачено, що розміри внесків ОСОБА_1 розраховуються кожного місяця, у якому у відповідача виник обов`язок сплачувати внески, і залежать від поточної ціни автомобіля.

Встановивши, що останній внесок відповідач сплатила в травні 2014 року, з червня 2014 року не сплачувала щомісячні внески, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що розмір заборгованості відповідача за угодою №305614 від 03 жовтня 2009 року має визначатися виходячи із поточної ціни автомобіля станом на серпень 2014 року - після несплати двох платежів за червень та липень 2014 року.

Такий алгоритм розрахунку заборгованості суперечить умовам, укладеного між сторонами договору, оскільки за його змістом розмір внесків за договором, які згідно з графіком є щомісячними, визначаються як відсоток від поточної ціни автомобіля та розраховуються на основі поточної ціни автомобіля щомісячно, а не за поточною ціною автомобіля через два місяці після несплати чергового платежу (як наполягала відповідач) та не за поточною ціною автомобіля станом на місяць пред`явлення позову - серпень 2015 року (як наполягав позивач). Тобто для правильного визначення розміру заборгованості потрібно визначити розмір кожного щомісячного платежу, виходячи із поточної ціни автомобіля станом на місяць, у якому сплачується такий платіж, а потім сумувати всі несплачені щомісячні платежі.

Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій в постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року за результатами розгляду цивільної справи №308/3201/16-ц.

За вказаних обставин висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову не можна вважати обґрунтованим, оскільки розрахунок заборгованості, наданий позивачем, та розрахунок заборгованості, наданий відповідачем, зроблені без урахування вищезазначених умов договору, укладеного між сторонами.

Звертаючись з позовом, позивач наполягав на тому, що розрахунок заборгованості повинен бути здійснений на підставі поточної ціни автомобіля станом на момент звернення з позовом та не надав дані про щомісячну поточну ціну автомобіля з червня 2014 року (місяця порушення відповідачем зобов`язання щодо сплати) до серпня 2015 року (місяць звернення позивача з позовом), такі дані в матеріалах справи відсутні.

Так, ст.12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.81 ЦПК України.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду, постановлене без дотримання зазначених вище вимог законодавства, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.367,374,376,382-384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Авто Просто" задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 26 жовтня 2018 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю "Авто Просто" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 05 серпня 2019 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.