Єдиний унікальний номер 243/1692/19 Номер провадження 22-ц/804/1675/19

Єдиний унікальний номер 243/1692/19
Номер провадження 22-ц/804/1675/19
Головуючий у 1 інстанції Старовецький В.І.
Доповідач Агєєв О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.

суддів Канурної О.Д., Мальованого Ю.М.

за участі секретаря судового засідання Самойленко Г.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмут цивільну справу №243/1692/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Слов`янський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про стягнення заборгованості по сплаті аліментів та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12 березня 2019 року (суддя Старовецький В.І.), ухваленого в приміщенні суду в м.Слов`янськ Донецької області, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи Слов`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про стягнення заборгованості по сплаті аліментів та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

З позовом було подано заяву про забезпечення позову, в обґрунтування якої позивач послалась на ч.2 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» та зазначила, що відповідач не сплачує аліменти, не вчиняє дій щодо погашення заборгованості за аліментами та сума заборгованості з урахуванням пені за несвоєчасну сплату аліментів складає 176471,78 грн., що є співмірним з вартістю 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 яка (частина) належить відповідачу на праві спільної сумісної власності.

Просила накласти арешт на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 з АДРЕСА_2 часткою АДРЕСА_1 , яка належить відповідачу ОСОБА_2 , як частка у спільній сумісній власності подружжя та заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаної частки будинку.

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12 березня 2019 року у задоволенні заяви відмовлено.

ОСОБА_1 не погодилась з зазначеною ухвалою суду першої інстанції та подала на неї апеляційну скаргу, в якій просила оскаржувану ухвалу скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на ч.4 ст.82 ЦПК України та зазначає, що до позову було додано рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 05 травня 2017 року по справі № 2/243/449/207, яким житловий будинок АДРЕСА_1 був визнаний спільною сумісною власністю позивача та відповідача.

Висновок суду про відсутність відомостей щодо оціночної вартості житлового будинку і відповідно неможливості оцінити співмірність вартості будинку з розміром позовних вимог та посилання на відсутність державної реєстрації права власності за відповідачем після рішення суду є такими, що не відповідають обставинам справи. У державному реєстрі прав власності на нерухоме майно наявний реєстраційний запис про реєстрацію права власності за відповідачем на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Посилається на висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі №6-605цс16, за яким відсутність реєстрації певного обмеження щодо розпорядження об`єктом права власності у відповідному реєстрі не може слугувати підставою для висновку про відсутність такого обмеження. Зазначений висновок, на думку позивача, свідчить про можливість застосування заходів забезпечення позову при відсутності реєстрації права власності за відповідачем після рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 05 травня 2017 року.

Представник Слов`янського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, позивач та відповідач в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до частини 2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано інформацію про оціночну вартість житлового будинку, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості визначити співмірність вартості будинку з розміром заборгованості по сплаті аліментів та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 05.05.2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного сумісного майна подружжя було задоволено частково. Визнано житловий будинок АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 до ОСОБА_2 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на ? частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Згідно позову відповідач ОСОБА_2 не сплачує аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , призначені рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 січня 2014 року, внаслідок чого утворилась заборгованість за аліментами, яка з урахуванням пені за несвоєчасну їх сплату і за розрахунком позивача складає 176 471,78 гривень.

Частиною 1 статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Під забезпеченням позову розуміється вжиття судом передбачених законом заходів, які створюють реальну гарантовану можливість для виконання в майбутньому рішення по справі в разі задоволення заявленого позову.

При цьому, забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

При цьому відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов`язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до вимог п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» згідно із п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або інших осіб.

Як роз`яснено у п.п. 4, 7, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Частиною 3 ст.150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

ОСОБА_1 посилається на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 05 травня 2017 року по справі №243/10647/16-ц, яке набрало законної сили 16 травня 2017 року, та зазначає, що в зазначеному рішення вказано вартість будинку. Проте інформація щодо вартості житлового будинку АДРЕСА_1 , в даному рішенні відсутня (а.с.12, 13)

Враховуючи, що заявником не надано доказів на підтвердження вартості житлового будинку, суд першої інстанції був позбавлений можливості оцінити співмірність вартості майна, за рахунок якого здійснюється забезпечення, з сумою заборгованості по сплаті аліментів та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Під час апеляційного розгляду справи доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права не знайшли свого підтвердження.

Згідно ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване судове рішення, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12 березня 2019 року залишити без задоволення.

Ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст ухвали складено 01 серпня 2019 року.

Головуючий О.В. Агєєв

Судді О.Д. Канурна

Ю.М. Мальований