Ухвала

05 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 756/10015/17

провадження № 61-13723ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Шиповича В. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15 лютого 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 червня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , товариства з додатковою відповідальністю «Експрес-Страхування» про стягнення страхового відшкодування, пені за прострочення сплати страхового відшкодування, інфляційних збитків та трьох процентів річних від простроченої суми,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень.

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що в липні

2017 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , товариства з додатковою відповідальністю «Експрес-Страхування»

(далі- ТДВ «Експрес-Страхування») про стягнення страхового відшкодування, пені за прострочення сплати страхового відшкодування, інфляційних збитків та трьох процентів річних від простроченої суми.

Остаточно сформулювавши свої вимоги позивач просила суд стягнути з

ТДВ "Експрес-Страхування" страхове відшкодування у сумі 50 722,68 грн, пеню за прострочення сплати страхового відшкодування у сумі 21 183, 83 грн; витрати на проведення автотоварознавчого дослідження у сумі 1 189, 08 грн; витрати, пов`язані з надісланням телеграм у сумі 684 грн; інфляційні збитки у сумі 12 822, 85 грн; три проценти річних від простроченої суми у розмірі 2 334, 38 грн.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 15 лютого 2019 року позов задоволено частково, стягнуто з ТДВ «Експрес-Страхування» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у сумі 40 578, 14 грн, пеню за прострочення сплати страхового відшкодування у сумі 12 975, 43 грн, витрати на проведення автотоварознавчого дослідження у сумі 1 873,08 грн, інфляційні збитки у сумі 7 114, 78 грн, три проценти річних від простроченої суми у розмірі 1 524, 06 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Київського апеляційного суду від 07 червня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15 лютого 2019 року змінено в частині розміру стягнутого страхового відшкодування, збільшивши його до 42 268, 90 грн, пені за прострочення сплати страхового відшкодування, збільшивши її до 13 516, 42 грн, інфляційних збитків, збільшивши їх до 7 396, 52 грн, трьох процентів річних, збільшивши їх до 1 585, 48 грн. В іншій частині рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15 лютого 2019 року залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

14 липня 2019 року, засобами поштового зв`язку, ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Оболонського районного суду

м. Києва від 15 лютого 2019 року та постанову Київського апеляційного суду

від 07 червня 2019 року в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення судів попередніх інстанцій, ухвалити нове рішення, яким стягнути з ТДВ «Експрес-Страхування» на її користь матеріальну шкоду, пеню, інфляційні втрати та три проценти річних за прострочення виплати страхового відшкодування в загальному розмірі 88 936, 82 грн.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно із пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини дев`ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Ціна позову у справі № 756/10015/17 становить 88 936, 82 грн, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого як на час подання касаційної скарги (1921 х 100 = 192 100 грн, згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік») так і на час пред`явлення позову до суду (1600 грн х 100 = 160 000 грн, згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік»).

Розмір оспорюваної суми (різниця між заявленими та задоволеними позовними вимогами) становить 22 296, 50 грн.

Таким чином справа № 756/10015/17 є малозначною в силу вимог закону

(пункт 1 частини шостої статті 19 ЦПК України), незалежно від того, чи визнавав її такою суд першої або апеляційної інстанції.

ОСОБА_1 вважала, що подана нею касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, крім того справа становить значний суспільний інтерес, бо в ній вирішується питання щодо відшкодування шкоди страховою компанією згідно Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункти 8, 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

ОСОБА_1 реалізувала своє право на апеляційний перегляд справи № 756/10015/17.

Відповідно до Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи

від 7 лютого 1995 року, державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Європейський суд з прав людини у Рішенні від 5 квітня 2018 року (справа «Зубац проти Хорватії» (Zubac v.Croatia), № 40160/12) вказав на обмеженість доступу ratione valoris до судів вищої інстанції. Так, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і необхідно враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції», рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шамоян проти Вірменії» (Shamoyan v. Armenia).

Крім того Європейський суд з прав людини в Ухвалі щодо неприйнятності заяви № 26293/18 від 9 жовтня 2018 року у справі «Азюковська проти України» (Azyukovska v. Ukraine) зазначив, що застосування критерію малозначності справи у справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Судом не встановлено правових підстав передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України для касаційного оскарження судових рішень у малозначній справі № 756/10015/17.

Незгода ОСОБА_1 із висновками про застосування норм права у подібних правовідносинах викладених в постановах Верховного Суду

від 28 лютого 2018 року у справі №757/22706/15-ц та від 17 жовтня 2018 року

у справі №526/1293/14-ц, які врахував суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення, не свідчить про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Підстав вважати, що справа № 756/10015/17 становить значний суспільний інтерес не встановлено.

Отже, касаційну скаргу ОСОБА_1 подано на судові рішення, ухвалені у малозначній справі; справа № 756/10015/17 розглянута судами першої та апеляційної інстанцій, які мали повну юрисдикцію; наявність обставин передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, судом не встановлена, а тому відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду

м. Києва від 15 лютого 2019 року та постанову Київського апеляційного суду

від 07 червня 2019 року у цивільній справі № 756/10015/17.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Шипович