ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 641/5624/18

Провадження № 22-ц/818/3032/19

13 серпня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікова А.І.

за участю секретаря Іманвердізаде А.А.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Тарасова Юлія Петрівна

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 17 січня 2019 року (суддя Фанда О.А.)

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Тарасова Юлія Петрівна про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та переведення прав та обов`язків покупця, -

встановив:

В серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом.

В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що 31 березня 2009 року між нею та ОСОБА_2 укладено нотаріально посвідчений попередній договір, відповідно до умов якого сторони домовилися укласти не пізніш ніж 15 червня 2009 року договір купівлі - продажу земельної ділянки 0,15 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 за 30 000 доларів США. Позивач передала ОСОБА_4 2000 доларів США, що відображено в попередньому договорі.

23 червня 2009 року між цими ж сторонами укладено Договір № 1 про внесення змін до попереднього договору від 31 березня 2009 року та змінено кінцеву дату укладення угоди до 31 липня 2009 року, а також суму коштів вже сплачених позивачкою ОСОБА_2 до 4000 доларів США.

12 серпня 2009 року за взаємною домовленістю сторони уклали Договір № 2 про внесення змін до попереднього договору від 31 березня 2009 року та змінили кінцеву дату укладення угоди до 30 вересня 2009 року, а також суму коштів вже сплачених ОСОБА_1 ОСОБА_2 до 11300 доларів США.

Однак, у визначений строк ОСОБА_2 необхідні документи для укладення договору купівлі - продажу земельної ділянки не підготувала. За усною домовленістю з ОСОБА_2 вона, позивачка, продовжувала періодичними платежами виплачувати відповідачці вартість земельної ділянки, обумовленої у попередньому договорі. Всього було сплачено 32000 доларів США.

26 травня 2016 року ОСОБА_2 видала їй, ОСОБА_1 , нотаріально посвідчену довіреність строком дії до 26 травня 2021 року, за якою уповноважила її, в тому числі, на укладення договору купівлі - продажу спірної земельної ділянки із правом отримання коштів, для чого передала оригінали правовстановлюючих документів на земельну ділянку.

Позивачка зазначала, що за сімейними обставинами вона не мала можливості займатися оформленням земельної ділянки, а в червні 2018 року дізналася, що ОСОБА_2 уклала договір купівлі - продажу земельної ділянки 0,15 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 з ОСОБА_3 .

Посилаючись на вказані обставини, а також на вимоги ч. 1 ст. 230, ст. 217 ЦК України просила: визнати частково недійсним договір купівлі - продажу земельної ділянки площею 0,15 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 17 травня 2018 року; перевести права покупця на неї, ОСОБА_1 , в зазначеному договорі купівлі - продажу від 17 травня 2018 року, укладеному між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

В судове засідання позивачка не з`явилася.

Представник позивачки позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

ОСОБА_2 до суду не з`явилася, представник відповідачки проти задоволення позову заперечував.

ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, представник відповідачки проти позову заперечував.

Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Тарасова Ю.П. до суду не з`явилася.

Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 17 січня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та постановити нове, яким задовольнити її позов в повному обсязі.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; невідповідністю висновків суду обставинам справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на ті самі обставини що і при подачі позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вважає рішення суду законним та обґрунтованим. Зазначила, що оскільки позивачем умови попереднього договору виконані не були, тому нею було прийнято рішення про скасування наданої позивачу довіреності з розпорядження земельною ділянкою та її продажу.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що спосіб захисту, обраний позивачем суперечить вимогам статті 635 ЦК України щодо правових наслідків порушення зобов`язання за попереднім договором і положенням статті 321 ЦК України про непорушність права власності.

Судова колегія з таким висновком суду першої інстанції погоджується, оскільки він відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Встановлено, що 31 березня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено нотаріально посвідчений попередній договір, відповідно до умов якого сторони домовилися укласти не пізніш ніж 15 червня 2009 року договір купівлі - продажу земельної ділянки 0,15 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10).

23 червня 2009 року між цими ж сторонами укладено Договір № 1 «Про внесення змін до попереднього договору від 31 березня 2009 року» та змінено кінцеву дату укладення договору купівлі - продажу не пізніше 31 липня 2009 року, а також зазначено про отримання ОСОБА_2 від позивачки 30600 грн, в якості грошового забезпечення укладання основного договору (а.с. 11).

12 серпня 2009 року сторони уклали Договір № 2 «Про внесення змін до попереднього договору від 31 березня 2009 року», за умовами якого змінили кінцеву дату укладення угоди не пізніше 30 вересня 2009 року, а також зазначили про отримання ОСОБА_2 від позивачки 90400 грн, в якості грошового забезпечення укладання основного договору (а.с. 12).

У визначений за домовленістю між сторонами строк договір купівлі - продажу земельної ділянки укладений не був.

26 травня 2016 року ОСОБА_2 за нотаріально посвідченою довіреністю уповноважила ОСОБА_1 , крім іншого, продати за ціною та на умовах на свій розсуд належну їй на праві власності спірну земельну ділянку та передала позивачці оригінали правовстановлюючих документів на вказану земельну ділянку (а.с. 16).

17 травня 2018 року ОСОБА_2 уклала договір купівлі - продажу земельної ділянки площею 0,15 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 з ОСОБА_3 (а.с. 47).

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічне положення міститься й у ч. 1 ст. 3 ЦПК України.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Позивачка звернулась до суду за захистом свого права на спірну земельну ділянку, посилаючись на домовленість з відповідачем ОСОБА_2 на укладення договору купівлі- продажу, що було зафіксовано в попередньому договорі від 31 березня 2009 року. Вважала, що укладаючи договір купівлі -продажу вказаної земельної ділянки з ОСОБА_3 , вона порушила досягнуті домовленості, ввела останню в оману, у зв`зку з чим вказаний договір в частині покупця є недійсним.

Згідно ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 635 ЦПК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно умов попереднього договору від 31 березня 2009 року з урахуванням Договору № 2 Договір № 2 «Про внесення змін до попереднього договору від 31 березня 2009 року», між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було досягнуто домовленість укладення договору купівлі - продажу земельної ділянки 0,15 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 не пізніше 30 вересня 2009 року .

Проте договір купівлі-продажу земельної ділянки у встановлений договором строк укладений не був, що не заперечується сторонами.

У зв`язку з викладеним, зобов`язання сторін за попереднім договором припинилися, а ОСОБА_2 набула право розпоряджатися належною їй земельною ділянкою на власний розсуд, зокрема укласти договір купівлі-продажу з іншою особою - ОСОБА_3 .

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачем фактично були сплачені кошти за земельну ділянку, а тому правочин в частині визначення покупця має бути визнаний недійсним, а право покупця - переведено на неї, колегією суддів не приймається.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч.1-3, 5 та 6 ст.203 цього кодексу.

Положеннями ст. 217 ЦК України визначено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідків недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був вчинений без включення до нього недійсної частини.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Тлумачення статті 230 ЦК України, на яку ОСОБА_1 посилається у позовній заяві, свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин.

ОСОБА_3 свою обізнаність щодо відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з приводу укладення попереднього договору та закінчення строку його дії на час укладення договору купівлі - продажу з ОСОБА_2 не заперечувала, мала волю на укладення цього договору та набуття права власності на земельну ділянку.

Крім того, доказів на підтвердження сплати позивачем коштів в повному обсязі ОСОБА_2 за спірну земельну ділянку ОСОБА_1 не надано.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Видача ОСОБА_2 довіреності на ім`я ОСОБА_1 для оформлення документів на земельну ділянку на висновки суду не впливає.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Підстав для скасування чи зміни рішення судова колегія не вбачає.

Позивач не позбавлена можливості звернутися до суду з вимогами про відшкодування збитків, завданих відповідачем невиконанням умов попереднього договору в порядку ч.2 ст. 635 ЦК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст.375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 384 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 17 січня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 серпня 2019 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

І.П. Коваленко