ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони:

позивач: Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк»,

відповідач: ОСОБА_1

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2019 року, яке постановлено суддею Кобеляцькою-Шаховал І.О. у м. Нікополі Дніпропетровської області, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2018 року ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» (далі ПАТ «ПУМБ»)звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до укладеного між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та відповідачкою кредитного договору № GР-6022660 від 19.02.2014 року, ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 49999,66 грн. строком до 19.02.2017 року.

Відповідно до умов кредитного договору № GР-6022660 від 19.02.2014 року порядок повернення кредиту, сплати процентів за його користування та інших платежів здійснюється щомісячно рівними частинами у сумах та в терміни, в порядку та на умовах, визначених графіком платежів, який є складовою частиною укладеної угоди. За даними «Графіка платежів», ОСОБА_1 до 19 числа кожного місяця в період з 19.02.2014 року по 19.02.2017 року повинна сплачувати 2375,98 грн. на погашення своїх кредитних зобов`язань перед банком.

19.07.2016 року Публічне акціонерне товариство «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», що підтверджується випискою з Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» є правонаступником усіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства «Банк «Ренесанс Капітал», що підтверджується випискою та Статутом.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою зобов`язань за кредитним договором № GР-6022660 від 19.02.2014 року утворилась заборгованість, у зв`язку з чим позивач направив письмову вимогу (повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту: АДРЕСА_1 , тому, тому вважає, що обов`язок щодо претензійної роботи виконаний належним чином.

З розрахунку позивача заборгованість за кредитним договором № GР-6022660 від 19.02.2014 року станом на 14.12.2018 року становить 117 466 грн., з яких: 47 503,07 грн. - заборгованість за кредитом; 30 603,53 грн. - заборгованість за процентами; 2 831,23 грн. - заборгованість за комісією; 36 528,17 грн. - штрафні санкції, яку позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь, а також вирішити питання відшкодування судового збору.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2019 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором у розмірі 78 106 грн. 60 коп., з яких: 47 503,07 грн. - заборгованість за кредитом; 30 603,53 грн. - заборгованість за процентами та витрати по справі - судовий збір в розмірі 1762 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що судом першої інстанції безпідставно стягнуто з відповідачки на користь позивача заборгованість за тілом кредиту в розмірі 47503,07 грн., оскільки виписка з її рахунку не містить інформацію про погашення боргу позичальником.

Крім того, позивачем нараховані проценти після закінчення строку дії кредитного договору, що суперечить вимогам чинного законодавства.

Зауважує на тому, що позивачем по справі було пропущено строк позовної давності для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки останній платіж був здійснений нею 14.07.2014 року, а з позовом до суду позивач звернувся 28.12.2018 року.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 19.02.2014 року між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № GР-6022660, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 49999,66 грн.

Повернення кредиту, сплати процентів за його користування та інших платежів здійснюється щомісячно рівними частинами у сумах та в терміни, в порядку та на умовах, визначених графіком платежів, який є складовою частиною укладеної угоди. За даними «Графіка платежів» ОСОБА_1 , до 19 числа кожного місяця, в період з 19.02.2014 року по 19.02.2017 року, повинна сплачувати 2375,98 грн. на погашення своїх кредитних зобов`язань перед банком.

19.07.2016 року Публічне акціонерне товариство «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», що підтверджується випискою з Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» є правонаступником усіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства «Банк «Ренесанс Капітал», що підтверджується випискою та Статутом.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою зобов`язань за кредитним договором № GР-6022660 від 19.02.2014 року, станом на 14.12.2018 року утворилась заборгованість в розмірі 117 466 грн., з яких: 47 503,07 грн. - заборгованість за кредитом; 30 603,53 грн. - заборгованість за процентами; 2 831,23 грн. - заборгованість за комісією; 36 528,17 грн. - штрафні санкції.

21 березня 2017 року позивач направив письмову вимогу (повідомлення) відповідачці на адресу місця проживання, яку вона зазначила у анкеті на отримання кредиту: АДРЕСА_1 , з вимогою повернути заборгованість за кредитним договором, яка утворилась станом на 21.03.2017 року.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для примусового стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитним договором, яка складається з заборгованості за кредитом та процентів, та відсутності правових підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за комісією та штрафних санкцій.

Рішення суду першої інстанції не оскаржено в частині відмови в задоволенні позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за комісією та штрафних санкцій тому, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в цій частині не підлягає перегляду судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитним договором, яка складається з заборгованості за кредитом та процентів, однак не може погодитись із визначеним судом першої інстанції розміром стягнутої заборгованості за процентами, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона, боржник, зобов`язана вчинити на користь другої сторони, кредитора, певну дію, передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.1 ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами, договорами, між клієнтом і банком.

Зі змісту ст.626, 638 ЦК України слідує, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

При цьому, відповідно до ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Зміст договору становлять умови, пункти, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, що відповідає положенням ст.ст.628, 629 ЦК України.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Вимогами статті 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статями 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як вбачається із матеріалів справи, 19.02.2014 року між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № GР-6022660, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 49999,66 грн.

Повернення кредиту, сплати процентів за його користування та інших платежів здійснюється щомісячно рівними частинами у сумах та в терміни, в порядку та на умовах, визначених графіком платежів, який є складовою частиною укладеної угоди. За даними «Графіка платежів» ОСОБА_1 , до 19 числа кожного місяця, в період з 19.02.2014 року по 19.02.2017 року, повинна сплачувати 2375,98 грн. на погашення своїх кредитних зобов`язань перед банком.

19.07.2016 року Публічне акціонерне товариство «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», що підтверджується випискою з Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» є правонаступником усіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства «Банк «Ренесанс Капітал», що підтверджується випискою та Статутом.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою зобов`язань за кредитним договором № GР-6022660 від 19.02.2014 року, станом на 14.12.2018 року утворилась заборгованість в розмірі 47 503,07 грн.

На підставі наведеного вище, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для покладення обов`язку на відповідача ОСОБА_1 погасити кредитну заборгованість в розмірі 47 503,07 грн., однак не може погодитись із визначеним позивачем розміром заборгованості за процентами в сумі 30603,53 грн., з огляду на наступне.

Велика Палата Верховного Суду, у висновку, викладеному у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у аналогічній справі № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18, вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

На підставі наведеного вище, колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за процентами в сумі 5700,36 грн. за період з лютого 2014 року по лютий 2017 року, оскільки сплив визначений договором строк кредитування, позбавляє кредитора права на отримання нарахувань та штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги щодо незгоди відповідачки із розміром заборгованості за процентами за кредитним договором, заслуговують на увагу.

При цьому визначаючи розмір заборгованості відповідачки по відсотках, колегія суддів вважає за необхідне застосувати відсоткову ставку в розмірі 4 відсотки на рік як таку, що була встановлена сторонами умовами кредитного договору, тому колегія суддів вважає за необхідне здійснити власний розрахунок в частині розрахунку процентів за користування кредитними коштами, виходячи з розміру заборгованості за кредитним договором 47503,07 грн., з яких відповідно 4% річних становитиме 1900,12 грн., отже, заборгованість за процентами за користування кредитом, за період з 19.09.2014 року до 19.02.2017 становить 5700,36 грн. (1900,12 грн. * 3 роки).

При цьому колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивачем по справі було пропущено строк позовної давності для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки останній платіж був здійснений нею 14.07.2014 року, а з позовом до суду позивач звернувся 28.12.2018 року, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 4 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина 2 статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Частиною першою статті 261 ЦК України передбачено, що за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

Із матеріалів справи вбачається, що дізнавшись про порушення свого права, позивач 21.03.2017 року направив вимогу про повернення заборгованості за кредитним договором, що в розумінні ст. 264 ЦПК України, є перериванням строку позовної давності та звернення до суду першої інстанції з даним позовом 28.12.2018 року здійснено в межах строків, визначених ст. 257 ЦПК України.

Не приймаються до уваги колегією суддів доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції безпідставно стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту в розмірі 47503,07 грн., оскільки виписка з її рахунку не містить інформацію про погашення боргу позичальником, з тих підстав, що відповідачкою не спростовано визначений позивачем розмір заборгованість за тілом кредиту, не надано доказів на підтвердження внесення оплати по тілу кредиту, та не надано власного розрахунку заборгованості за кредитом.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, пропорційно від задоволених позовних вимог, по сплаті судового збору за подання позову до суду першої інстанції в розмірі 1321,50 грн., отже рішення суду першої інстанції підлягає зміні й в частині стягнення з відповідача на користь позивача судового збору за подання позову до суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення загального розміру заборгованості визначення розміру заборгованості за процентами, стягнутої за кредитним договором із зменшенням розміру загальної заборгованості з 78106,60 грн. до 53203,42 грн., зменшенням розміру заборгованості за процентами з 30603,53 грн. до 5700,36 грн. та зменшенням розміру стягнутого судом першої інстанції судового збору з 1762 грн. до 1321,50 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2019 року змінити в частині визначеного розміру заборгованості за процентами, зменшивши його з 30603,53 грн. до 5700 (п`ять тисяч сімсот) грн. 36 коп. та змінити в частині стягнутої з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк»загальної суми заборгованості за кредитним договором, зменшивши його з 78106,60 грн. до 53203 (п`ятдесят три тисячі двісті три) грн. 42 коп.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2019 року змінити в частині стягнутого з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк»розміру судового збору, зменшивши його з 1762 грн. до 1321 (одна тисяча триста двадцять одна) грн. 50 коп.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 05 серпня 2019 року.

Головуючий:

Судді: