РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/1078/17

пр. № 2/759/323/19

31 липня 2019 року Святошинський районний суд м. Києва у складі суду : суддя Величко Т.О., при секретарі : Штанько В.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за основним позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітного ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація про виселення та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», третя особа: Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація, Київська міська рада про визнання права власності, про проведення державної реєстрації, зобов"язаня видати спеціальний ордер на поселення та укладеня договорів,

ВСТАНОВИВ :

Позивач за основним позовом Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» звернулися до суду із позовом до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітного ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація про виселення.

В обгрунтування позовних вимог ( а.с.108-111,131-134) вказували, що відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 8 травня 2014 року № 562 „Про передачу гуртожитку та зовнішніх інженерних мереж комунальної власності територіальної громади міста Києва", розпорядження Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 04.11.2014 № 673 „Про закріплення гуртожитку, що переданий до сфери управління Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації"", наказу комунального підприємства „Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва" від 31 грудня 2014 року № 225 „Про прийняття на баланс гуртожитку на АДРЕСА_1 на вулиці АДРЕСА_1 знаходиться у комунальній власності територіальної громади міста Києва, відноситься до сфери управління Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації та перебуває у господарському віданні та на обслуговуванні комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» на підставі розпорядження Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 06.02.2015 № 58 „Про передачу та закріплення житлового і нежитлового фонду за комунальним підприємством „Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва".

Позивач вказував, що будинок АДРЕСА_1 має статус гуртожитку комунальної власності і згідно з розпорядженням Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації ві. 06.02.2015 № 58 „Про передачу та закріплення житлового та нежитлового фонду за комунальним підприємством „Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва" закріплений за Позивачем на праві господарського відання. Відповідно до положень Статуту Позивач був створений з метою забезпечення професійного управління комунальним житловим та не житловим фондом, ефективної експлуатації жилих та нежилих приміщень, будинків, споруд, об`єктів благоустрою та іншого майна комунальної форми власності. Балансоутримувачем - Позивачем по справі при проведенні обстеження з приводу умов і підстав використання житлової площі гуртожитку, було встановлено факт самоправного заняття ОСОБА_1 (Відповідач) житлової площі гуртожитку, а саме, кімнати № АДРЕСА_1 , жилою площею 22,40 кв. м гуртожитку на АДРЕСА_1 . При перевірці у Відповідача були відсутні: відповідна реєстрація у гуртожитку, спеціальний ордер на вселення у кімнату № АДРЕСА_1 гуртожитку.

Позивач за основним позовом вказував, що з приводу самоправного заняття Відповідачами жилої кімнати гуртожитку 13.03.2016 та 12.08.2016 були складені акти та 10.08.2016 була вручена письмова вимога про добровільне звільнення кімнати гуртожитку.

Позивач за основним позовом вказував, що вимоги та попередження житлових органів звільнити кімнату гуртожитку в добровільному порядку Відповідачами не виконане. За фактичне проживання у кімнаті гуртожитку та користування комунальними послугами Відповідач не проводить оплату і заборгованість за житлово-комунальні послуги складає на 1 жовтня 2016 року 4044,71 грн.

З посиланням на вимоги ст.116,129 Житлового кодексу УРСР позивач просить суд позов задоволнити.

В судовому засіданні позивач за основним позовом підтримав позов та просив його задовольнити.

Відповідачі за основним позовом, основний позов не визнали, відповідат ОСОБА_1 , подала суду зустрічний позов ( а.с.36-39,54-59) вказувала, що починаючи з 01.07.2002 року приїхала в м. Київ, знайшла гуртожиток, підійшла до коменданта гуртожитку та попросила вільну кімнату для поселення, комендант гуртожитку надала їй для проживання кімнату АДРЕСА_1 . Позивач вказувала, що відкрито поселилася у вільну кімнату, не від кого не приховуючи, та проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом із своєю сім`єю. Вказувала, що протягом усього часу її відкритого проживання (користування цією кімнатою) за вказаною адресою, більше 15 років підряд, вона щомісяця по виставленим рахункам, на той час КО «Київзеленбуд», а тепер ЖЕД- 9 добросовісно сплачувала за комунальні послуги.

Позивач за зустрічним позовом вказувала, що протягом усього часу, вона неодноразово на адресу, як пропереднього, так і теперішнього балансоутримувача подавала заяви щодо видачі позивачу документів на право проживання за цією адресою. Але жодної письмової відповіді, як позитивної, так і негативної щодо результату розгляду моїх заяв та прийнятих рішень я так і не дочекалася.

Позивач вказувала, що зі слів коменданта гуртожитку, неодноразові заяви до попереднього балансоутримувача гуртожитку,комендант гуртожитку передавала керівництву для реєстрації та прийняття відповідного рішення за її заявами. Однак, ці заяви не реєструвалися.

Позивач вказувала, що факт її проживання з родиною(чоловіком та сином) добросовісного, постійного, порядного і відкритого проживання за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується письмовими документами, такі, як Акт від 16.01.2013р., складений депутатом Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області ; довідка видана ДНЗ № 682 про те, що її син проживав за адресою: АДРЕСА_1 та відвідував дитячий садок у 2006-2009 роки по місцю проживання, сплачені квитанції на оплату комунальних послуг за 2011-2012 роки; банківська вимога АТ «Індустріально-експортний банк» від 05.11.2008р.; медична картка мого сина ОСОБА_4 , з датою взяття його на облік в поліклініку по місцю проживання в 2003р, про що можуть свідчити також свідки.

Позивач також вказує, що відповідно до п. 1 рішення Київської міської ради № 596/7933 від 24.05.2012р. гуртожитки, що є об`єктами комунальної власності територіальної громади м. Києва, які зазначені у додатку до цього рішення залишено у статусі «гуртожиток» дозволено приватизацію їх жилих приміщень, (копія рішення додається).

Позивач також вказує, що бажає приватизувати кімнату у гуртожитку, якою вона відкрито та безперешкодно користувалася з дозволу коменданта та попереднього та теперішнього балансоутримувача.

Позивач вказує, що відповідно до положень ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність).

Позивач вказує, що вона добросовісно та відкрито, більше 15 років поспіль зайняла вільну кімнату під № АДРЕСА_1 , серед багатьох вільних за адресою: м . АДРЕСА_1 та абсолютно чесно, порядно і відкрито, за мовчазної згоди балансоутримувачів, які виставляли тільки рахунки на оплату комунальних послуг, а не претензії та листи щодо незаконного мого з родиною проживання в цій кімнаті гуртожитку протягом усіх цих 15 років проживала увесь вказаний час за цією адресою і постійно сплачувала, як рівноправний квартиронаймач (кімнато наймач) за комунальні послуги по виставленим обслуговуючими організаціями рахункам.

А тому позивач просить суд згідно зустрічного позову ( а.с.54-59), відзову на позовну заяву ( а.с.88-93,137-141) зобов`язати Відповідача № 1 - Святошинську районну в місті Києві державну адміністрацію відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 344 ЦК України та на підставі рішення суду провести державну реєстрацію речового права на нерухоме майно - державну реєстрацію права приватної власності на об`єкт нерухомості - кімнату, жилою площею 22,40 кв.м. під АДРЕСА_1 гуртожитка за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 . Зобов`язати Відповідача № 2 - Комунальне підприємство «Керуюча компанія з Обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» підготувати та оформити на за ОСОБА_1 спільно з Відповідачем № 1 по факту проживання більше 15 років поспіль та видати мені особисто або моїй довіреній особі спеціальний ордер на поселення в кімнаті, жилою площею 22,40 кв.м. під № АДРЕСА_1 гуртожитка за адресою: АДРЕСА_1 та усі інші необхідні первинні і правовстановлюючі документи, які передують проведенню державної реєстрації речового права на нерухоме майно - права приватної власності в таких випадках і які не були своєчасно надані мені Відповідачем № 2. Зобов`язати Відповідача № 2 - Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» укласти зі ОСОБА_1 , як із повноцінним квартиронаймачем (кімнатонаймачем) відповідні договори: про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

У судовому засіданні позивач за зустрічним позовом просила суд задоволенні первісного позову, що поданий безпідставно та необґрунтовано Відповідачем № 2 за зустрічним позовом, відмовити у повному обсязі.

Відповідачі за зустрічним позовом Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» ( а.с.81-87) просили у задоволенні зустрічного позову відмовити, прослаючись на вимоги ст.ст.41,93,140 Констиуції України, ст.ст.5,9,15,51,128,129 Житлового кодексу Української РСР, ст.344 ЦК України, ч.5 ст.16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Украаїни", ст. 6 закону України "Про столицю України- місто герой Київ", посилаючись на те, що будинок АДРЕСА_1 , є об"єктом комунальної власності територіальної громади м. Києві і знаходиться в оперативному управлінні Святошинської районної в м. Києві державної адмінністрації та на балансі Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва». Вказували, що позивачці відомо, що вказаний гуртожиток є комунальною власністю, про що вказано у зустрічному позові. Вказували, що для набуття права власності за набувальною даністю повинні існувати певні ознаки, а саме: володіння має бути добросовісним,тобто володілець не знав і не міг знати про те. що він вололіє чужою річчк; володіння має бути відкритим, очевидним для всіх третіх осіб, яки повинні мати можливість спостерігати за ним; володіння має бути безперервним протягом визначених строків, та після січня 2011 року.

Третя особа за зустрічним позоввом: Київська міська рада, проти задоволення зустрічного позову заперечували надали суду пояснення ( а.с.146-149).

Суд заслухавши пояснення учсників справи дослідивши письмові докази, заслухавши свідчення свідків, встановив наступне.

Згідно ст. 31 ЖК Українській РСР громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю.

Згідно ст. 47 ЖК Українській РСР норма жилої площі в Українській РСР встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу.

Згідно ст. 58 ЖК Українській РСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.Форма ордера встановлюється Радою Міністрів Української РСР.Видача ордерів на жилі приміщення у військових містечках провадиться в порядку, передбаченому законодавством Союзу СРСР. Договір найму жилого приміщення. Укладення договору найму жилого приміщенняКористування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.Типовий договір найму жилого приміщення, правила користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку і придомової території затверджуються Радою Міністрів Української РСР.Умови договору найму жилого приміщення, що обмежують права наймача та членів його сім`ї порівняно з умовами, передбаченими законодавством Союзу РСР, цим Кодексом, Типовим договором найму жилого приміщення та іншими актами законодавства Української РСР, є недійсними.

Згідно ст. 116 ЖК Українській РСР якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов`язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною.Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Згідно ст. 128 ЖК Українській РСРПорядок надання жилої площі в гуртожитках визначається цим Кодексом та іншими актами законодавства України.Жила площа в гуртожитку надається одиноким громадянам і сім`ям, які мають право проживати у гуртожитках, за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації або органу місцевого самоврядування, у власності чи управлінні яких перебуває гуртожиток.Жила площа у спеціальних гуртожитках для тимчасового проживання осіб, які відбували покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк і потребують поліпшення житлових умов або жила площа яких тимчасово заселена чи яким повернути колишнє жиле приміщення немає можливості, а також осіб, які потребують медичної допомоги у зв`язку із захворюванням на туберкульоз, надається в порядку, що визначається відповідними органами місцевого самоврядування.

Згідно ст. 129 ЖК Українській РСР на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку.

Згідно ст.130 ЖК Українській РСР порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається договором, що укладається перед вселенням на надану жилу площу в гуртожитку на підставі спеціального ордера відповідно до Примірного положення про користування жилою площею в гуртожитках, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Особливості користування жилою площею в гуртожитку, який підлягає передачі у власність територіальної громади, визначаються законом.

Згідно ст. 81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.2. У справах про дискримінацію позивач зобов`язаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача.3. У справах щодо застосування керівником або роботодавцем чи створення ним загрози застосування негативних заходів впливу до позивача (звільнення, примушування до звільнення, притягнення до дисциплінарної відповідальності, переведення, атестація, зміна умов праці, відмова в призначенні на вищу посаду, скорочення заробітної плати тощо) у зв`язку з повідомленням ним або членом його сім`ї про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою обов`язок доказування правомірності прийнятих при цьому рішень, вчинених дій покладається на відповідача.4. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.5. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.6. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.7. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що відповідачі за основним позовом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 ,ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Судом встановлено, що відповідачі за основним позовом приїхали в м. Київ в 2002 році, звернулися до коменданта гуртожитку за адресою АДРЕСА_1 , яка надала у користування за плату кімнату у цьому гуртожитку АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що відповідачі за основним позовом на квартирному обліку, як особи, які потребують поліпшення житловиїх умов у Святошинській районній в м. Києві державній адміністрації не перебувають.

Судом встановлено, що відповідачі за основним позовом не були заселені у гуртожиток за адресою АДРЕСА_1 , кімнату № АДРЕСА_1 на підставі ордеру.

Судом встанволено, що відповідачі за основним позовом, знали, що користуються кімнатою АДРЕСА_1 , з усного дозволу коменданта гуртожитку за плату та гуртожиток належить до властності територіальної громади м. Києва.

Судом встановлено, що відповідачі за основним позовом писали листи до балансоутримувачів щодо видачу документів, які б свідчили, що вони є повноцінними квартиронаймачами.

Судом встановлено, що відповідачам за основним позовом було відомо, що вони користуються чужим майном, що власником майна є територіальна громада м. Києва, що будинок відноситься до сфери управління Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації та перебуває у господарському віданні та на обслуговуванні комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва».

Правовідносини між учасниками справи виникли у 2002 році, та на тай час діяв Цивільний кодекс Української РСР,1963 року.

Знідно ч.8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2004 року вказано, шо правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

При цьому основною підставою для застосування набувальної давності як підстави для виникнення права власності у користувача майном є те, що майно щодо якого ставиться таке питання є таким, що не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно.

Аналіз указаної норми дає підстави для висновку, що за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно.

При цьому необхідно виходити з того, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Отже суду при вирішенні спору належить встановити саме факт добросовісності заявника на момент отримання ним майна, а саме, що у позивача, як володільця майна не могло бути сумнівів у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Судом встановлено, що відповідачі за основним позовом, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 , разом із чоловіком та сином, заселилися у спірну квартиру без належних правових підстав, не могла не знати, що квартира належить до комунальної власності, отже власник квартири відомий, і набути право власності на комунальне житло за набувальною давністю у неї підстав не має. Така ж позиція викладена у рішення (ВС/КЦС № 755/16913/16-ц від 24.01.2019).

Докази, на які посилається позивач за зустрічним позовом на відкрите, добросовісне користування спірною кімнатою ( а.с. 60-71,94-101), та свідчення свідків ( а.с.177-180), суд вважає недопустими доказами у порядку ст. 78 ЦПК України.

А тому суд дійшов висновку, що основний позов доведений належними та допустими доказами поданими позивачем та підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити у цілому, оскільки він не грунтується на нормах законодавства України.

Судові витрати підлягають розподілу у порядку ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.41,93,140 Констиуції України, ст.ст.5,9,15,51,128,129 Житлового кодексу Української РСР, ст.344 ЦК України, ч.5 ст.16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Украаїни", ст. 6 закону України "Про столицю України- місто герой Київ" суд,

УХВАЛИВ :

Основний позов Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітного ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація про виселення - задовольнити.

Виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 із кімнати АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , код платника податків НОМЕР_3 , ОСОБА_3 ,зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , код платника податків не відомий, на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», судовий збір у розмірі 1600,00 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», третя особа: Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація, Київська міська рада про визнання права власності, про проведення державної реєстрації, зобов"язаня видати спеціальний ордер на поселення та укладеня договорів, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з часу проголошення.

Суддя Т.О. Величко