Дата документу 23.07.2019 Справа № 310/7775/16-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 310/7775/16 Головуючий у 1 інстанції Черткова Н.І.
Провадження №22ц/807/2020/19 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.

суддів: Крилової О.В.

Кухаря С.В.

при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про надання додаткового строку для прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про надання додаткового строку для прийняття спадщини.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько, ОСОБА_4 , після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з однокімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Спадкоємцями першої черги після смерті батька є він та його мати, які постійно мешкали разом з ОСОБА_4 на час його смерті. Зазначав, що інших відомих спадкоємців, які б заявляли свої права на спадщину за законом або за заповітом позивачу не відомо, тобто ОСОБА_2 та його мати ОСОБА_3 на час смерті ОСОБА_4 є єдиними спадкоємцями за законом.

Спадкова справа після смерті батька не заводились, заяви про прийняття спадщини та відмову від неї не подавались.

Зазначав, що пропуск строку для прийняття спадщини був обумовлений його довготривалою хворобою, матеріальними труднощами, що в сукупності перешкодило йому своєчасно прийняти спадщину. Зазначені причини пропуску строку на прийняття спадщини просив визнати поважними.

З огляду на вищевикладене, з урахуванням уточнень, просив суд визначити для нього додатковий строк у три місяці для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, що залишилась після смерті його батька ОСОБА_4 .

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20 грудня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визначено ОСОБА_2 додатковий строк у три місяці з дня набрання даного рішення законної сили, для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, після смерті його батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що письмовими доказами підтверджується факт довготривалої хвороби ОСОБА_3 , що перешкодило йому своєчасно звернутись з заявою про прийняття спадщини, а отже є підстави для визнання поважної причини пропуску строку звернення до нотаріальної контори.

На вказане рішення, ОСОБА_1 , який не приймав участь у справі подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, спросив скасувати рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20 грудня 2016 року, та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначав, що ОСОБА_3 не могла бути відповідачем по даній справі, оскільки на момент смерті спадкодавця вони були офіційно розлучені, що підтверджується копією довідки Бердянського міськрайонного відділу ДРАЦС ГТУЮ у Запорізькій області. Крім того, відповідачем не надано документів підтверджуючих право на спадщину після ОСОБА_4 . Щодо поважності причин пропуску строку для звернення позивача, ОСОБА_1 зазначив, що довідкою не підтверджується факт хвороби ОСОБА_2 протягом 10 років, а матеріальне становище не є поважною причиною для пропуску строку звернення з заявою про прийняття спадщини.

08 липня 2019 року на адресу апеляційного суду від ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , проте, всупереч ч. 6 ст. 178 ЦПК України до відзиву не додано довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника. В матеріалах справи також відсутні докази про те, що ОСОБА_5 наділена повноваженнями представляти інтереси позивача ОСОБА_2 .

Заслухавши суддю-доповідача, доводи та пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування судом матеріального або процесуального права.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" від 18 грудня 2009 року № 14, обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Європейський суд з прав людини також вказує, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи (рішення у справі "Руїз Торіха проти Іспанії".

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

У відповідності до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Частиною 1 ст. 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Статтею 1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Згідно змісту ст. 1272 ЦК України позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається: 1) у разі відсутності письмової згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори; 2) у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину та могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що позивачем не було наведено жодних поважних причин пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 1,6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Позивачем по справі є ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 11).

Проте, на підтвердження поважності причин пропуску строку для звернення з заявою про прийняття спадщини, позивачем надано виписку №117 з амбулаторної карти № 163 (російською мовою) ОСОБА_6 , 1957 г.р. (а.с. 21).

Таким чином, зазначена довідка була помилкова прийнята судом першої інстанції в якості належного доказу на підтвердження хвороби позивача, оскільки видана особі з іншим роком народження.

Щодо матеріальних труднощів, які перешкоджали зверненню позивача із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк, колегія зазначає, що дана обставина взагалі не підтверджена будь-якими доказами.

Отже, позивачем не було надано до суду першої інстанції жодних доказів поважності пропуску 6-місячного строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини.

Докази, які би свідчили про намагання ОСОБА_3 звернутися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини у встановлений законом 6-місячний строк в матеріалах справи відсутні.

Також, в матеріалах справи відсутні докази неможливості звернення позивача до нотаріуса з зазначеною заявою.

Так суд, задовольняючи вказаний позов, не вмотивував своїх висновків належним чином, фактично виклавши в мотивувальній частині рішення зміст позовних вимог, але не дослідивши та не встановивши фактично вказаних обставин, оскільки не витребував та не дослідив спадкової справи після смерті спадкодавця.

Отже, суд фактично не досліджував предмет спору - поважність причин пропуску строку ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_4 , зосередившись на обставинах визнання позову відповідачем ОСОБА_3 .

Проте, з матеріалів справи вбачається, зокрема з довідки Бердянського міськрайонного відділу ДРАЦС ГТУЮ у Запорізькій області від 18.04.2019р., що в архіві відділу в наявності актовий запис про розірвання шлюбу № 154 від 30.03.1999 року, на гр. ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с. 52).

Тобто, на момент смерті ОСОБА_4 шлюб між ним та ОСОБА_3 було розірвано, а отже, судом першої інстанції передчасно було встановлено, що позивач з відповідачем є спадкоємцями першої черги.

З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що державним нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори Запорізької області Сальнік О.Ю. було відмовлено ОСОБА_5 , яка діє від імені громадянина Російської Федерації ОСОБА_3 , 1966 р.н. у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки було встановлено, що квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за іншим власником у зв`язку з її відчуженням у 2015 році (а.с. 72).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

В силу покладених процесуальним законом повноважень суд роз`яснює позивачеві його процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення таких дій, а встановивши, що у справі не залучено усіх суб`єктів, які мають відповідати за позовом у межах заявлених позовних вимог як відповідачі, відмовляє у позові з цих підстав.

Проте, суд першої інстанції не з`ясував належним чином питання щодо складу осіб, які мають брати участь у розгляді справи, а апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості усунути такі недоліки.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції не можна вважати законним та обґрунтованим, а тому у відповідності до положень п. 4 ч. 3, п.п. 1,3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, приймаючи нову постанову, апеляційний суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат, які підлягають у цій справі компенсуванню ОСОБА_7 за рахунок ОСОБА_3 .

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20 грудня 2016 року у цій справі скасувати, прийняти нову постанову, за якою:

«У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про надання додаткового строку для прийняття спадщини відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 826,80 (вісімсот двадцять шість гривень вісімдесят копійок).»

Постанова набирає законної сили з дняїї прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 01 серпня 2019 року.

Головуючий:

Судді: