КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 755/528/17

провадження № 22-ц/824/10690/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А.,

суддів - Лівінського С.В., Мараєвої Н.Є.

за участю помічника судді, який за дорученням головуючого судді здійснює повноваження секретаря судового засідання - Виноградової А.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2018 року у складі судді Арапіної Н.Є.

за заявою представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про забезпечення позову

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів

та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів у порядку зворотної вимоги (регресу), -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів в розмірі 21 512 000 грн.

У мотивування позову посилався на те, що 31 травня 2006 року ОСОБА_4 склав розписку про одержання від нього, ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 1 600 000 доларів США в розрахунок за 134 земельні ділянки, які знаходяться на території садового товариства «Українська земля» (далі - СТ «Українська земля»).

01 червня 2011 року ОСОБА_2 надав ОСОБА_4 розписку про відсутність будь-яких з його боку претензій щодо виконання останнім домовленостей. Про цю розписку він дізнався 02 липня 2014 року під час ознайомлення з матеріалами справи № 2/4356/2011 у Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних та кримінальних справ. Тому ОСОБА_2 став його боржником на суму 800 000 доларів США.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошові кошти у розмірі 21 512 000 грн. та судові витрати.

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів у порядку зворотної вимоги (регресу). Зазначав,що він передав ОСОБА_4 особисті грошові кошти у розмірі 1 600 000 доларів США, як гарантовану суму для придбання 134 земельні ділянки, що знаходяться на території ГО СТ «Українська земля», про що ОСОБА_4 написав розписку. На прохання ОСОБА_1 він зазначив у вказаній розписці і його прізвище для того, щоб у подальшому ОСОБА_1 , як його діловий партнер, міг оформити частину землі на себе чи довірених осіб з виплатою йому їхньої вартості.

ОСОБА_4 , як кредитор по завдатку, оформленому вказаною розпискою від 31 травня 2006 року, виконав свій обов`язок із забезпечення укладення договорів купівлі-продажу земельних ділянок на його користь та на користь ОСОБА_1 , а солідарний обов`язок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по сплаті грошових коштів у рахунок належних платежів за такими договорами виконав останній самостійно.

Таким чином, вказував, що він набув статусу кредитора по відношенню до ОСОБА_1 за розпискою від 31 травня 2006 року, а ОСОБА_1 набув статусу боржника по сплаті йому рівної частки переданого завдатку, що становить 800 000 доларів США.

Враховуючи викладене, ОСОБА_2 просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 800 000 доларів США, що еквівалентно 21 688 000 грн. у порядку зворотної вимоги та збитки у розмірі 12 547 568 грн. 40 коп., а всього 34 235 568 грн. 40 коп.

У жовтні 2018 року представник відповідач ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернулася в суд із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_1 , а саме на: нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа - 64, 6 кв. м; будівлю (гараж літ. Ж) загальною площею 56,60 кв. м., за адресою: АДРЕСА_2 ; виробничу базу за адресою: АДРЕСА_3 ; квартиру АДРЕСА_4 .

Крім того, представник відповідача просив про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно дружини ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , а саме: земельну ділянку площею 0,0553 га, за адресою: АДРЕСА_5 , земельну ділянку АДРЕСА_6 ; земельну ділянку площею 0.25 га, за адресою: с . Лісники, Києво-Святошинський район, Київська область ; земельну ділянку площею 0.25 га, за адресою: с. Лісники, Києво-Святошинський район, Київська область ; машиномісце АДРЕСА_7 , загальна площа 14,9 кв. м; земельну ділянку площею 0,2499 га за адресою: с . Лісники, Києво-Святошинський район, Київська область ; земельну ділянку площею 0,25 га, за адресою: с. Лісники,Києво-Святошинський район, Київська область ; земельну ділянку площею 10,2125 га, за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Вузівська сільська рада; квартиру АДРЕСА_8 ; земельну ділянку за адресою: Київська область, Обухівський район, Нещерівська сільська рада , садове товариство «Українська земля» ( далі - СТ «Українська земля») , земельну ділянку; земельну ділянку за адресою: Київська область, Обухівський район, Нещерівська сільська рада, СТ «Українська земля» , земельну ділянку б/н , кадастровий номер: НОМЕР_1 ; земельну ділянку, за адресою: Київська область , Обухівський район, Нещерівська сільська рада, СТ «Українська земля», земельну ділянку б/н , кадастровий номер: НОМЕР_2 ; земельну ділянку, за адресою: Київська область , Обухівський район , Нещерівська сільська рада, СТ «Українська земля» , земельну ділянку б/н , кадастровий номер: НОМЕР_3 ; квартиру АДРЕСА_9 ; земельну ділянку, на території Козинської селищної ради, площею 0,2 га, кадастровий номер: НОМЕР_4 ; земельну ділянку, на території Козинської селищної ради, площею 0,2 га, кадастровий номер: НОМЕР_5 ; земельну ділянку, розташовану в адміністративних межах Великодимерської сільської ради Броварського району Київської області, кадастровий номер: НОМЕР_6 .

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що враховуючи те, що предметом стягнення є надзвичайно велика сума грошових коштів, тому є ризик того, що з метою уникнення виконання рішення суду відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 буде діяти недобросовісно та відчужить належне йому майно на користь третіх осіб. Невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно призведе до порушення прав позивача у разі задоволення позову та виключить можливість ефективного виконання судового рішення.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2018 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду, представник ОСОБА_2 просить її скасувати та задовольнити заяву про забезпечення позову, посилаючись на те,що ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд, постановляючи ухвалу, не взяв до уваги, що між сторонами виник спір на суму більше 34 млн. грн., сума грошових коштів є надзвичайно велика , а тому є ризик уникнення відповідачем виконання майбутнього рішення шляхом відчуження належного йому майна на користь третіх осіб.

Постановою Київського апеляційного суду від 30 січня 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 задоволено частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2018 року скасовано.

Заяву представника ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт на нежитлову будівлю, загальною площею 64,6 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 ; будівлю (гараж літ. Ж), загальною площею 56,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 ; виробничу базу, за адресою: АДРЕСА_3 , що належить на праві власності ОСОБА_1 ; квартиру, загальною площею 51,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_4 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .

В іншій частині вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 05 червня 2019 року касаційнускаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 30 січня 2019 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи постанову суду апеляційної інстанції, Верховний Суд виходив з того, що апеляційний суд, задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, не зазначив чим обґрунтовано таку заяву, а також не зазначив доказів на підтвердження її вимог, не врахував, що представником відповідача заява про забезпечення зустрічного позову подана 28 жовтня 2018 року, тобто через 2 роки після прийняття його зустрічного позову.

Представник ОСОБА_1 у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечувала та просила залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, свого представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

09 серпня 2019 року на адресу апеляційного суду надійшло клопотання представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи з підстав перебування у відпустці, яке не підлягає задоволенню з огляду на обізнаність представника про судове засідання, можливість відповідача скористуватися послугами іншого адвоката або з`явитися в судове засідання особисто.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції виходив з того, що представником відповідача не надано будь-яких доказів, якими підтверджується, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, що дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення зустрічного позову.

Проте, з таким висновком суду колегія не погоджується з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Положеннями статті 152 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії тощо. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків (пункт 4 постанови Пленуму Верховного Суду України

від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Судом установлено, що між сторонами дійсно виник спір, оскільки ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом про стягнення з ОСОБА_1 21 688 000 грн. у порядку зворотної вимоги та збитків у розмірі 12 547 568,40 грн.

Предметом цього спору є стягнення коштів, а саме, надзвичайно великої суми грошових коштів, тому колегія доходить висновку про обґрунтованість заяви та про часткове її задоволення, оскільки існує ризик того, що з метою уникнення виконання рішення суду відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 , можливо, буде діяти недобросовісно та відчужить належне йому майно на користь третіх осіб, а тому невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно призведе до порушення прав позивача у разі задоволення позову та виключить можливість ефективного виконання судового рішення.

З огляду на вимоги частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, а тому час подання заяви про забезпечення позову у залежність із подачею зустрічного позову не постає і правового значення для вирішення питання по суті не має.

Отже, підсумовуючи наведене та з метою забезпечення позову, суд уважає за необхідне вжити заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 від можливих недобросовісних дій із боку відповідача ОСОБА_1 з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Матеріалами справи встановлено належність ОСОБА_1 на праві власності квартири АДРЕСА_4 ; нежитлової будівлі, загальною площею 64,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 ; будівлі (гараж літ. Ж), загальною площею 56,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 ; виробничої бази, за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до абз. 2,3 п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам рекомендовано, враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси всіх осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Переважне право не може бути підставою для накладення арешту і іншого забезпечення позову.

Таким чином, на підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку про задоволення заяви в частині накладення арешту на вищезазначене майно, що належить відповідачу за зустрічним позовом ОСОБА_1 , окрім виробничої бази, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 з метою недопущення порушення прав власника та перешкоджання господарській діяльності.

Відмовляючи у задоволенні решти вимог заяви, колегія суддів виходить з того, що ОСОБА_5 не є учасником справи, та не є стороною спірних правовідносин.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Оскільки ухвала суду від 29 жовтня 2018 року постановлена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, така ухвала підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про задоволення заяви про забезпечення позову частково.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2018 року - скасувати.

Заяву представника ОСОБА_2 про забезпечення позову - задовольнити частково.

Накласти арешт на нежитлову будівлю (реєстраційний номер 000), загальною площею 64,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_7 ); будівлю (гараж літ. Ж) (реєстраційний номер 2), загальною площею 56,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_7 ); квартиру (реєстраційний номер 35039611), загальною площею 51,6 кв. м., за адресою: АДРЕСА_4 , що належить на праві власності ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_7 ).

В іншій частині заяви - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 серпня 2019 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді С.В. Лівінський

Н.Є. Мараєва