19.08.2019 227/2940/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2019 року м.Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області в складі:

Головуючого судді -Левченко А.М.,

за участі секретаря судового засідання -Черкасової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,-

ВСТАНОВИВ

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку за наступними підставами:

ОСОБА_1 є власником частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . В будинку прописаний також з 23.06.2015 року її знайомий. 01.07.2015 року він поїхав шукати іншу роботу, тому тривалий час не проживає у даному будинку, не сплачує комунальні послуги, та не бере участі у його утриманні. Для вчинення певних правочинів, щодо будинку, для забезпечення власних потреб необхідна згода проживаючих в ньому осіб. ОСОБА_2 не проживає та не допомагає позивачу вести господарство, його прописка в її будинку не дозволяє їй розпоряджатися ним на власний розсуд та значно обмежує її законні права.

На підставі чого просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 . та зняти його з реєстрації.

Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області провадження у справі відкрито та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Клопотань про виклик сторін у судове засідання не надходило.

Відповідач відзив на позов до суду не надав.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Судом встановлено, що згідно копії договору дарування частини житлового будинку від 17.08.2007 року та копії витягу з Державного реєстру правочинів №4470003 від 17.08.2007 року, 1/2 частина житлового будинку з надвірними побудовами і спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить ОСОБА_1 . (а.с.8,9).

Відповідно до довідок відділу Добропільської міської ради Донецької області № 01-028/3228 від 10.06.2019 р., №16-19/735 від 18.07.2019 р., ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.7,18).

З акту про не проживання складеного головою квартального комітету ОСОБА_3 та двома сусідами, встановлено, що ОСОБА_2 , в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , не проживає, під час обстеження житла його особистих речей в будинку не виявлено. (а.с.23).

Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, про що говориться у ст. 321 ЦК України.

Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які визначають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

В силу ст.391 ЦК України, п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року із змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» власник має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 71 ЖК України, суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин.

Статтею 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ч.4 ст.156, ч.2 ст.64 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать дружина власника, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом із власником і ведуть з ним спільне господарство.

Як встановлено судом, відповідач по справі не є членом сім`ї власника квартири і не перебуває з власником квартири у сімейних відносинах.

Суду не представлено доказів, що підтверджують право власності відповідача на частку в домоволодінні, чи право відповідача на збереження права на житло при його відсутності за місцем проживання.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Разом з тим, беручи до уваги те, що відповідач не є членом сім`ї позивача, суд вважає, що належним способом захисту позивача у даному спорі буде усунення перешкод у користуванні власністю у порядку ст. 391 ЦК України шляхом зняття відповідача з реєстрації за вказаною адресою. Тобто, у даному випадку є помилковим застосування до виниклик між сторонами правовідносин положень ст. 405 ЦК України та визнання відповідача як члена сім`ї позивача таким, що втратив право користування житлом.

На підставі досліджених доказів судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не є родичем позивача, не проживає в будинку позивача з 01.07.2015 року і суду не представлено ніяких доказів про існування домовленостей між сторонами щодо користування будинком. Витрат на утримання будинку він не несе. Його реєстрація в будинку позивача перешкоджає йому, як власнику, розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд.

Таким чином, реєстрація місця проживання ОСОБА_2 не тягне за собою виникнення у нього прав на житло, в якому він зареєстрований, а лише посвідчує факт проживання особи в певному місці і то за умови згоди власника цього житла, а тому слід визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

Що стосується вимог про зняття відповідача з реєстрації, то в цій частині позов не підлягає задоволенню, оскільки в результаті визнання судом особи такою, що втратила право користування житлом, само судове рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставою згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» для зняття особи з реєстрації.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4,76-80, 264, 265, 354 ЦПК України, ст. ст.317,319 ЦК України, суд,-

УХВАЛИВ

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

В решті позову відмовити.

У разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.

Відповідно до Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Добропільський міськрайонний суд Донецької області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст.265 ЦПК України:

- позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ;

- відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ;

Повне судове рішення складено 19.08.2019 року.

Суддя А.М. Левченко

19.08.2019