Справа № 523/9475/19
Провадження №2/523/3682/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

З а о ч н е

"08" серпня 2019 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого судді Шепітко І.Г.

при секретарі Мица А.С.,

розглянувши в залі суду №22 у м.Одесі цивільну справу у порядку спрощеного позовного провадження за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (Код , 73003, м. Херсон, пр. Ушакова, буд. 53) до ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку, -

В С Т А Н О В И В :

Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що відповідно до укладеного договору № 014/0075/82/61527 від 28.07.2006 року відповідач отримала кредит у розмірі 18 000,00 долларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 28.07.2016 року. Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. У порушення зазначених норм закону та умов договору Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував, 21.06.2010 року Суворовським районним судом м.Одеси ухвалене рішення по справі№ 2-2972/10р., відповідно до якого позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено та стягнуто у солідарному порядку заборгованість з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за Кредитним договором № 014/0075/82/61527 від 28.07.2006 року у розмірі 186 961 грн. 59 коп. та вирішено питання щодо розподілення судових витрат. 10.03.2011 року Апеляційним судом Одеської області скасовано Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 червня 2010 року. Суд ухвалив нове рішення, відповідно до якого стягнув в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/0075/82/61527 від 28 липня 2006 року в сумі 24 566,91 дол. США, що складає 186 961,59 грн. та вирішено питання щодо розподілення судових витрат. У зв`язку з невиконанням Рішення суду, Відповідач станом на 26.03.2019 року має заборгованість - 43 545,80 Дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку становить: 1 170 908,94 грн., яка складається з:

заборгованості за кредитом у розмірі - 14 461,62 Дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає: 388 860,47 грн., в тому числі прострочена заборгованість за кредитом: 14 461,62 Дол США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає: 388 860,47 грн.;

заборгованості за відсотками у розмірі - 29 084,18 Дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає: 782 048,47 грн., в тому числі прострочена заборгованість за відсотками: 28 888,45 Дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає: 776 785,46 грн.

У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором АТ «Райффайзен Банк Аваль» і Відповідач 28.07.2006 року уклали договір іпотеки, який зареєстрований за №2573. Згідно з договором іпотеки, відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_2 . Майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки становить 331 532 грн. 00 коп.

Виходячи із зазначеного, АТ «Райффайзен Банк Аваль» просить суд: в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 014/0075/82/61527 від 28.07.2006 року, в розмірі 43 545,80 доларів США, звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_2 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки №2573 від 28.07.2006 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, за початковою ціною, яка встановлена на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна; виселити ОСОБА_4 , яка зареєстрована та проживає у квартирі АДРЕСА_2 .

Ухвалою суду відкрито провадження за вказаним позовом та призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні. Одночасно запропоновано відповідачам у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Суворовського районного суду м. Одеси заперечення проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов. Копію ухвали надіслано сторонам.

Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подала, у зв`язку з чим згідно ч.5 ст.279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини є достатніми для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Так, судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № 014/0075/82/61527 від 28.07.2006 року відповідач отримала кредит у розмірі 18 000,00 долларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 28.07.2016 року.

Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати.

У порушення зазначених норм закону та умов договору Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав.

21.06.2010 року Суворовським районним судом м. Одеси ухвалене рішення по справі № 2-2972/10р., відповідно до якого позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено та стягнуто у солідарному порядку заборгованість з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за Кредитним договором № 014/0075/82/61527 від 28.07.2006 року у розмірі 186 961 грн. 59 коп. та вирішено питання щодо розподілення судових витрат.

10.03.2011 року Апеляційним судом Одеської області скасовано Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 червня 2010 року. Суд ухвалив нове рішення, відповідно до якого стягнув в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/0075/82/61527 від 28 липня 2006 року в сумі 24 566,91 дол. США, що складає 186 961,59 грн. та вирішено питання щодо розподілення судових витрат.

'У зв`язку з невиконанням Рішення суду Відповідач станом на 26.03.2019 року має заборгованість - 43 545,80 Дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку становить: 1 170 908,94 грн., яка складається з:

заборгованості за кредитом у розмірі - 14 461,62 Дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає: 388 860,47 грн., в тому числі прострочена заборгованість за кредитом: 14 461,62 Дол США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає: 388 860,47 грн.;

заборгованості за відсотками у розмірі - 29 084,18 Дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає: 782 048,47 грн., в тому числі прострочена заборгованість за відсотками: 28 888,45 Дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає: 776 785,46 грн.

У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором АТ «Райффайзен Банк Аваль» і відповідач 28.07.2006 року уклали договір іпотеки, який зареєстрований за №2573. Згідно з договором іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_2 . Майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 331 532 грн. 00 коп.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобовязання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ст. 38 цього Закону, яка передбачає право Іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Названі та інші повноваження надані іпотекодержателю іпотекодавцем на здійснення дій з продажу предмету іпотеки від імені іпотекодавця будь-якій особі-покупцеві у разі порушення основного зобов`язання містяться у договорі іпотеки, укладеному між відповідачем та позивачем, у розділі, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. На момент укладення договору іпотеки сторони прийшли до взаєморозуміння, що перелік зазначених у договорі іпотеки повноважень з продажу предмету іпотеки іпотекодержателем не є вичерпним.

Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 Закону України «Про іпотеку».

Стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У частині першій статті 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з положеннями частини третьої зазначеної статті, договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Отже, аналіз положень статей 33, 36-39 Закону України «Про іпотеку» дає підстави для висновку про те, що законодавець визначив три способи захисту на задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових - на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Умовами іпотечного договору сторони узгодили, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Закон визначає спеціальний порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, у тому числі деякі правила для здійснення реалізації предмета іпотеки за рішенням суду, зокрема в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві.

Крім того, за вимогами частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку», встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

За змістом частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Разом з тим відповідно до статей 19, 57 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо наприклад, така вартість майна змінилася.

Так, у постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року № 14-11цс18 зазначено, що у спорах цієї категорії, лише не зазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення та не тягне за собою безумовного скасування судових рішень.

Відповідно до таких засад цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність (стаття 3 ЦК України) співмірність заборгованості та предмета іпотеки необхідно оцінювати з урахуванням конкретних обставин справи: розміру боргу та характеристики предмета застави.

Матеріали справи містять погоджену між іпотекодавцями та іпотекодержателем у розумінні частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку» ціну продажу предмета іпотеки 331532 грн. (п.1.4 іпотечного договору від 28.07.2006 року), що за відсутності інших наданих сторонами доказів є достатнім для виконання судом вимог статті 39 Закону України «Про іпотеку» щодо встановлення початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Таким чином, вирішення питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу за початковою ціною, визначеною сторонами при укладанні договору відповідає вказаному правому висновку Верховного Суду, з урахуванням розміру заборгованості та вартості предмета іпотеки визначеної сторонами.

Судом також встановлено, що квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_5 на підставі Договору купівлі - продажу нерухомого майна, зареєстрованого Регіональною Універсальною Біржею «Александр - Н» м.Одеси 20.05.1999 року за № Н/99-01675.

Іпотечний договір між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_6 було укладено 28.07.2006 року.

Необхідно відзначити, що Верховний Суд України в постановах №6-1049цс15 від 02.09.2015 року, №6-1484цс15 від 21.10.2015 року, №6-1033цс15 від 21.10.2015 року, №6-1469цс15 від 16.12.2015 року, №6-3064цс15 від 02.03.2016 року, №6-197цс16 від 22.06.2016 року неодноразово підтримував позицію, що при вирішенні питання про виселення з іпотечного майна суди повинні окрім статті 40 Закону України «Про іпотеку» враховувати положення статті 109 ЖК УРСР, яка говорить,що громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.

Отже, оскільки квартира, яка є предметом іпотеки, не була придбана за кредитні кошти, а позивач не визначає інше постійне місце проживання для відповідача, то позовні вимоги в часті виселення не підлягають задоволенню.

Окрім того, суд вважає, що до даних правовідносинах також необхідно застосувати дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року № 1304-VII.

Так, відповідно до п.1 ст.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року № 1304-VII, який опубліковано 07.06.2014р., протягом дії цього Закону: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

З кредитного договору вбачається, що кредит видався в іноземній валюті у розмірі 18000 доларів США на споживчі цілі. Квартира площею 61,9 кв.м., житлова площа 43,0 кв.м.

Таким чином, на відповідачку розповсюджується дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року № 1304-VII.

З іншими вимогами позивач не звертався, відповідачка не спростувала жодним належним і допустимим доказом зазначені позивачем обставини.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст.ст.133, 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачені ним і документально підтвердженні судові витрати, що складаються зі сплаченого судового збору у розмірі 3842,00 грн.

Керуючись ст.ст.9-13, 76-83, 95, 128-131, 133, 141, 211, 223, 247, 263-265, 268, 272, 273, 280-284, 288, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (Код , 73003, м. Херсон, пр. Ушакова, буд. 53) до ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку - задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 014/0075/82/61527 від 28.07.2006 р., звернути стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно - трикімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_7 на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого Регіональною Універсальною Біржею «Александр - Н» м.Одеси 20.05.1999 року за № Н/99-01675.

Визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну продажу на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ), на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (Код , 73003, м. Херсон, пр. Ушакова, буд. 53), витрати по сплаті судового збору у розмірі 3842,00 грн.

Відстрочити виконання рішення суду в частині реалізації предмета іпотеки з прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» - до припинення дії Закону України «Про мараторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

В іншій частині позову - відмовити.

Копію заочного рішення направити сторонам у справі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08.08.2019 року.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

У відповідності до п.п.15.5, п.п.15 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, зокрема до Суворовського районного суду м.Одеси.

Суддя: