Справа № 727/8080/19
Провадження № 2/727/1461/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2019 року м. Чернівці

Шевченківський районний суд м.Чернівці в складі:

головуючої судді - Кодрян Л.І.

за участю секретаря Гомонович Н.Г.

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , який діє у інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно,-

ВСТАНОВИВ :

29 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, як законний представник в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до ОСОБА_3 про визнання права власності за ОСОБА_2 на квартиру за адресою АДРЕСА_1 .

29 липня.2019 року разом з позовом ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на квартиру за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 32,82 кв.м., в тому числі житловою площею 22, 40 кв.м. та заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаної квартири.

Обґрунтовуючи вказану заяву, позивач зазначив, що він звернувся з позовом до суду в інтересах малолітнього ОСОБА_2 про визнання права власності на вищезаначену квартиру.

Позивач вказав, що відповідач на даний час зареєструвала спірну квартиру на себе на підставі договору дарування від 27.08.2003 року, який втратив на момент реєстрації парва власності на вказану квартру законнної сли, тим самим позбавивиши малолітнього права на житло.

Позивач вважає, що відповідач дізнавшись про поданий позов може вжити заходи щодо відчуження нерухомого мана на користь третіх осіб, а невжиття заходів забезпечення позову в подальшому може утруднити або унеможливити виконання рішення суду.

Судом з`ясовано, що в провадження суду надійшов позов ОСОБА_1 , який діє у інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно.

З долучених до позовної заяви документів вбачається, що між відповідачем ОСОБА_3 та позивачем ОСОБА_1 , який діяв, як законний представник малолітнього сина ОСОБА_2 , укладено договір дарування квартири АДРЕСА_2 від 29 жовтня 2009 року. Відповідно до вказаного договору ОСОБА_3 зазначена квартира подарована ОСОБА_1 , який діяв, як законний представник малолітнього сина ОСОБА_2 .

Посилаючись на докази, додані до позовної заяви, позивач вважає, що невжиття заходів забезпечення позову в даній справі може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Як передбачено ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.п.1,2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Згідно розяснень, що надані в п.4 Постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та реально існує загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладання арешту, або майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Таким чином, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності звязку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у звязку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, дослідивши додані до заяви докази, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду у разі відчуження відповідачем майна та вважає за необхідне частково забезпечити позов шляхом накладення заборони вчиняти дії направлені на його відчуження.

В частині вимог про накладення арешту на майно суд відмовляє виходячи з наступного.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Разом з тим, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свободгарантують принцип непорушності права власності.

Згідно з ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути обмежений в своїй власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Тому, суд вважає, що накладення арешту на майно є порушенням права власника мирно володіти своїм майном, доки право власності не спростовано в належному порядку, він має право, володіти та користуватись своїм майном та несе ризик його випадкового пошкодження чи знищення.

Накладення судом заборони відчуження майна в повній мірі може забезпечити виконання рішення суду та не призведе до порушення прав та інтересів інших осіб.

Отже, застосування таких заходів забезпечення позову не порушить прав та охоронюваних законом інтересів відповідача у справі чи інших осіб, що не є учасниками даного судового процесу, а лише запровадить тимчасові обмеження, існування яких дозволить створити належні умови для запобігання перешкод у виконанні рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Крім цього даний вид забезпечення позову є співмірним заявленим позовним вимогам.

Вирішуючи питання про необхідність застосування зустрічного забезпечення суд виходить з того, що, на час вирішення заяви про забезпечення позову, суд не має будь-яких відомостей про існування визначених ч. 3 ст.154 ЦПК України обставин, за наявності яких, суд зобовязаний застосувати зустрічне забезпечення.

Керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , який діє у інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно - задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження квартири АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_3 ( індефікаційний номер НОМЕР_1 ).

В іншій частині заяви про забезпечення позову відмовити.

Копію ухвали направити для виконання до Відділу з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного управління Чернівецької міської ради та сторонам для відома.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківький районний суд м.Чернівці шляхом подачі апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її постановлення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвалу складено та підписано 30.07.2019 року.

СУДДЯ Л.І.Кодрян