Постанова

Іменем України

24 липня 2019 року

м. Київ

справа № 175/4839/15-ц

провадження № 61-35605 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Кривцової Г. В., Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Тамакулової В. О., Прозорової М. Л., Макарова М. О.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», правонаступником якого є акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»; банк), про захист прав споживача та стягнення коштів за депозитними договорами.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договори банківських вкладів:

- 20 квітня 2012 року договір № SAMDN4915 про розміщення грошових коштів на депозитному рахунку (№ НОМЕР_1 , з 21 жовтня 2012 року № НОМЕР_2 ), вклад «Копилка 6 мес.» в іноземній валюті (USD), строком на 6 місяців по 20 жовтня 2012 року з можливістю збільшення суми вкладу та автоматичною пролонгацією дії договору. За користування грошовими коштами, банк виплачує 7,75 відсотків річних, відсотки капіталізується шляхом додавання до основної суми вкладу. Станом на 30 січня 2014 року сума після неодноразового поповнення та пролонгації договору на вкладному рахунку разом з нарахованими відсотками становить 1 406,17 USD.

- 02 жовтня 2013 року договір № SAMNDN0539 про розміщення грошових коштів на депозитному рахунку (№ НОМЕР_3 ), вклад «Стандарт» у іноземній валюті (EUR), строком на 93 дні по 02 січня 2014 року з щомісячною виплатою відсотків, можливістю збільшення суми вкладу та автоматичною пролонгацією дії договору. За користування грошовими коштами, банк виплачує 5,5 відсотків річних. Станом на 03 березня 2014 року разом з нарахованими відсотками сума вкладу становила 3 135,45 EUR.

- 15 січня 2014 року договір № SAMDNWFD500 про розміщення грошових коштів на депозитному рахунках (№ НОМЕР_4 ), вклад «Депозит Плюс» з щомісячною виплатою відсотків, можливістю збільшення суми вкладу та автоматичною пролонгацією дії договору. За користування грошовими коштами, банк виплачує 17 відсотків річних. Станом на 15 березня 2014 року разом з нарахованими відсотками сума вкладу становила 8 205,25 грн.

Договори № SAMDNWFD500 «Депозит плюс» та № SAMDN4915 «Копилка 6 мес.» були укладені у головному Ялтинському відділенні Кримської філії ПАТ КБ «ПриватБанк», а договір № SAMNDN0539 «Стандарт» - укладено у Ялтинському відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» шляхом переведення на обслуговування з Дніпропетровського відділення № 44 ПАТ КБ «ПриватБанк» депозиту «Стандарт» № SAMDN8883 рахунок № НОМЕР_5 .

Він неодноразово надсилав вимоги до відповідача про переведення депозитних вкладів на обслуговування у Дніпропетровську філію ПАТ КБ «ПриватБанк» у відділення № 79, надання інформації про стан рахунків, видачі відповідних банківських виписок про наявність коштів на банківських рахунках та про надання інформації про умови реструктуризації.

Однак відповідач вимоги не виконував, відмовляв у наданні будь-якої інформації за вкладами, а у своїх відповідях посилався на неможливість виконання таких вимог у зв`язку з тимчасовою окупацією території Автономної Республіки Крим.

19 червня 2015 року він подав заяви до банку про повернення вкладів та нарахованих відсотків.

Враховуючи те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлялося повернути йому вклади і проценти, він звернувся до суду та просив стягнути з відповідача кошти за депозитними договорами і нараховані відсотки та судові витрати, які складаються із витрат на правову допомогу у сумі 2 500,00 грн та суми сплаченого судового збору в розмірі 1 354,55 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 червня 2016 року у складі судді Озерянської Ж. М. позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ПАТ КБ «Приват Банк» на користь ОСОБА_1 за депозитним вкладом «Копилка 6 мес» № SAMDN4915 від 20 квітня 2012 року основну суму вкладу і нараховані відсотки у розмірі 1 406,17 доларів США та відсотки відповідно до умов договору у розмірі 212,49 доларів США, а всього 1 618,66 доларів США.

Стягнуто з ПАТ КБ «Приват Банк» на користь ОСОБА_1 за депозитним вкладом «Стандарт» на 6 місяців № SAMNDN0539 від 02 жовтня 2013 року основну суму вкладу і нараховані відсотки у розмірі 3 135,45 євро, відсотки відповідно до умов договору у розмірі 300,58 євро, а всього 3 436,03 євро.

Стягнуто з ПАТ КБ «Приват Банк» на користь ОСОБА_1 за депозитним вкладом «Депозит Плюс» № SAMDNWFD500 від 15 січня 2014 року основну суму вкладу і нараховані відсотки у розмірі 8 205,25 грн, відсотки відповідно до умов договору у розмірі 2 745,22 грн, а всього 10 950,47 грн.

Стягнуто з ПАТ КБ «Приват Банк» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 2 500 грн та судовий збір в розмірі 1 354,55 грн, а всього 3 854,55 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що факт укладення між сторонами договорів банківських вкладів, згідно з якими позивач передавав банку грошові кошти для розміщення на депозитних рахунках, доведено. Доказів виплати банком коштів та нарахованих відсотків вкладнику суду не надано. На вимоги позивача повернути суми вкладів та нараховані відсотки банк не реагував, посилаючись на те, що кошти вносились у банківському відділенні на території Автономної Республіки Крим, яка є тимчасово окупованою територією, що позбавляє відповідача можливості перевірити вимоги позивача та виконати умови договору.

Ухилення відповідача від повернення вкладів позивачу є неправомірним та безпідставним, оскільки відповідно до вимог статті 1066 ЦК України банк використовує кошти клієнта, гарантуючи його право безперешкодного розпорядження. Він не має права встановлювати непередбачені договором чи законом обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Припинення діяльності філії банку не впливає на обсяг зобов`язань банку відповідно до цивільного законодавства. Суд погодився з розрахунком, наданим позивачем, який банком не оспорено. При цьому суд послався на відповідні правові позиції Верховного Суду України.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 червня 2016 року скасовано та відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт внесення позивачем грошових коштів на депозитні рахунки, оскільки надані позивачем договори та квитанції про внесення таких коштів не містять необхідних реквізитів, зокрема печатки банку та підписів касирів. Крім того, заяви на оформлення вкладів «Копилка 6 мес.» та «Депозит Плюс» не містять договорів, які мали би бути укладеними після підписання відповідних заяв.

Короткий зміст касаційної скарги

У січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що письмова форма договорів банківського вкладу є дотриманою та відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту.

Оригінали договорів, квитанцій та чеків досліджувалися у судових засіданнях.

При укладенні договорів банком використовувалося факсимільне відтворення підпису Голови Правління відповідача, а також відтворення відбитка печатки банку технічними друкованими пристроями. Крім того, документи містять електронний цифровий підпис банку.

Відповідач не заперечував наявність правовідносин за договором банківського вкладу, не заперечував проти розрахунків позивача та не спростовував факт прийняття грошових коштів. Відповідач визнав борг за депозитами, зазначивши про можливість його реструктуризації.

Зазначає, що договори банківського вкладу були укладені з ПАТ КБ «ПриватБанк», як юридичною особою, а не з його Кримською філією. Відтак у відповідача повинна бути вся необхідна інформація за вказаними договорами.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 січня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 175/4839/15-ц з Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області.

Статтею 388 ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 частини першої Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У червні 2019 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 175/4839/15-ц передано судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 липня 2019 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Відзиву (заперечення) на касаційну скаргу не надходило.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договори банківських вкладів:

- 20 квітня 2012 року договір № SAMDN4915 про розміщення грошових коштів на депозитних рахунках (№ НОМЕР_1 , з 21 жовтня 2012 року № НОМЕР_2 ), вклад «Копилка 6 мес.» в іноземній валюті (USD), строком на 6 місяців по 20 жовтня 2012 року з можливістю збільшення суми вкладу та автоматичною пролонгацією дії договору. За користування грошовими коштами, банк виплачує 7,75 відсотків річних. Станом на 30 січня 2014 року сума після неодноразового поповнення та пролонгації договору на вкладному рахунку разом з нарахованими відсотками становить 1 406,17 USD.

Факт внесення грошових коштів на рахунки у іноземній валюті по договору № SAMDN4915 підтверджується чеком № 4341 від 16 січня 2014 року на суму 185,00 USD та квитанції переказу від 30 січня 2014 року на суму 1 064,93 USD (а.с.131, том 1).

- 02 жовтня 2013 року договір № SAMNDN0539 про розміщення грошових коштів на депозитних рахунках (№ НОМЕР_3 ), вклад «Стандарт» у іноземній валюті (EUR), строком на 93 дні по 02 січня 2014 року з щомісячною виплатою відсотків, можливістю збільшення суми вкладу та автоматичною пролонгацією дії договору. За користування грошовими коштами, банк виплачує 5,5 відсотків річних. Станом на 03 березня 2014 року разом з нарахованими відсотками сума вкладу становила 3 135,45 EUR.

Факт внесення грошових коштів на рахунки у іноземній валюті по договору № SAMNDN0539 підтверджується платіжним дорученням № від 02 жовтня 2013 року на суму 1 852,30 EUR, чеком № 4841 від 16 січня 2014 року, відповідно до якого депозит було поповнено на 400,00 EUR, та чеком № 4704 від 16 січня 2014 року, відповідно до якого депозит було поповнено на 830,00 EUR (а.с. 142-144, том 1).

- 15 січня 2014 року договір № SAMDNWFD500 про розміщення грошових коштів на депозитних рахунках (№ НОМЕР_4 ), вклад «Депозит Плюс» з щомісячною виплатою відсотків, можливістю збільшення суми вкладу та автоматичною пролонгацією дії договору. За користування грошовими коштами, банк виплачує 17 відсотків річних. Станом на 15 березня 2014 року разом з нарахованими відсотками сума вкладу становила 8 205,25 грн.

Факт внесення грошових коштів на рахунки по договору № SAMDNWFD500 підтверджується виписками з «Приват24» від 15 січня 2015 року в сумі 4 000,00 грн і від 12 лютого 2015 року в сумі 1 000,00 грн, квитанцією № SIZP000QMN від 17 січня 2014 року в сумі 3 000,00 грн (а.с.146,147, том 1).

Оригінали письмових та електронних доказів оглянуто судами у судових засіданнях.

Договори «Депозит плюс» та «Копилка 6 мес.» були укладені у головному Ялтинському відділенні Кримської філії ПАТ КБ «ПриватБанк», а договір «Стандарт» № SAMNDN0539 рахунок № НОМЕР_3 був укладений у Ялтинському відділенні ПАТ «КБ «ПриватБанк» шляхом переведення на обслуговування з Дніпропетровського відділення № 44 ПАТ КБ «ПриватБанк» депозиту «Стандарт» № SAMDN8883 рахунок № НОМЕР_5 .

Позивач надсилав банку письмові вимоги: заява про переведення вищезазначених депозитних вкладів на обслуговування у Дніпропетровську філію ПАТ КБ «ПриватБанк» у відділення № 79 від 24 квітня 2014 року (вх. № 89342) (а.с. 21, том 1), повторна заява про переведення вищезазначених депозитних вкладів на обслуговування у Дніпропетровську філію ПАТ КБ «ПриватБанк» від 05 серпня 2014 року (вх. № 213088) (а.с. 22, том 1), втретє заява про переведення вищезазначених депозитних вкладів на обслуговування у Дніпропетровську філію ПАТ КБ «ПриватБанк» від 15 жовтня 2014 року (вх. № 294759) (а.с. 24, том 1), заява про видачу банківських виписок про наявність коштів на банківських рахунках від 17 листопада 2014 року (вх. № 330427) (а.с. 31, том 1), заява про надання інформації про стан рахунків від 10 грудня 2014 року (вх. № 363018) (а.с. 33, том 1).

19 червня 2015 року позивачем було подано заяви до банку про повернення вкладів та нарахованих відсотків.

Відповідач дані вимоги не виконав, у своїх відповідях посилався на неможливість виконання цих вимог, а також неможливість надання актуальних виписок про стан рахунків у зв`язку з тимчасової окупацією території Автономної Республіки Крим (а.с. 26,30,32,34,36,38,40, том 1).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи касаційної скарги Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 - підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду відповідає.

Положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

У письмовій формі належить вчиняти, зокрема правочини між фізичною та юридичною особою (пункт 2 статті 208 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з частиною першою статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

У частині першій статті 640 ЦК України передбачено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Частиною першою статті 1058 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Відповідно до частини першої статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Положення статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» містять поняття: банківські рахунки - рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов`язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів; вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до пункту 1.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492) банки відкривають своїм клієнтам поточні рахунки за договором банківського рахунка, за договором банківського вкладу - вкладні (депозитні) рахунки. Цим же пунктом Інструкції встановлено, що до поточних рахунків також належать карткові рахунки, що відкриваються для обліку операцій за платіжними картками відповідно до вимог цієї Інструкції.

Договір банківського рахунка та договір банківського вкладу укладаються в письмовій формі (паперовій або електронній). Електронна форма договору має містити електронний підпис/електронний цифровий підпис клієнта (представника клієнта) та уповноваженої особи банку відповідно до вимог, установлених нормативно-правовим актом Національного банку з питань застосування електронного підпису в банківській системі України. Договір банківського рахунка та договір банківського вкладу можуть укладатися шляхом приєднання клієнта до публічної пропозиції укладення договору (оферта), який розміщений у загальнодоступному для клієнта місці в банку та на його офіційному сайті в мережі Інтернет. Банк зобов`язаний надати клієнту у спосіб, визначений банком та клієнтом, у тому числі за допомогою засобів інформаційних, телекомунікаційних, інформаційно-телекомунікаційних систем примірник договору, що дає змогу встановити дату його укладення (пункт 1.9 Інструкції № 492).

Письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10 Інструкції № 492).

Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Відповідно до пункту 2.9 глави 2 розділу ІV Інструкції № 174 банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Відповідно до глави 1 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 174 від 01 червня 2011 року, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, в тому числі належать: квитанція, чек банкомата, що формуються платіжними пристроями (п.1.1). Касові документи, що формуються із застосуванням платіжних пристроїв, мають містити такі обов`язкові реквізити: ідентифікатор банку (філії, відділення) або інші реквізити, за допомогою яких є можливість його ідентифікувати; номер платіжного пристрою; дату та час здійснення операції; суму та валюту операції; вид операції; реквізити електронного платіжного засобу, які передбачені правилами безпеки платіжної системи, якщо операція здійснювалася з її використанням; код авторизації або інший код, що ідентифікує операцію в платіжній системі; суму комісійної винагороди.

Згідно з пунктом 1.4. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516 (далі - Положення № 516) залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що укладання договору банківського вкладу під час відкриття банком депозитного рахунка клієнту є обов`язковим, а надання володільцем такого рахунка виписки (у паперовій чи електронній формі) про рух (наявність) коштів на його картрахунках за операціями є доказом укладення такого договору. Отже, за змістом наведених норм, письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14.

Крім того, пункт 1.2 статті 1 розділу IV Інструкції № 174 визначає зразки касових документів, на підставі яких здійснюються приймання і видача готівки з операційної каси. Бланки касових документів виготовляються з урахуванням їх зразків друкарським способом або з використанням комп`ютерної техніки з відображенням обов`язкових реквізитів, передбачених цією Інструкцією, крім грошових чеків, які виготовляються лише друкарським способом.

Відповідно до пункту 1.3 статті 1 розділу IV Інструкції № 174 касові документи мають містити такі обов`язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію.

З огляду на вказане письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджене договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Додержання письмової форми договору є обов`язковою умовою взаємовідносин між банком і вкладником.

Банк під час здійснення касових операцій має забезпечувати, зокрема, своєчасне повне оприбутковування готівки національної та іноземної валюти, що надійшла до каси банку, її зарахування на зазначені клієнтами рахунки згідно з вимогами нормативно-правових актів і належний внутрішній контроль за касовими операціями (пункт 8 розділу I Інструкції № 174).

Відповідно до пункту 1.6 статті 1 розділу IV Інструкції № 174 банк (філія) визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати касові документи, і визначає систему контролю за виконанням касових операцій.

Відтак, оскільки саме банк визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати договори банківського вкладу, оформляти касові документи, а також визначає систему контролю за виконанням касових операцій, недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору.

З огляду на наведене вище, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц, провадження № 14-90цс19, зробила висновок, що суди мають у порядку, передбаченому процесуальним законом, перевіряти доводи сторін і досліджувати докази стосовно додержання письмової форми договорів банківського вкладу, враховуючи, що недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору.

З урахуванням вказаного, апеляційний суд, правильно посилаючись на правові висновки Верховного Суду України, викладених у постанові від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14, проте всупереч ним, дійшов передчасного висновку про недоведеність внесення позивачем грошових коштів на депозитні рахунки з тих мотивів, що договори банківських вкладів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, не містять печатки банківської установи, а у квитанціях, на які посилається позивач, як на доказ внесення грошових коштів на рахунки, відсутні печатки банківської установи та підписи касира, оскільки відсутність у касових документах певних реквізитів не може свідчити про їх недійсність.

Крім того, апеляційний суд, керуючись припущеннями, вважав, що позивачем не надано до суду договорів банківських вкладів, які мали би бути укладені за результатами оформлення заяв про оформлення вкладів «Копилка 6 мес.» у іноземній валюті (USD) та «Депозит Плюс» та не звернув увагу на те, що такі заяви, як встановлено судом першої інстанції і убачається з матеріалів справи, і є договорами банківських вкладів.

Отже, висновки суду апеляційної інстанції суперечать правовим висновкам, викладених Верховним Судом України у постанові від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14, Великою Палатою Верховного Суду у від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) та ґрунтуються на неправильно встановлених фактичних обставинах.

Крім того, Верховний Суд звертає увагу суду на вимоги позивача про стягнення процентів за договорами банківських вкладів.

Умовами договорів визначено, що строк вкладу автоматично подовжується ще на один строк, якщо вкладник не заявив про намір забрати кошти після закінчення попереднього строку вкладу.

При цьому, відсотки під час нового строку вкладу нараховуються на суму вкладу по відсотковій ставці для вкладів даного найменування та строку, що діє в банку на день закінчення попереднього строку вкладу, без укладання додаткових угод до договору. Поточний розмір діючої процентної ставки по вкладу вкладник може дізнатися у відділенні банку або на сайті банку.

Отже, договори банківських вкладів не містять визначеного розміру відсоткової ставки за користування грошовими вкладами у разі неналежного виконання зобов`язань за договорами після закінчення терміну їх дії.

Згідно з положеннями частин першої та другої статті 1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що зазвичай сплачується банком за вкладом на вимогу.

Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України: від 10 червня 2015 року № 6-36цс15, від 11 травня 2016 року № 6-338цс16.

За таких обставин слід виходити з того, що після закінчення терміну дії договору й у разі неповного виконання його умов, з банку на користь вкладника підлягають стягненню проценти за користування грошовим вкладом за процентною ставкою, передбаченою цим договором, не врахувавши, що договором не визначено розміру процентної ставки за користування депозитом у разі закінчення терміну його дії та неповного виконання грошового зобов`язання за ним. Згідно зі статтею 1070 ЦК України з банку підлягають стягненню проценти за процентною ставкою в розмірі, що зазвичай сплачується банком за вкладом на вимогу.

У силу положень статті 400 ЦПК України у Верховного Суду відсутні процесуальні можливості з`ясувати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанцій, що перешкоджає Верховному Суду ухвалити нове рішення в частині вирішення позовних вимог про стягнення відсотків за вкладами.

Відповідно до пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Апеляційний суд належним чином не дослідив надані позивачем розрахунки процентів за договорами банківських вкладів (а.с. 41-43, том 1), не встановив фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, ухвалене ним судове рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, а тому воно підлягає скасуванню з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Таким чином, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до вимог статті 411 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Р. А. Лідовець