Житомирський апеляційний суд
Категорія 32 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2019 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря

судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №295/16315/18 за позовом ОСОБА_1 до Верховного Суду про відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 03 липня 2019 року, постановлену головуючим суддею Слюсарчук Н.Ф. у м. Житомир,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, в якому просив стягнути з Верховного Суду моральну шкоду в розмірі 50000 грн.

В обґрунтування позову зазначав, що Верховним Судом при розгляді запиту на інформацію у справі №10376/16-а, допущені порушення прав людини на доступ до публічної інформації. У зв`язку з чим він переніс душевні страждання та погіршився його стан здоров`я через неправомірні дії відповідача.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 03 липня 2019 року провадження у справі закрито на підставі ст. 255 ЦПК України.

Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Зазначає, що судом першої інстанції не надано належну оцінку доказам у справі, неправильно застосовано норми діючого законодавства України, а також допущено порушення норм процесуального права.

Верховний Суд надіслав відзив на апеляційну скаргу, у якому просить справу розглянути без участі представника Верховного Суду, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін, посилаючись на його законність і обґрунтованість.

ОСОБА_1 до суду не з`явився, будучи належно повідомленим про час і місце судового засідання, заяв та клопотань не подавав, відтак суд вважає за можливе справу розглянути у його відсутності в порядку ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст.367 ЦПК України, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Установлено, що підставою звернення ОСОБА_1 з позовними вимогами до Верховного Суду є оскарження дій Голови Верховного Суду щодо надання відповіді на інформаційний запит від 11.09.2018 та скаргу від 18.10.2018 щодо надання протоколів автоматизованого розподілу заяв про перегляд судових рішень у справі №296/10376/16-а, надання копії ухвали Великої Палати Верховного Суду від 03.09.2018, прийнятої за результатами розгляду клопотання ОСОБА_1 від 16.07.2018, а також у зв`язку з порушенням норм процесуального права суддями Великої Палати Верховного Суду під час розгляду клопотань про перегляд судових рішень у справі №296/10376/16-а.

Частиною першою статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до пункту першого частини першої ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини четвертої ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року в справі №757/43355/16-ц зазначено, що здійснюючи правосуддя суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом (частина перша і третя статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Закони України не передбачають можливість розгляду в суді позовних вимог про визнання незаконними дій/бездіяльності іншого суду після отримання останнім позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду чи про зобов`язання іншого суду до вчинення процесуальних дій, оскільки такі дії/бездіяльність є пов`язаними з розглядом судової справи навіть після його завершення. Вирішення у суді спору за такими позовними вимогами буде втручанням у здійснення правосуддя іншим судом.

Оскарження діянь суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій.

Вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені.

Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, можуть бути усунуті лише у межах відповідної судової справи, в якій такі порушення були допущені.

Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді).

Приписи «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини другої статті 122 ЦПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року; пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), «заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 109 КАС України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року), «позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 170 КАС України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) стосуються як позовів, які не можуть розглядатися за правилами відповідного цивільного чи адміністративного судочинства, так і тих позовів, які взагалі не можуть розглядатися судами.

Позовні вимоги про визнання незаконними пов`язаних з розглядом судової справи дій/бездіяльності суду (судді чи посадових осіб суду), а також вимоги про зобов`язання суду (судді) до вчинення певних процесуальних дій не можуть розглядатися за правилами будь-якого судочинства.

Згідно з приписами норм процесуального законодавства /ч.16 ст.33, ст.272 ЦПК України/ надсилання копій протоколів автоматизованого розподілу справи, а також копії судового рішення були обов`язком суду під час здійснення правосуддя у конкретній справі, тому позовна вимога про оскарження дій/бездіяльності посадових осіб відповідача стосується вчинення (не вчинення) судом передбачених процесуальним законом дій.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для закриття провадження у даній справі згідно положень п.1. ч.1 ст. 255 ЦПК України. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Оскільки суд першої інстанції постановив ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, то колегія суддів апеляційного суду залишає ухвалу суду першої інстанції без змін, що відповідає приписам ст.375 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 03 липня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді