Справа №359/8014/17
Провадження №2/359/155/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 липня 2019 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Борця Є.О.,

при секретарі судового засідання Коробові О.П.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

за участю представника позивача ОСОБА_2 ,

за участю представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,

встановив:

І. Зміст позовних вимог.

1. В жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом та посилається на те, що 15 липня 2014 року сторони уклали договір позики, за яким позивач позичив ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 520000 гривень, а відповідач зобов`язався до 15 жовтня 2014 року повернути ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі, еквівалентному 44444 доларам США за офіційним курсом НБУ на день платежу. У випадку неналежного виконання цього грошового зобов`язання ОСОБА_4 зобов`язався додатково сплатити позивачу пеню в розмірі 1% від несплаченої (простроченої) суми за кожен день прострочення. Відповідач ухиляється від повернення позики. Тому у нього виник борг по поверненню позики в розмірі 1186841 гривні 15 копійок, пеня в розмірі 12877224 гривень 80 копійок, три проценти річних від простроченої суми в розмірі 105593 гривень 25 копійок та сума інфляції за час прострочення в розмірі 674125 гривень 77 копійок. Загальний розмір боргу за договором позики становить 14843784 гривні 79 копійок. ОСОБА_4 відмовляється добровільно погасити цей борг. Тому ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідача борг за договором позики в розмірі 14843784 гривень 79 копійок.

ІІ. Процесуальні дії у цивільній справі.

2. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 8 листопада 2017 року було відкрито провадження у цивільній справі, а також призначено цивільну справу до судового розгляду.

3. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 19 червня 2019 року було відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_5 про передачу цивільної справи до іншого суду.

ІІІ. Позиції учасників цивільного процесу з приводу пред`явленого позову.

4. У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримують позов та наполягають на його задоволенні.

5. Представник відповідача ОСОБА_5 не визнає позов та просить суд відмовити в його задоволенні.

ІV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

6. 15 липня 2014 року ОСОБА_1 уклала з відповідачем договір позики (а.с.6), за яким позивач позичив ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 520000 гривень, а відповідач зобов`язався до 15 жовтня 2014 року повернути ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі, еквівалентному 44444 доларам США за офіційним курсом НБУ на день платежу. Відповідно до п.8 цього договору у випадку неналежного виконання цього грошового зобов`язання ОСОБА_4 зобов`язався додатково сплатити позивачу пеню в розмірі 1% від несплаченої (простроченої) суми за кожен день прострочення.

7. Передача відповідачу грошових коштів в розмірі 520000 гривень доводиться абзацом 2 п.2 договору позики, згідно з яким підписання цього договору підтверджувало факт одержання ОСОБА_4 грошових коштів у вказаному розмірі.

8. Ці обставини свідчать про те, що між сторонами виникли спірні правовідносини, що регулюються главою 16 «Правочини», главою 51 «Правові наслідки порушення зобов`язання. Відповідальність за порушення зобов`язання» та главою 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України.

V. Норми права та стала судова практика, якими керується суд при вирішенні спору.

а. щодо часткової недійсності договору позики.

9. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержан-ня в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

10. Згідно з ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

11. За правилом ч.1 ст.217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

б. щодо боргу за договором позики.

12. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позико-давець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

13. Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Зокрема, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

14. Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України у разі порушення зобов`язання боржник повинен передати кредиторові неустойку (штраф, пеню).

15. Згідно з ч.3 ст.551 цього Кодексу розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

VІ. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору.

а. щодо часткової недійсності договору позики.

16. Пунктом 3 договору позики передбачено, що в разі девальвації протягом строку дії цього договору національної грошової одиниці України ОСОБА_4 зобов`язався повернути суму грошей у гривнях, еквівалентну 44444 доларам США за офіційним курсом НБУ на день платежу. Однак відповідач отримав грошові кошти в розмірі 520000 гривень без визначення еквіваленту в іноземній валюті, зокрема в доларах США. Відтак, пункт 3 договору позики прямо суперечить ч.1 ст.1046 ЦК України, відповідно до якої позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, яку він отримав.

17. Ця обставина свідчить про те, що пункт 3 договору позики є недійсним. Водночас, недійсність цього пункту не є підставою для визнання недійсним договору позики в цілому. В такому випадку ОСОБА_4 зобов`язаний повернути позивачу позику в розмірі 520000 гривень, тобто в такому ж розмірі, в якому він отримав.

18. Крім того, стягнення суми інфляції за час прострочення повністю убезпечить ОСОБА_1 від знецінення національної грошової одиниці України. Потреба в додатковому визначенні позики в іноземній валюті відсутня, адже вжиття такого заходу призведе лише до подвійного збагачення позивача за рахунок ОСОБА_4

б. щодо боргу за договором позики.

19. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_4 повернув позивачу позику. Тому у відповідача виник борг по поверненню позики в розмірі 520000 гривень, пеня в розмірі 5636800 гривень, три проценти річних від простроченої суми в розмірі 46330 гривень та сума інфляції за час прострочення в розмірі 471894 гривень 77 копійок. Ці обставини підтверджуються письмовим розрахунком (а.с.121-122).

20. Водночас, розмір пені більше, ніж в 10 разів перевищує розмір боргу по поверненню позики. Це суперечить вимогам розумності та справедливості. Тому на підставі ч.3 ст.551 ЦК України розмір пені підлягає зменшенню до розміру боргу по поверненню позики та становить 520000 гривень, а не 5636800 гривень. Після вжиття цього заходу загальний розмір боргу за договором позики становить 1558224 гривні 77 копійок (520000 + 520000 +46330 + 417894,77).

21. ОСОБА_4 ухиляється від погашення навіть цього боргу.

22. З огляду на це суд вважає, що з відповідача на користь ОСОБА_1 належить стягнути борг за договором позики в розмірі 1558224 гривень 77 копійок.

VІІ. Розподіл судових витрат.

23. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

24. ОСОБА_1 сплатила судовий збір в розмірі 8420 гривень. Це підтверджується квитанцією №QS92666201 від 11 жовтня 2017 року (а.с.1). Пред`явлений нею позов задоволений на 10,50% (1558224,77 : 14843784,79 х 100%).

25. З огляду на це суд вважає, що з ОСОБА_4 на користь позивача належить стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 884 гривень 10 копійок (8420 : 100% х 10,50%).

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.258, абз.1 ч.6 ст.259, ст.ст.263-265, ч.6 ст.268 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики в розмірі 1558224 гривень 77 копійок.

У задоволенні позову в частині стягнення боргу за договором позики в більшому розмірі ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в розмірі 884 гривень 10 копійок.

Повний текст рішення суду складений 15 липня 2019 року.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду Є.О. Борець