ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 603/810/18Головуючий у 1-й інстанції Гудкова Ю.Г.
Провадження № 22-ц/817/587/19 Доповідач - Щавурська Н.Б.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Щавурська Н.Б.

суддів - Сташків Б. І., Хома М. В.,

секретаря - Сович Н.А.

сторін - позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 02 квітня 2019 року, постановлене суддею Гудковою Ю.Г., в цивільній справі № 603/810/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 21 серпня 2017 року з вини ОСОБА_2 , було пошкоджено належний йому на праві власності транспортний засіб, внаслідок чого завдано матеріальних збитків в розмірі 77 743, 92 грн.

Рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 02 квітня 2019 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 77 743 грн. 92 коп. матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та 777 грн. 43 коп. сплаченого судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду, вважаючи його незаконним, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права й ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що причиною ДТП було порушення Правил дорожнього руху самим позивачем, який керував транспортним засобом і побачивши спереду на дорозі тварин, не врахував дорожню обстановку та продовжив рух, не зменшуючи швидкості та намагаючись об`їхати їх, що в зв`язку з великою швидкістю руху йому не вдалося зробити, оскільки зіткнувшись з телям, автомобіль перевернувся в кювет. При цьому, судом не надано належної правової оцінки постанові про закриття кримінальною провадження від 19.08.2017 року, де встановлено, що водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем, будучи неуважним та не вибравши безпечної швидкості руху допустив наїзд на велику рогату худобу, а також, - факту не дотримання позивачем п.12.3 ПДР України, який у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку він об`єктивно спроможний виявити, повинен був негайно вжити заходів для зменшення руху аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Звертає увагу й на те, що позивачем не надано належних доказів (схеми ДТП, протоколу огляду транспортного засобу тощо), які б свідчили, що описані у звіті автотоварознавчого дослідження пошкодження транспортного засобу, були отримані саме в результаті даної ДТП. Зазначає, що даний звіт був зроблений через 18 днів після отримання позивачем автомобіля від правоохоронних органів і ОСОБА_1 не надав суду належних доказів того, що вказані у звіті пошкодження транспортного засобу були отримані внаслідок ДТП, що мала місце 21.08.2017 року та, що в проміжку від 21.08.2017 року до 13.09.2017 року пошкодження автомобіля не збільшились чи зменшились. Також, про дату та час огляду автомобіля оцінювачем відповідача не було повідомлено належним чином.

Вважає безпідставним посилання суду першої інстанції, як на доказ отриманих автомобілем пошкоджень, на таблицю ілюстрацій, у яких зафіксовано місце ДТП, з підстав, що такий отриманий з порушенням встановленого законом порядку, оскільки таблиця складена слідчим, який на час проведення досудового розслідування не працював у Монастириському відділенні поліції та не був включений у групу слідчих, які мають право здійснювати досудове розслідування.

З підстав, що ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху не притягувалася, вважає, що позивачем не доведено факту її вини в заподіянні шкоди позивачу.

Крім цього, вважає, що судом не надано належної правової оцінки ряду фактів, що мають значення для справи, а саме: факту відсутності в с.Криниця дороги місцевого значення для перегону тварин і спеціально відведених місць для цього; наявності перед в`їздом у с.Криниця попереджувального дорожнього знаку 1.35 "Перегін худоби" з табличкою 7.2.1. зона дії 2 км.

Звертає увагу на неврахування судом тієї обставини, що водій ОСОБА_1 здійснював діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, тому він відповідає за завдану шкоду, зокрема за збите теля, яке внаслідок ДТП загинуло, якщо не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, ні відповідач ОСОБА_2 , ні її представник адвокат Андрусенко І.Я. в судове засідання двічі не з`явилися, що у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні апеляційної скарги не визнав, вважаючи рішення законним, таким, що скасуванню не підлягає.

Заслухавши пояснення позивача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки "Форд Транзит пасажирський-В", 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 (а.с. 19).

21.08.2017 року ОСОБА_1 , рухаючись автодорогою Івано-Франківськ-Бучач-Тернопіль на 40 км + 979 м у с.Криниця Монастириського району Тернопільської області, здійснив наїзд на теля, що вибігло на проїзну частину дороги з господарства відповідача ОСОБА_2 , внаслідок чого автомобіль перевернувся в кювет.

Постановою слідчого СВ Монастириського відділення поліції Теребовлянського відділу поліції ГУНП в Тернопільські області від 29 серпня 2017 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000131 від 21 серпня 2017 року за ч. 1 ст. 286 КК України, закрито в зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення та постановлено притягнути ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності (а.с. 31-32).

Відповідач ОСОБА_2 , жителька с АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 127 КУпАП у період з 21.08.2017 року по даний час не притягувалась (а.с. 81).

Як пояснював позивач, будучи допитаним як свідок у ході досудового розслідування, а в подальшому - в суді першої та апеляційної інстанцій, рухаючись з орієнтовною швидкістю 55-60 км/год у с. Криниця Монастириського району Тернопільської області, він побачив, як на проїзну частину дороги з одного з господарств раптово вибігли спочатку коза, за нею теля, корова, а за ними - жінка з палицею. Він відразу з почав гальмувати, однак у зв`язку з тим, що тварини та жінка продовжували перебігати через дорогу й рухаючись прямо йому б не вдалося уникнути наїзду на корову чи жінку, що бігли останніми, він почав намагатись об`їхати їх, однак перетнувши зустрічну смугу руху, практично зупинившись і знаходячись майже на узбіччі йому не вдалось уникнути зіткнення з телям, внаслідок чого його транспортний засіб перевернувся в кювет, отримавши механічні пошкодження, а теля - загинуло.

Станом на 21.08.2017 року на автомобільній дорозі Н-18 Івано-Франківськ-Бучач-Тернопіль на км 40+300 (праворуч в напрямку м. Монастириська), в с.Криниця був розміщений дорожній знак 1.35 «Перегін худоби» з табличною 7.2.1 «Зона дії» 2 км (а.с.105).

Господарство ОСОБА_2 знаходиться біля центральної дороги Івано-Франківськ - Тернопіль, тротуару немає, спеціально відведених місць для перегону тварин немає, інші дороги місцевого значення, через які можна переганяти тварин від домогосподарства ОСОБА_2 відсутні (а.с. 82).

Відповідно до Звіту № 206 від 13.09.2017 року оцінювача Майовецького О.В. вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки Форд Транзіт, д.н.з. НОМЕР_1 в результаті ДТП, без урахування ПДВ, станом на 11.09.2017 року становить 77 743, 92 грн. (а.с. 7-29).

Частинами 1, 2 ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Системний аналіз зазначених норм права дозволяє зробити висновок про те, що особа, яка володіє та використовує транспортний засіб, відповідає за заподіяну шкоду й за відсутності вини, єдиним виключенням із загального правила є доведеність цією особою заподіяння шкоди внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, у той час як правила статті 1166 ЦК України, якою встановлюються загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, передбачають відшкодування за неї за наявності вини особи, яка заподіяла шкоду.

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 180 ЦК України тварини є особливим об`єктом цивільних прав, на них поширюється правовий режим речі, крім випадків, встановлених законом. Правила поводження з тваринами встановлюються законом.

Згідно вимог ст. 9 Закону України "Про захист тварин від жорстокого поводження" особа, яка утримує домащню тварину, зобов`язана супроводжувати домашню тварину пози місцями її постійного утримання. А також, ця особа та особа, яка супроводжує домашню тварину, зобов`язана забезпечити безпеку дорожнього руху при проходженні з домашньою твариною біля транспортних шляхів і при їх переході шляхом безпосереднього контролю за її поведінкою.

Шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує (ч. 4 ст. 12 Закону України "Про захист тварин від жорстокого поводження").

Згідно п. 7.6 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 року № 1306, переганяти стадо тварин по дорозі дозволяється лише у світлий час доби, при цьому залучається така кількість погоничів, щоб можна було направляти тварин, якомога ближче до правого краю дороги та не створювати небезпеку та перепони іншим учасникам дорожнього руху.

Відповідно до п. 7.7 Правил дорожнього руху особам, що керують гужовим транспортом і погоничам тварин забороняється: а) рухатися по автомобільних дорогах державного значення (за можливості рухатися автомобільними дорогами місцевого значення); б) використовувати вози, не обладнані світлоповертачами, без ліхтарів у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості; в) залишати на смузі відведення дороги тварин без нагляду та випасати їх; г) вести тварин по дорогах з удосконаленим покриттям, якщо поруч є інші дороги; ґ) переганяти тварин по дорогах у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості; д) переганяти тварин через залізничні колії і дороги з удосконаленим покриттям поза спеціально відведеними місцями.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 2 своєї постанови № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27.03.1992 року з наступними змінами, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

За ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із того, що внаслідок не дотримання ОСОБА_2 визначених законом обов`язків щодо безпечного перегону тварин, контролю за їх поведінкою при проходженні транспортних шляхів, позивачу завдано матеріальної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, як таким, що відповідає вимогам законів, що регулюють спірні правовідносини й зроблений на підставі наявних у справі доказів.

Зокрема, встановивши, що ОСОБА_2 , яка виганяла належних їй сільськогосподарських тварин (козу, корову, теля) з власного домогосподарства, що в с.Криниця, на пасовище без прив`язі, не здійснювала належного контролю за проходженням тварин проїзною частиною дороги, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що зіткнення транспортного засобу позивача з телям відповідача, яке не було на прив`язі та неконтрольовано перебігало дорогу, мало місце з вини відповідача ОСОБА_2 , яка повинна нести цивільно-правову відповідальність за пошкодження належного ОСОБА_1 автомобіля марки Форд Транзіт, д.н.з. НОМЕР_1 .

Доводи апеляційної скарги відповідача в частині неврахування судом усіх обставин, що мають значення для справи, й зокрема, порушення самим позивачем п.12.3 ПДР України, що стало причиною ДТП, і доказом чого, на її думку, є постанова слідчого від 19.08.2017 року про закриття кримінального провадження, в якій встановлено, що ОСОБА_1 , будучи неуважним та не вибравши безпечної швидкості руху допустив наїзд на велику рогату худобу, внаслідок чого з`їхав у кювет, колегія судді вважає безпідставними з урахуванням того, що сам по собі факт зазначення слідчим у своїй постанові про закриття кримінального провадження, що ОСОБА_1 , будучи неуважним та не вибравши безпечної швидкості руху, допустив наїзд на велику рогату худобу не може вважатися належним, допустимим і достатнім доказом порушення позивачем п.12.3 ПДР України. Разом з тим, матеріали справи не містять ні постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України, ні висновку відповідної експертизи на підтвердження того, що саме дії позивача перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з тими пошкодженнями, які отримав його транспортний засіб. Враховуючи предмет та підстави заявленого позову, саме відповідачем ОСОБА_2 підлягала доведенню та обставина, що шкоди було завдано не з її вини. Натомість, як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, представник відповідача відмовився від проведення певного роду експертизи, клопотання про проведення якої заявлялося в підготовчому судовому засіданні.

Не заслуговують на увагу й доводи апеляційної скарги відповідача щодо не надання позивачем належних доказів (схеми ДТП, протоколу огляду транспортного засобу тощо), які б свідчили, що описані у звіті автотоварознавчого дослідження пошкодження транспортного засобу, були отримані саме в результаті даної ДТП, а також - ненадання судом належної оцінки тій обставині, що звіт був зроблений через 18 днів після отримання позивачем автомобіля від правоохоронних органів і в проміжку від 21.08.2017 року до 13.09.2017 року пошкодження автомобіля могли збільшитись чи зменшитись, оскільки матеріалами кримінального провадження встановлено й відповідачем не заперечується, що внаслідок ДТП мало місце перевертання транспортного засобу позивача в кювет, а з урахуванням того, що саме відповідачем ставиться під сумнів факт можливості отримання автомобілем тих чи інших пошкоджень, саме вона й повинна була спростувати шляхом проведення відповідної експертизи факт неможливості утворення таких внаслідок зіткнення транспортного засобу з телям і наступного перевертання автомобіля, чого зроблено не було. Що стосується тверджень відповідача про можливість збільшення в проміжку від 21.08.2017 року до 13.09.2017 року пошкоджень автомобіля, то такі не могли вплинути на прийняте судом рішення, оскільки ґрунтуються лише на припущеннях.

Такими, що не заслуговують на увагу є й доводи апелянта в частині неповідомлення її оцінювачем про дату та час проведення огляду автомобіля, оскільки, як вбачається зі змісту самого звіту (а.с. 9 на звор.) про проведення оцінки така була повідомлена 06.09.2017 року електронним повідомленням за № 000003, однак на огляд не з`явилася. Крім цього, відповідач ні вході розгляду справи судом першої інстанції, ні в апеляційній скарзі не ставить під сумнів невідповідність оцінки транспортного засобу позивача нормативно-законодавчій базі, що регламентує проведення такої.

Не заслуговують на увагу колегії суддів і доводи апеляційної скарги відповідача в частині безпідставності посилань суду першої інстанції, як на доказ отриманих автомобілем пошкоджень, на таблицю ілюстрацій, у яких зафіксовано місце ДТП, з підстав, що такий отриманий з порушенням встановленого законом порядку (таблиця складена слідчим, який на час проведення досудового розслідування не працював у Монастириському відділенні поліції та не був включений у групу слідчих, які мають право здійснювати досудове розслідування), оскільки, як вбачається з долученого до апеляційної скарги листа Монастириського відділення поліції Теребовлянського ВП ГУНП в Тернопільській області, вказані ілюстрації (які є додатком до протоколу огляду місця події) відповідають зйомці, зробленій на місці події саме під час проведення огляду з використанням фототехніки, якою проводилась така зйомка; були перекопійовані на службовий комп`ютер, де зберігаються по даний час, однак з технічних причин у зв`язку зі звільненням з роботи слідчих, яким було доручено здійснення досудового розслідування, не були долучені до матеріалів кримінального провадження, що й стало підставою підписання та видачі даних таблиць на вимогу позивача т.в.о. начальника СВ СВ Монастириського ВП Войтовичем А.С. (а.с. 134). При цьому, підписання й видача останнім таблиць ілюстрацій не спростовує ні тієї обставини, що вказані таблиці ілюстрацій відображають саме те місце події, на якому відбулося пошкодження транспортного засобу позивача; ні відсутності будь-якої вини позивача в несвоєчасному долученні слідчими, які проводили досудове розслідування, вказаних таблиць до протоколу огляду.

Безпідставними, на думку колегії суддів, є й доводи апелянта в частині відсутності її вини в пошкодженні транспортного засобу позивача з посиланням на те, що вона до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху не притягувалася, оскільки сам по собі факт не притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 не свідчить про відсутність в її діях підстав для цивільно-правової відповідальності.

Такими, що не заслуговують на увагу колегії суддів є й доводи апеляційної скарги в частині не надання судом належної правової оцінки ряду фактів, що мають значення для справи, а саме: факту відсутності в с.Криниця дороги місцевого значення для перегону тварин і спеціально відведених місць для цього; наявності перед в`їздом у с.Криниця попереджувального дорожнього знаку 1.35 "Перегін худоби" з табличкою 7.2.1. зона дії 2 км, оскільки за умови не спростування відповідачем ОСОБА_2 належними, допустимими та достатніми доказами встановленої ч.2 ст. 1166 ЦК України презумпції вини, самі по собі вищевказані факти не мають жодного правового значення й кім цього відсутність в с.Криниця дороги місцевого значення для перегону тварин і спеціально відведених місць для цього та наявність перед в`їздом у с.Криниця попереджувального дорожнього знаку 1.35 "Перегін худоби" з табличкою 7.2.1. не дають відповідачу права не дотримуватись встановлених для неї законом обов`язків щодо перегону тварин, зокрема, здійснення контролю за їх поведінкою при перегоні через транспортні шляхи та забезпечення безпечності такого перегону. А враховуючи, місце розташування господарства відповідача, яке знаходиться значно нижче, ніж дорога, та вихід на дорогу спочатку трьох тварин, а лише потім самого відповідача, остання вигнавши тварин з господарства, не переконалася, чи буде безпечним їх вихід на дорогу для інших учасників дорожнього руху.

Також, з урахуванням того, що відповідач ОСОБА_2 не зверталася в даній справі з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про відшкодування їй завданої останнім шкоди внаслідок загибелі теляти, безпідставними є й доводи апеляційної скарги в частині неврахування судом тієї обставини, що водій ОСОБА_1 здійснював діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, тому він відповідає за завдану шкоду, зокрема за збите теля, яке внаслідок ДТП загинуло, якщо не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

У відповідності до ч. 1 ст. 374 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно вимог ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги те, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення в даній справі, як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права з підстав, наведених у ній, скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 35 ч. 1; 259 ч.ч. 1, 2, 6, 8; 374 ч. 1 п. 1; 375 ч.ч. 1, 3; 381 ч. 1; 382 ч. 1; 384 ч. 1; 389 ч. 1 п. 1; 390 ч. 1 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргуОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 02 квітня 2019 року - залишити без змін.

Судовий збір покласти на сторони, в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції в особі Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання судового рішення.

Дата складання судового рішення 15 липня 2019 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи