Постанова

Іменем України

24 липня 2019 року

м. Київ

справа № 570/5122/16-ц

провадження № 61-27934 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Кривцової Г. В., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 29 червня 2017 року у складі судді Остапчук Л. В. та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 15 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Ковальчук Н. М., Боймиструка С. В., Григоренка М. П.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи»), третя особа - ОСОБА_2 , про визнання іпотечного договору припиненим.

Позовна заява мотивована тим, що 30 травня 2007 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком, правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»), та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 100 000 грн, зі сплатою 19,00 % річних, з кінцевим терміном повернення до 29 травня 2012 року.

01 червня 2007 рокуна забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між банком та нею укладено іпотечний договір, за умовами якого вона як іпотекодавець передала банку в іпотеку належний їй на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 .

Позичальник - ОСОБА_2 - свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим, утворилася заборгованість за цим договором у розмірі 156 411 грн 39 коп.

17 грудня 2012 року на підставі договору відступлення прав вимоги ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступило, а ТОВ «Кредитні ініціативи»прийняло право вимоги, у тому числі по кредитному договору від 30 травня 2007 року та іпотечному договору від 01 червня 2007 року, укладеними з ОСОБА_2 та нею відповідно.

Для погашення вищевказаної заборгованості за кредитним договором, 07 грудня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. вчинено виконавчий напис і запропоновано звернути стягнення на предмет іпотеки, зокрема на вищезазначений житловий будинок,

24 грудня 2017 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Рівненського районного управління юстиції відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса, виданого 07 грудня 2014 року про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Спірне іпотечне майно тричі виставлялося на електронні торги, проте вони не відбувалися, оскільки були відсутні допущені до торгів учасники, про що повідомлено ТОВ «Кредитні ініціативи».

Вважала, що оскільки електронні треті торги оголошено такими, що не відбулися, а відповідач як іпотекодержатель не прийняв іпотечне майно у власність, відмовившись залишити за собою нереалізоване майно у рахунок погашення кредитної заборгованості, тому іпотека на її житловий будинок припинена.

З урахуванням викладеного ОСОБА_1 просила суд визнати припиненим іпотечний договір від 01 червня 2007 року, укладений між нею та банком, скасувати обтяження, зареєстроване 01 червня 2007 року приватним нотаріусом на іпотечне майно.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 29 червня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відмова іпотекодержателя від залишення за собою предмета іпотеки у рахунок погашення боргу після того, як електронні торги не відбулись, не є безумовною підставою для обов`язкового припинення іпотеки. Оскільки позичальником належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконано, тобто основне зобов`язання, яке забезпечено іпотекою, не виконано, тому іпотечний договір не може бути припиненим (стаття 599 ЦК України).

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 15 серпня 2017 року апеляційна скарга ОСОБА_1 відхилена, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що положеннями Закону України «Про іпотеку», який є спеціальним законом у цих правовідносинах, не передбачено обов`язку іпотекодержателя прийняти нереалізоване іпотечне майно під загрозою припинення іпотеки. Якщо кредитор не скористався своїм правом на звернення стягнення за виконавчим листом державного виконавця та задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки у строк, передбачений Законом України «Про виконавче провадження» це не є підставою для припинення іпотеки, так як іпотека є акцесорним зобов`язанням, тобто похідним від основного зобов`язання. Позичальником зобов`язання за кредитним договором, який забезпечено іпотекою, належним чином не виконано, тобто основне зобов`язання є дійсним, унаслідок чого іпотечний договір не може бути припиненим.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить оскаржувані судові рішення скасувати й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що електронні торги з реалізації спірного предмета іпотеки не відбулись, а ТОВ «Кредитні ініціативи» письмовою заявою відмовилось залишити за собою нереалізоване майно у рахунок погашення заборгованості, чим порушено принцип рівності прав та обов`язків кредитора і боржника та штучно призводить до збільшення заборгованості за кредитом. Отже, у зв`язку з недобросовісністю дій відповідача слід припинити правовідносини за спірним іпотечним договором.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 570/5122/16-ц з Рівненського районного суду Рівненської області.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачеві.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини п`ятої статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

У статті 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється.

Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Ураховуючи викладене, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, встановивши фактичні обставини й те, що кредитні зобов`язання, які забезпечені іпотекою, не виконано, дійшли правильного висновку про те, що положеннями Закону України «Про іпотеку», який є спеціальним законом у цих правовідносинах, не передбачено обов`язку іпотекодержателя по прийняттю у власність у рахунок погашення кредитної заборгованості нереалізованого на електронних торгах іпотечного майна під загрозою припинення іпотеки. Якщо кредитор не скористався своїм правом на звернення стягнення за виконавчим листом державного виконавця та задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки у строк, передбачений Законом України «Про виконавче провадження», це не є підставою для припинення іпотеки.

Таким чином, суди дійшли вірного висновку про те, що оскільки основне зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконано, тому іпотека, якою забезпечено вказаний договір, не може бути припиненою, так як іпотечне зобов`язання має акцесорний характер, тобто є похідним від основного зобов`язання.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 08 лютого 2017 року справа № 6-2560 цс 16.

У частині четвертій статті 263 ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Доводи касаційної скарги про те, що електронні торги з реалізації спірного предмета іпотеки не відбулись, а ТОВ «Кредитні ініціативи» письмовою заявою відмовилось залишити за собою нереалізоване майно у рахунок погашення заборгованості, чим порушено принцип рівності прав та обов`язків кредитора і боржника, безпідставні, оскільки спростовуються вищевказаними положеннями закону та висновками судів про те, що Законом України «Про іпотеку» не передбачено обов`язку іпотекодержателя по прийняттю у власність у рахунок погашення кредитної заборгованості нереалізованого на торгах іпотечного майна під загрозою припинення іпотеки.

Колегія суддів звертає увагу на те, що припинення іпотеки можливе після виконання кредитного зобов`язання, у тому числі як позичальником, так і іпотекодавцем.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 29 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 15 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Д. Д. Луспеник