Головуючий суду 1 інстанції - Фастовець В.М.
Доповідач -Карташов О.Ю.
Справа № 415/7686/17
Провадження № 22-ц/810/408/19
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2019 року місто Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Карташов О.Ю.

судді Дронська І.О., Гаврилюк В.К.

за участю секретарясудового засідання Вовчанської С.В.

учасники справи:

позивач- ОСОБА_1

представник позивача - ОСОБА_2

відповідач - Лисичанський професійний торгово-кулінарний ліцей

представник відповідача - Ковтун Любов Яківна

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного судув м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу

Лисичанського професійного торгово-кулінарного ліцею

нарішення Лисичанського міського суду Луганської області від 01 квітня 2019 року, ухваленого у складі судді Фастовця В.М., в залі судових засідань Лисичанського міського суду Луганської області в м. Лисичанську

у справі за позовом ОСОБА_1 до Лисичанського професійного торгово-кулінарного ліцею про визнання наказу про звільнення недійсним в частині визначення підстав звільнення, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Лисичанського професійного торгово-кулінарного ліцею про визнання наказу про звільнення недійсним в частині визначення підстав звільнення.

В обґрунтування вимог позивач стверджує,що вона працювала у відповідача на посаді викладача біології та хімії.

09.11.2017 року нею було написано заяву про звільнення, а в подальшому уточнену заяву про звільнення за власним бажанням на підставі пункту третього статті 38 КЗпП України у зв`язку з неодноразовим грубим порушенням роботодавцем її трудових прав.

Наказом відповідача від 17.11.2017 року№ 115-кїї було звільнено на підставі частини першої статті 38 КЗпП України, що суперечить її заяві.

Звільнення з указаних підстав вважала незаконним, а тому, просила суд визнати незаконним запис у наказі про звільнення №115-к від 17.11.2017 р. в частині визначення підстав для її звільнення «за власним бажанням за ст. 38 ч. 1 КЗпП України»; визнати незаконним запис у її трудовій книжці №12 від 17.11.2017 р. в частині запису «звільнена за власним бажанням за ст. 38 ч. 1 КЗпП України» та зобов`язати відповідача внести зміни до наказу про звільнення №115-к від 17.11.2017 р. в частині підстави для звільнення, в наступній редакції «у зв`язку із невиконанням законодавства про працю, умов трудового/колективного договору за ст. 38 ч. 3 КЗпП України».

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 01 квітня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до Лисичанського професійного торгово-кулінарного ліцею про визнання наказу про звільнення недійсним в частині визначення підстав звільнення задоволено.

Визнано незаконним запис у наказі про звільнення №115-к від 17 листопада 2017 р. в частині визначення підстав для звільнення ОСОБА_1 «за власним бажанням за ст. 38 ч. 1 КЗпП України».

Визнано незаконним запис у трудовій книжці ОСОБА_1 №12 від 17 листопада 2017 р. в частині запису «звільнена за власним бажанням за ст. 38 ч. 1 КЗпП України».

Зобов`язано Лисичанський професійний торгово-кулінарний ліцей внести зміни до наказу про звільнення №115-к від 17 листопада 2017 р. в частині підстави для звільнення ОСОБА_1 , в наступній редакції «у зв`язку із невиконанням законодавства про працю, умов трудового/колективного договору за ст. 38 ч. 3 КЗпП України».

Стягнуто з Лисичанського професійного торгово-кулінарного ліцею на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що оскільки залишаючи без задоволення заяву позивача про її звільнення на підставі частини третьоїстатті 38 КЗпП Українита звільняючи позивача на підставі частини першої статті 38 КЗпП України, відповідачем фактично на власний розсуд були змінені підстави звільнення позивача та прийнято з власної ініціативи рішення звільнити її на підставі частини першоїстатті 38 КЗпП України, а тому, таке звільнення ОСОБА_1 відбулося з порушенням вимог чинного законодавства.

Не погодившись з вказаним рішенням Лисичанський професійний торгово-кулінарний ліцей, звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення міського суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального, а саме статті 38 КЗпП України та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи судом.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заначила, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки мотиви та підстави, зазначені в цій скарзі щодо скасування оскаржуваного судового рішення є безпідставними та необґрунтовані належними та допустимими доказами і не відповідають фактичним обставинам справи.

Представники Лисичанського професійного торгово-кулінарного ліцею директор закладу ОСОБА_3 та адвокат Ковтун Л.Я. в судовому засіданні апеляційної інстанції підтримали доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просилискаргу задовольнити.

ОСОБА_2 представник ОСОБА_1 проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіряючи юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, апеляційний суд, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що 09 листопада 2017р. ОСОБА_1 подала заяву про звільнення з 17 листопада 2017 р., не посилаючись на підставу звільнення.

16 листопада 2017 р. позивач надала дві заяви, в яких вказала правову підставу звільнення - ст.38 ч.3 КЗпП України та просила провести розрахунок з вересня 2014 р.

17 листопада 2017 р. наказом №115-к про припинення трудового договору ОСОБА_1 було звільнено з установи відповідача за власним бажанням на підставі ст. 38 ч. 1 КЗпП України.

Оцінюючи аргументи учасників справи та висновки суду першої інстанції, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно достатті 43 Конституції Україникожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Так, відповідно до пункту 4 частини першоїстатті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є: розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті38,39 КЗпП України), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40,41 КЗпП України) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45 КЗпП України).

Згідностатті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

За змістомстатті 38 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи працівника і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до розірвання цього договору і які працівник визначає самостійно. У разі якщо вказані працівником причини звільнення - порушення роботодавцем трудового законодавства (частина третястатті 38 КЗпП України) - не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору.

При незгоді роботодавця звільнити працівника із підстав, передбачених частиною третьоюстатті 38 КЗпП України, останній може відмовити у розірванні трудового договору, але не вправі розірвати цей договір з інших підстав, які працівником не зазначалися.

Аналогічний висновок зазначений у постановах Верховного Суду Українивід 22 травня 2013 року в справі № 6-34цс13, Верховного Суду від 13 березня 2019 року в справі № 754/1936/16-ц (провадження № 61-28466св18).

Частиною третьою статті 235 КЗпП України передбачено, що у разі визнання формулювання причин звільнення неправильними або такими, що не відповідають чинному законодавству, у випадках коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.

Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.

Відповідно достатті 48 КЗпП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Порядок ведення трудових книжок затверджено Інструкцією № 58.

Згідно з пунктом 2.3 глави 2 Інструкції № 58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Пунктом 2.4 глави 2 Інструкції № 58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження (пункти 2.6, 2.9 глави 2 Інструкції № 58).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачка, не маючи наміру продовжувати роботу, подала заяву про звільнення з підстав, передбачених частиною третьою статті 38 КЗпП України.

При цьому, істотність характеру порушень роботодавцем умов трудового законодавства та їх поважність не можуть бути підставою для відмови працівнику у звільненні за частиною третьою статті 38 КЗпП України, оскільки такі критерії цією нормою не передбачені.

При визначенні правової підстави розірвання трудового договору на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України значення має сам лише факт порушення законодавства про працю, що спонукав працівника припинити трудові відносини з відповідачем, а не поважність чи неповажність причин такого порушення та його істотність.

Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення.

Доводи касаційної скарги Лисичанського професійного торгово-кулінарного ліцеюзводяться до незгоди з висновками міського суду стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, тому не заслуговують на увагу, оскільки всім обставинам, які викладені у позовній заяві надано належну оцінку.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375,381, 382, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Лисичанського професійного торгово-кулінарного ліцею залишити без задоволення.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 01 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 22 липня 2019 року.

Головуючий

Судді: