Справа№ 324/2017/18
Провадження № 2/324/114/2019
27.05.2019 Пологівський районний суд
в складі: головуючого судді Іванченка М.В.
при секретарі Кувіка О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Волноваська міська рада Донецької області як орган опіки та піклування про надання дозволу на багаторазовий тимчасовий виїзд дитини на тимчасово окуповану територію України та виїзд з неї без згоди батька,
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 , вимоги за яким були змінені. Позивач просить надати дозвіл їй, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці м.Докучаєвськ Донецької області, на багаторазовий виїзд доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м.Докучаєвськ Донецької області, на тимчасово окуповану територію Донецької області у м.Докучаєвськ та виїзд із неї до досягнення дитиною 16-річного віку, без згоди батька дитини - ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м.Докучаєвськ Донецької області.
В обґрунтування своїх вимог позивач в позові зазначила, що з липня 2009 року по жовтень 2014 року вона проживала в цивільному шлюбі з ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 . Від спільного життя у них є малолітня дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про її народження, де відповідач записаний батьком дитини. В жовтні 2014 року через АТО в м.Докучаєвськ вона переїхала в м.Волноваха. Відповідач залишився проживати на тимчасово окупованій території в м.Докучаєвськ. Там же залишилася проживати і мати позивача ОСОБА_4 , бабуся її доньки. Дитина на теперішній час проживає разом із нею в м.Волноваха та позбавлена можливості спілкуватися з батьком та бабусею, які залишилися на тимчасово окупованій території в м.Докучаєвськ, тому їй та доньці потрібно регулярно виїжджати за межі контрольованої урядом України території в м.Докучаєвськ для підтримання родинних відносин, але відповідач не має можливості добровільно надати згоду на виїзд та в`їзд дитини на тимчасово окуповану територію, оскільки не має можливості виїхати на контрольовану українською владою територію, а нотаріальне посвідчення згоди на неконтрольованій території в м.Докучаєвську не має ніякого юридичного значення для перетину лінії зіткнення. Позивач не має можливості отримати згоду батька на вивіз дитини за межі контрольованої урядом України території та ввіз до неї для підтримання родинних стосунків з бабусею, яка є особою похилого віку та не має можливості відвідувати онуку в м.Волноваха.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, однак безпосередньо в позовній заяві зазначила про розгляд справи без її участі.
Відповідач ОСОБА_2 повторно до суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце розгляду справи відповідно до вимог ст.128 ЦПК України був належним чином повідомлений, заперечень проти позову до суду не подав, тому суд відповідно до вимог ч.4 ст.223 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та, керуючись главою 11 розділу 3 ЦПК України, проводить заочний розгляд справи і ухвалює заочне рішення.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Волноваської міської ради Донецької області як органу опіки та піклування в судове засідання не з`явився, але до суду із Військово-цивільної адміністрації м.Волноваха Волноваського району Донецької області надійшло клопотання, в якому зазначено, що на підставі Указу Президента України «Про утворення військово-цивільної адміністрації» від 17.01.2019 №12/2019 повноваження Волноваської міської ради та її виконавчих органів припинені, а працівники звільнені. На даний час орган опіки та піклування Військово-цивільної адміністрації м.Волноваха Волноваського району Донецької області не створений, просять розглянути справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на багаторазовий тимчасовий виїзд дитини на тимчасово окуповану територію України та виїзд з неї без згоди батька без участі представника Військово-цивільної адміністрації та прийняти рішення на розсуд суду.
Дослідивши матеріали справи та давши оцінку доказам, суд знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.
На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України справа розглядається за відсутності учасників справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_1 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Докучаєвського міського управління юстиції у Донецькій області.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , однак докази про те, що він проживає за вказаною адресою до суду надані не були. Позивач має матір ОСОБА_4 , бабусю малолітньої ОСОБА_3 , яка також зареєстрована в м АДРЕСА_1 і яку позивач має намір відвідувати разом із малолітньою донькою.
Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.
Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно ч.2 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Статтею 3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Згідно із положеннями ст.270 ЦК України відповідно до Конституції України фізична особа має право, зокрема, на свободу пересування. Аналогічне право закріплене ч.1 ст.313 ЦК України.
Відповідно до ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Згідно ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.
Згідно ст.12 цього Закону свободу пересування відповідно до закону може бути обмежено, зокрема на тимчасово окупованих територіях.
Відповідно до ст.4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.
Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в`їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї через контрольні пункти в`їзду-виїзду за умови пред`явлення документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.
Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії розмежування» від 07 листопада 2014 року №1085-р м.Докучаєвськ Донецької області віднесено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. А тому згідно з п. 1 постанови Верховної Ради України №254-VIII від 17 березня 2015 року «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», даний населений пункт відноситься до тих населених пунктів, які визнано тимчасово окупованими територіями.
Згідно з пунктом 5.1.1 Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, затвердженого Наказом першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) від 12 червня 2015 року № 415ог, в`їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб «Правилами перетинання державною кордону громадянами України», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57.
Відповідно до п.3 Правил перетинання державною кордону громадянами України виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.
Відповідно до п.4 вказаних Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, на підставі: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Враховуючи вищевикладені положення Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» вбачається, що чинним законодавством передбачено можливість ухвалення судом рішення суду про надання дозволу на виїзд, а не постійні багаторазові виїзди без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, такі поїздки можуть мати разовий характер з визначенням відповідного часового проміжку перебування, а надання судом дозволу на майбутнє на виїзд дитини за кордон без згоди одного з батьків, без визначення при цьому конкретного часу та місця перебування - суперечить положенням чинного законодавства.
З огляду на викладене, доводи позивача про те, що дозвіл має бути надано на багаторазові виїзди/в`їзди на період часу до досягнення дитиною 16-річного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 , суд вважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.
Враховуючи наявні у матеріалах справи докази, виходячи з інтересів дитини, які полягають в тому, що вона має право на відпочинок та дошкільне навчання, на зустрічі зі своїми родичами (бабусею), які мешкають на тимчасово окупованій території України, беручи до уваги те, що малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , може відвідувати дошкільні заклади навчання та готуватися до вступу до школи, беручи до уваги засади рівності батьків відносно виховання дітей та можливості спілкування з ними, при цьому один з батьків не має права одноосібно приймати рішення про зміну місця проживання дитини або переміщення дитини на необмежений час у інше місце, а також обов`язок суду визначити відповідний проміжок часу щодо виїзду дитини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме слід надати тимчасовий дозвіл позивачу ОСОБА_1 на в`їзди/виїзди на тимчасово окуповану територію України (територію проведення операції Об`єднаних сил) малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без згоди батька у супроводі матері строком до 31.08.2019 включно. В решті заявлених позовних вимог (на період до досягнення донькою 16-річного віку) - відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 141, 150, 155 СК України, ст. ст. 11, 12, 13, 81, 133, 141, 197, 198, 200, 206, 211, 259, 263, 265, 280, 281, 282 ЦПК України, суд,
Позов задовольнити частково, надати громадянці України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці м.Докучаєвськ Донецької області, тимчасовий дозвіл на в`їзди на тимчасово окуповану територію України (територію проведення операції Об`єднаних сил), а саме в м.Докучаєвськ Донецької області, та виїзд із зазначеної території у її супроводі малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м.Докучаєвськ Донецької області, без згоди батька дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м.Докучаєвськ Донецької області, з дати набрання даним рішенням законної сили та до 31.08.2019 включно, в іншій частині позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Відповідно до пп.15.5 п.1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Пологівський районний суд Запорізької області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: М.В. Іванченко