Справа № 159/2179/19 Головуючий у 1 інстанції: Бойчук П. Ю.
Провадження № 22-ц/802/668/19 Категорія: 61 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Киці С. І., Матвійчук Л. В.,

з участю:

секретаря судового засідання - Губарик К. А.,

представника позивача -Костюченка С. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , поданою в його інтересах представником ОСОБА_2 , про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , приватного нотаріуса Ковельського міського нотаріального округу Волинської області Лехкобит Людмили Василівни, про визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування реєстрації права власності на нерухоме майно, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 26 квітня 2019 року,

в с т а н о в и в:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , приватного нотаріуса Ковельського міського нотаріального округу Волинської області Лехкобит Л. В. про визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування реєстрації права власності на нерухоме майно щодо земельної ділянки загальною площею 9,8062 га (кадастровий номер НОМЕР_1 ), що розташована по АДРЕСА_1 .

Одночасно з поданням вказаного позову представник позивача подав до суду заяву про забезпечення позову, мотивуючи її тим, що відповідачами незаконно, шляхом підроблення документів, було відчужено вказану земельну ділянку, яка належить позивачу на праві приватної власності. Вказує, що на спірній земельній ділянці розпочаті будівельні роботи, що в силу викладених обставин є незаконним. На підставі наведеного просив суд вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку загальною площею 9,8062 га (кадастровий номер НОМЕР_1 ), що розташована по АДРЕСА_1 , та шляхом заборони вчиняти реєстраційні дії стосовно цієї земельної ділянки, а також шляхом заборони вчиняти будь-які дії, в тому числі проводити будь-які будівельні роботи на цій земельній ділянці.

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 26 квітня 2019 року заяву задоволено частково. Вжито заходів забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , приватного нотаріуса Ковельського міського нотаріального округу Волинської області Лехкобит Людмили Василівни про визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування реєстрації права власності на нерухоме майно. Накладено арешт на земельну ділянку загальною площею 9,8062 га (кадастровий номер НОМЕР_1 ), що розташована по АДРЕСА_1 , та заборонено вчиняти будь-які реєстраційні дії стосовно цієї земельної ділянки. В задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

Не погоджуючись із даною ухвалою суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що ухвала суду підлягає скасуванню, оскільки прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не взято до уваги роз`яснення, викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», зокрема, щодо врахування судом можливості спричинення шкоди відповідачеві та іншим особам при вирішенні питання про забезпечення позову. Накладення арешту негативно впливає на репутацію власників ділянки, які є замовниками послуг підряду, оскільки ставить під сумнів його порядність та доброчесність. Тобто, суд має брати до уваги інтереси не лише позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Також судом не надано належної оцінки тому, що вимоги позивача до нього носять безпідставний характер та спростовуються документами і доказами, наявними в матеріалах справи. Просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_2 вказує на необгрунтованість апеляційної скарги та зазначає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена без порушень норм матеріального та процесуального права, акцентуючи увагу не необхідності забезпечення позову у даній справі з огляду на фактичні обставини справи, викладені ним у позовній заяві та заяві про забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява та апеляційна скарга, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, якщо суд прийде до висновку про задоволення даного позову.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з нормами статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та(або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Виходячи з роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у пункті 4 постанови № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до положень частини 3 статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Виходячи із системного аналізу вищевказаних положень законодавства, вбачається, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Із змісту позовної заяви вбачається, що позивач ставить питання про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та скасування реєстрації права власності на це майно.

З обставин справи слідує, що позивач посилається на те, що даний правочин (купівля-продаж) був учинений без його відома та згоди на підставі довіреності, яка не відповідає дійсності (підроблена), та особою, яка не була наділена правом розпоряджатися майном, що належить позивачу. На підставі наведеного зазначає, що земельна ділянка була відчужена незаконно на підставі довіреності, якої в природі не існує та існувати не може, та особою, яка не була наділена таким правом.

В судовому засіданні представник позивача зазначив, що в даній справі була проведена експертиза на предмет підтвердження факту підроблення спірної довіреності, на підставі якої вчинено оспорюваний правочин. Він ствердив, що висновок разом з іншими доказами свідчить про підставність вимог ОСОБА_1 , а тому вважає, що між сторонами дійсно існує реальний спір і заходи забезпечення позову вжиті судом вірно та направлені на унеможливлення відчуження майна, набутого за спірним договором, іншому власникові.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії стосовно земельної ділянки, суд першої інстанції взяв до уваги положення частини 2 статті 149 ЦПК України, яка передбачає можливість забезпечення позову за умови, якщо є достатні підстави вважати, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

При цьому колегія суддів вважає, що застосовані судом першої інстанції заходи забезпечення позову не порушують прав та законних інтересів ні відповідача, ні інших осіб, не перешкоджають до вирішення судом справи по суті володіти та користуватися майном.

Жодних доказів, які би підтверджували обставини щодо негативного впливу на репутацію відповідача, до апеляційної скарги також не подано.

За таких обставин забезпечення цього позову шляхом накладення арешту на майно, набуте за спірним правочином, та заборону вчиняти реєстраційні дії щодо нього є пропорційним позовним вимогам у даній справі.

Таким чином, є всі підстави для забезпечення позову з мотивів, наведених позивачем, та і з застосуванням вказаного у судовому рішенні виду забезпечення позову.

Отже, суд першої інстанції при постановленні оскарженої ухвали про забезпечення позову не порушив норми процесуального права, тому на підставі ст. 375 ЦПК України ухвалу Ківерцівського районного суду Волинської області від 15 травня 2019 року про забезпечення позову слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтями 367-368, 374, 375, 382-383, 389-390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 26 квітня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді