Cправа № 563/269/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.07.2019 року

Корецький районний суд Рівненської області

у складі: головуючого-судді Опришка П.З.

секретар судового засідання Федичканич В.Ю.

за участі:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Скарбарчук В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Корець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Іванівської сільської ради Корецького району Рівненської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - ОСОБА_4 про визнання трудового договору (контракту) недійсним, визнання незаконними та скасування рішення Іванівської сільської ради, поновлення на роботі та оплату за вимушений прогул,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Іванівської сільської ради Корецького району Рівненської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - ОСОБА_4 про визнання трудового договору (контракту) недійсним, визнання незаконними та скасування рішень Іванівської сільської ради, поновлення на роботі та оплату за вимушений прогул. Зокрема, просить:

- визнати контракт з керівником закладу культури від 01 жовтня 2017 року, укладений між позивачем та Іванівською сільською радою Корецького району Рівненської області - недійсним;

- визнати незаконними та скасувати рішення Іванівської сільської ради Корецького району Рівненської області № 136 від 27 вересня 2017 року та № 189 від 04 вересня 2018 року;

- поновити позивача на посаді завідуючої Іванівським сільським клубом;

- стягнути з Іванівської сільської ради Корецького району Рівненської області кошти за вимушений прогул у розмірі середньомісячної заробітної плати за кожний робочий день, починаючи з 01 жовтня 2018 року і до часу вступу рішення в законну силу;

- стягнути з Іванівської сільської ради Корецького району Рівненської області витрати на оплату судового збору та послуг адвоката, які в сумі становлять 6 000 (шість тисяч) гривень.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що відповідно до розпорядження Іванівського сільського голови №6 від 02.06.2011 року її призначено на посаду завідуючої Іванівським сільським клубом. У серпні 2017 року вказує, що під наполяганнями сільського голови написала заяву про переведення її на контрактну форму трудового договору. Вказує, що не бажала писати заяву, однак вважала, що по суті це не припиняє її трудових правовідносин, а тому врешті-решт не заперечувала і підписала заяву. 04.09.2018 року сесією Іваніської сільської ради Корецького району її звільнено з посади завідуючої клубом с. Іванівка у зв`язку з закінченням строку дії контракту. Вважає дане рішення незаконним та таким, що порушує її права. Зазначає, що переведенням на контрактну форму трудового договору обмежено її права, більше того безстроковий строковий договір від 02.06.2011 року не є розірваним.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Пояснила, що з 1994 року працює завідуючою клубом села Іванівка, Корецького району, Рівненської області. 01.10.2017 року під натиском сільського голови перейшла на контрактну форму трудового договору і працювала до звільнення її з посади сесію Іванівської сільської ради 04.09.2018 року. Вказала, що до суду звернулася в лютому 2019 року, оскільки не мала коштів для укладання договору з адвокатом

Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав. Вказав, що переведення на контрактну форму трудового договору ОСОБА_1 та її звільнення 04.09.2018 року відбулося з порушеннями норм трудового законодавства. Зокрема, вказав, що п. 10 ч. 4 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно сільським, селищним та міським головам надано повноваження призначати керівників підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад. Крім того, зазначив, запровадження контрактної форми трудового договору з керівниками закладів культури не застосовується у громадах де кількість населення не перевищує 5000,00 осіб. Підтвердив думку позивача, про те, що в трудовій книжці мав бути запис про закінчення її строкового трудового договору та переведення на контрактну форму. Щодо строку звернення до суду за захистом порушених прав, вказав, що такий строк не є пропущеним з огляду на те, що позивач намагалася в досудовому порядку врегулювати спір, зокрема зверталася до Корецької районної ради та до Корецького бюро безоплатної правової допомоги.

Представник відповідача в судовому засіданні відносно заявлених позовних вимог заперечила з підстав наведених у відзиві на позовну заяву, просила застосувати строк позовної давності, так як на її думку позивачем пропущено строк звернення до суду за захистом порушеного свого права. Зазначила, що на виконання вимог Закону України від 28 січня 2016 року № 955-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури» Іванівською сільською радою був затверджений Порядок призначення на посаду керівників закладів культури комунальної форми власності за результатами конкурсного відбору. 31.08.2017 року ОСОБА_1 сама написала заяву про переведення її на контрактну форму трудового договору. Після переведення працювала за контрактом, належно виконувала свої обов`язки і жодних заперечень не висловлювала. Після закінчення дії контракту була звільнена за рішення сесії Іванівської сільської ради від 04.09.2018 року. Вважає, що сесія ради відповідно до ст. 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» повноважна вирішувати всі питання місцевого значення, які віднесені до її компетенції, а тому вправі була приймати вказане рішення. Зазначила, що після закінчення контракту і звільнення ОСОБА_1 з займаної посади вона написала знову заяву про призначення її керівником клубу с. Іванівка, однак рішенням сесії її заяву серед двох альтернативних заяв не було підтримано. Сесія своїм рішенням від 10.10.2018 року №192 новим керівником клубу призначила ОСОБА_4 . Вказала, що Порядком призначення на посаду керівників закладів культури комунальної форми власності за результатами конкурсного відбору передбачено, що конкурсна процедура може не проводитися в громадах чисельністю до 5000,00 тис. осіб, а тому конкурс на посаду керівника клубу і не проводився.

Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Надала письмові пояснення по суті позову відповідно до якого вважає, що переведення ОСОБА_1 відбулося на виконання вимог Закону України від 28 січня 2016 року № 955-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури» та є законним. Вважає, що після закінчення строку дії контракту з ОСОБА_1 вона скористалася своїм правом і подала заяву до сільської ради про призначення її на посаду керівником закладу культури у селі Іванівка, Корецького району. Рішенням сесії №192 від 10.10.2018 року її було призначено на посаду завідуючої клубом культури с. Іванівка. Також, вважає, що позивач звернулася до суду за захистом своїх порушених прав з пропуском встановленого законодавством строку.

Допитана в судовому засіданні якості свідка ОСОБА_5 , вказала, що являється директором КЗ «Корецький районний будинок культури та дозвілля Корецької районної ради». Знає ОСОБА_1 близько 20 років. Зазначила, що комунальний заклад керівником якого вона є надає методичну допомогу закладам культури клубного характері в Корецькому районі. ОСОБА_1 , як керівник закладу культури с. Іванівка неодноразово брала в різних заходах, що проводилися в районі, отримувала грамоти, серед 34 клубних закладів району клуб під її керівництвом займав шосту позицію. Зауважила, що вона єдина хто працював в районі на контрактній формі.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 . Суду показала, що працює завідувачем сектору культури і туризму Корецької районної державної адміністрації. Знає ОСОБА_1 з часу призначення її на посаду завідуючої сектором культури та туризму. Вказала, що ОСОБА_1 постійно відвідувала тематичні наради та семінари, до дисциплінарної відповідальності не притягувалася.

Заслухавши пояснення позивача, представників позивача та відповідача, покази свідків, дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення її по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Судом встановлено, що розпорядженням Іванівського сільського голови №6 від 02.06.2011 року ОСОБА_1 призначена на посаду завідуючої Іванівським сільським клубом.

На виконання вимог Закону України від 28 січня 2016 року № 955-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури» Іванівською сільською радою рішенням сесії №132 від 28.07.2017 року затверджений «Порядок призначення на посаду керівників закладів культури комунальної форми власності за результатами конкурсного відбору».

31 серпня 2017 року ОСОБА_1 написано заяву про переведення її на контрактну форму трудового договору з 01.10.2017 року.

Належних і допустимих доказів суду про те, що заяву написано під будь-яким тиском суду не надано.

Рішенням сесії Іванівської ради від 27.09.2017 №136 року ОСОБА_1 переведено на контрактну форму трудового договору з 01.10.2017 року. 01.10.2017 року укладено відповідний контракт строком на один рік.

04 вересня 2018 року рішенням сесії Іванівської сільської ради №189 ОСОБА_1 було звільнено з посади завідуючої клубом с. Іванівка Корецького району у зв`язку з закінченням строку дії контракту від 01.10.2017 року на підставі п.2 ч. І ст. 36 КЗпП України.

Відповідно до пунктів 2, 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури», набрання чинності цим Законом є підставою для припинення безстрокового трудового договору з керівниками державних комунальних закладів культури, згідно з пунктом 9 статті 36 КЗпП України.

Отже, контрактна форма роботи, запроваджена спеціальним Законом, який і підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Такі висновки щодо застосування вказаних норм права відповідають правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду: від 04 квітня 2018 року справа № 753/4687/17 (провадження № 61-6242 св 18), від 07 листопада 2018 року справа № 398/3701/16-ц (провадження № 61-16254 св 18).

У частині четвертій статті 263 ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Посилання позивача та її представника про те, що укладення з нею контракту повинно бути наслідком припинення з ним безстрокового трудового договору шляхом її звільнення на підставі п.9 ст.36 КЗпП України, є помилковим та таким, що не відповідає вимогам діючих норм матеріального права.

Термін припинення трудового договору є найбільш ширшим за об`ємом і охоплює окрім всіх випадків закінчення дії трудового договору, в тому числі за угодою сторін, з ініціативи будь-якої із сторін, внаслідок вибуття зі складу підприємства в зв`язку зі смертю, в тому числі й інші передбачені законом випадки, зокрема у разі переведення працівника з його згоди із безстрокових трудових відносин на строкові трудові відносини, через що припинення безстрокових трудових відносин із працівниками не слід пов`язувати виключно із розірванням трудових відносин та наступним звільненням цих осіб.

Правовий аналіз норм діючого трудового законодавства (ст.ст.32,36 КЗпП України) в співвідношенні з положеннями п. 2, абз. 2 п.3 розділу II Прикінцевих положень Закону України № 955- VIII, роз`ясненнями Конституційного Суду України від 01.08.2013 року № 22-19-17/1749 та Пленуму Верховного Суду України в Постанові № 9, зумовлює висновок про те, що припинення безстрокових трудових відносин з керівниками державних та комунальних закладів культури, органи управління державних та комунальних закладів культури мають здійснювати саме шляхом переведення таких працівників на контрактну форму роботи, керуючись при цьому вимогами ст.ст.32, 36 КЗпП України.

Позивач погодилася на переведення її на контракту форму роботи та укладення з нею контракту від 01.10.2017 року, підписавши його без зауважень згідно поданої нею ж заяви.

Доводи позивача та її представника про те, що відповідач безпідставно обмежив її права перевівши на контрактну форму трудового договору, на увагу не заслуговують, оскільки контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, можуть встановлюватися угодою сторін, у разі не згоди позивача з його умовами у нього наявне законне право не укладати цей контракт, однак вказаним правом позивач не скористалася.

Натомість, укладений за згодою сторін контракт від 01.10.2017 року позивач підписала без зауважень та заперечень, протягом його дії працювала, виконувала посадові обов`язки, отримувала заробітну плату. Умови контракту, порядок його укладення протягом року не оспорювала. З вимогами про визнання його нечинним звернулась до суду після закінчення терміну дії контракту та звільнення із займаної посади. Крім того, після прийняття рішення № 189 від 04.09.2018 року, позивачем було подано заяву та відповідний пакет документів на призначення її завідувачем клубу с. Іванівка у зв`язку з закінченням контракту, чим фактично було визнано законність оскаржуваних рішень та рішення від 28.07.2017 року № 132 «Про затвердження Порядку призначення на посаду керівників закладів культури комунальної форми власності».

Відносно аргументів представника позивача щодо того, що сільська рада не була уповноважена звільняти ОСОБА_1 з займаної посади у зв`язку з закінченням строку дії контракту суд зазначає наступне.

Іванівською сільською радою рішенням сесії №132 від 28.07.2017 року крім затвердження Порядку призначення на посаду керівників закладів культури комунальної форми власності за результатами конкурсного відбору затверджено і примірний контракт з керівником закладу культури, який і підписала позивачка 01.10.2017 року. Відповідно до підпункту 2 пункту 2.5 примірного контракту орган управління, яким є Іванівська сільська рада Корецького району має право - «звільняти керівника з посади у разі закінчення строку дії контракту». Відповідно до ст. 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Отже, основною формою роботи сільською ради є саме сесія.

Таким чином, Іванівська сільська рада приймаючи рішення №189 від 04.09.2018 року про звільнення ОСОБА_1 з посади завідуючої клубом с. Іванівка діяла у межах повноважень, на підставі та у спосіб, що визначений законодавством, зокрема виходячи з вимог і підстав передбачених контрактом від 01.10.2017 року.

Стосовно клопотання представника відповідача та її аргументів щодо застосування строку позовної давності, то суд виходить з наступного.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтовакомпанія «Юкос» проти Росії"; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі „Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Відповідно до частини першої статті 233 КЗпПУ працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня. коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк (висновок Верховного Суду України, викладений в постанові від 06 квітня 2016 року у справі № 6-409цс16).

Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Поважними причинами пропущення строку звернення до суду за вирішенням трудового спору визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами щодо неможливості такого звернення.

Аргументи позивача про поважність пропуску місячного строку звернення до суду не підтверджується належними доказами, адже позивач не вказує дати отримань відповіді Корецької районної ради, Рівненського місцевого центру з надання БВПД, на підставі яких можна було чітко визначити дату початку перебігу позовної давності, який закріплений в ч. 1 ст. 261 ЦК України.

Щодо застосування судом наслідків спливу позовної давності і відмову з огляду на це в задоволенні позову (ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України), то суд бере до уваги роз`яснення, дані Пленумом Верховного суду України у абз. третьому п. 11 своєї постанови від 18 грудня 2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі". З цих роз`яснень вбачається, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Таким чином, оскільки позов є необґрунтованим, тому саме ця обставина і є підставою для відмови в позові. Тобто сплив позовної давності у цьому випадку застосованим бути не може.

В судовому засіданні належними та допустими доказами позивачем не доведено підстав для задоволення вимог про визнання контракту від 01.10.2017 року та рішень Іванівської сільської ради № 136 від 27 вересня 2017 року і № 189 від 04 вересня 2018 року недійсними. Враховуючи це, заявлені вимоги про поновлення позивача на посаді, стягнення середньомісячної заробітної плати та витрат на правову допомогу задоволенню також не підлягають.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 повністю.

Керуючись ст.ст.10, 12, 81, 89, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

вирішив :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Іванівської сільської ради Корецького району Рівненської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - ОСОБА_4 про визнання трудового договору (контракту) недійсним, визнання незаконними та скасування рішень Іванівської сільської ради, поновлення на роботі та оплату за вимущений прогул - відмовити повністю.

Апеляційна скарга може бути подана до Рівненського апеляційного суду через Корецький районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Опришко П.З.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 22 липня 2019 року.