ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4730/19 Справа № 191/4492/18 Суддя у 1-й інстанції - Бондаренко Г. В. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційні скарги ОСОБА_1 ,

на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2019 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини, що продовжує навчання, -

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2018 року до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини, що продовжує навчання.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини, що продовжує навчання - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Синельникове Дніпропетровської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_2 , аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) до закінчення нею навчання до ІНФОРМАЦІЯ_4 , але не більше як до досягнення нею 23 років, починаючи стягнення з 13 листопада 2018 року.

Відповідно до ч. 1 п.1ст.430 ЦПК України рішення у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Синельникове Дніпропетровської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 , на користь держави в особі Державної судової адміністрації України: отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код отримувача за , Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), Код банку отримувача МФО: 899998, рахунок отримувача: 6001, код класифікації доходів бюджету: 22030106, судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , просить скасувати рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2019 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини, що продовжує навчання та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.

У відзиві ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2019 року просить рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 19 грудня 2018 року залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскільки вважає що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та справедливим.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками повнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . (а.с.5).

Як вбачається з довідки №548 від 25.01.2018 року, ОСОБА_3 , 2000 р.н., дійсно є студенткою Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ. В теперішній час навчається на 2 курсі денної форми навчання юридичного факультету на контрактній основі, стипендією не забезпечується, термін навчання до 30.06.2021року.

З довідки про склад сім`ї виданої начальником СМКП «ЖЕК-1» №1115 від 09.08.2018 року, вбачається, що ОСОБА_2 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 , склад сім`ї - донька ОСОБА_3 , 2000 р.н. (а.с.6).

В довідці про доходи Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №7859 4686 9581 8894, зазначено, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в Дніпровському об`єднаному управлінні ПФУ в Дніпропетровській області і отримує пенсію за вислугу років. Сума пенсії за період з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року складає 16910,00 грн.

Також відповідачем були надані до матеріалів справи: звіт про здійснення відрахування та виплати ФОП « ОСОБА_4 ». заробітної плати ОСОБА_1 за період з 01.01.2019 року по 31.01.2019 року; довідку про доходи ФОП « ОСОБА_4 ». №3 від 26.12.2018 року з якої вбачається, що ОСОБА_1 працює в ФОП ОСОБА_4 з 02.04.2018р. Дохід за період з 02.04.2018р. по 30.11.2018р. склав 29857,64 грн.

Статтею 199 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу, право на утримання припиняється у разі припинення навчання, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

У правовій позиції Верховного Суду України у цивільній справі №6-1296/15цс від 24.02.2016 року, зазначено, що у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Виходячи з вищевикладеного, позивач обґрунтовано, маючи на те законні підстави, звернулась до суду з позовом до відповідача щодо утримання повнолітньої дочки.

Відповідно до вимог ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

З наданих позивачем доказів вбачається, що відповідач є працездатним, працює в ФОП ОСОБА_4 з 02.04.2018р. Дохід за період з 02.04.2018р. по 30.11.2018р. склав 29857,64 грн., він сплачує аліменти на утримання іншої дитини сина ОСОБА_5 , 2005 р.н., у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), до повноліття дитини, сплачував також аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) на утримання дитини доньки ОСОБА_3 , 2000 р.н. до ІНФОРМАЦІЯ_6 року.

Факт наявності заборгованості за зведеним виконавчим провадженням по аліментам відповідача у розмірі 44072,77 грн., та 40522, 74 грн. свідчить про неналежне виконання обов`язку по сплаті аліментів відповідачем за попередні періоди і не доводить неможливість для нього сплачувати аліменти на повнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на повнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу).

Приведені ОСОБА_1 в апеляційній скарзі доводи, що довідка №548 від 25.01.2019 року про продовження навчання не може бути прийнята як доказ у справі та не може підтверджувати навчання повнолітньої дитини, колегія суддів ставиться критично, оскільки докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, ОСОБА_1 не надано.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича