Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.07.2019 року м. Бар

Барський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого, судді Хитрука В.М.

за участі секретаря Ходи Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бар Вінницької області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальність «Міжлісся» до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою

ВСТАНОВИВ:

Свої вимоги до суду представник позивача ТОВ «Міжлісся» обґрунтував тим, що 01 листопада 2007 року між ТОВ «Міжлісся» та ОСОБА_1 був укладений договір оренди землі земельної ділянки, площею 1,2056 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Войнашівської сільської ради Барського району Вінницької області, строком на 20 років. Відповідачем було встановлено, що на земельній ділянці її власник ОСОБА_1 здійснила оранку всієї площі земельної ділянки тим самим втрутившись в господарську діяльність ТОВ «Міжлісся» як орендаря землі. За таких обставин позивач не в змозі здійснити заплановані сільськогосподарські роботи. Своїми діями відповідач допустила порушення умов укладеного договору оренди землі та створила перешкоди орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою. Тому, представник ТОВ «Міжлісся» просив суд зобов`язати ОСОБА_1 повернути земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1 площею 1,2056 га, що розташована на території Войнашівської сільської ради в користування ТОВ «Міжлісся» згідно умов договору оренди земельної ділянки від 01 листопада 2007 року та стягнути судові витрати.

У судовому засіданні представник позивача ТОВ «Міжлісся» Радзієвський А.М. позовні вимоги підтримав повністю та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні позов не визнала, заперечувала проти його задоволення. Суду пояснила, що вона дійсно зорала належну їй на праві власності земельну ділянку та посіяла зерно. Вона не підписувала договір оренди землі з ТОВ «Міжлісся», а тому вважає його недійсним. На даний час, поки тривають судові засідання, відмовляється від отримання орендної плати від ТОВ «Міжлісся».

Представники відповідача адвокати Невольчук С.П. та Іванова В.О. у судове засідання черговий раз не з`явилися. Суд визнає причини їх неявки неповажними, такими що направлені на умисне затягування строків розгляду справи, ухвалив провести судовий розгляд справи у їх відсутності.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, вважає, що позов доведений та обґрунтований а тому підлягає до задоволення. До такого висновку суд дійшов з наступного.

01 листопада 2007 року між ТОВ «Міжлісся» та ОСОБА_1 укладений договір оренди землі земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1 , площею 1,2056 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Войнашівської сільської ради Барського району Вінницької області.

Пунктом 7 даного Договору оренди землі визначено строк його дії - 20 років, який починає діяти з моменту його державної реєстрації. Таким чином строк дії даного Договору оренди землі від 01 листопада 2007 року - до 01 лютого 2028 року.

Згідно пункту 40 Договору оренди землі від 01 листопада 2007 року він набуває чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації, остання проведена Вінницької регіональною філією центру ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис номером 63 від 01.02.2007 року.

Договір оренди землі є чинним та ніким не скасований.

Згідно п.28 Договору оренди землі орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою і не створювати йому будь-яких перешкод при виконанні умов цього договору.

Згідно акту від 28.08.2018 року було встановлено, що на земельній ділянці кадастровий номер НОМЕР_1 , її власник ОСОБА_1 , здійснила оранку всієї площі земельної ділянки.

Такими діями ОСОБА_2 перешкоджає орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою та допустила порушення умов укладеного договору оренди землі від 01 листопада 2007 року та прав ТОВ «Міжлісся».

Статтею 202 Цивільного кодексу України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 526 Цивільного кодексу України, якою встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

В силу ст. 629 Цивільного кодексу України зазначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Земельного Кодексу України, Законом України "Про оренду землі".

Статтею 13 Закону України "Про оренду землі" визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності (ст.93 ЗК України).

Згідно ст. 35 Закону України "Про оренду землі" розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Відповідно до ст. 25 Закону України "Про оренду землі", орендарю надається право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі, а ст. 24 відповідного закону зобов`язує орендодавця не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою.

В силу приписів з ч.ч. 1, 2 ст. 27 Закону України "Про оренду землі", орендареві забезпечується захист права на земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Орендар в установленому законом порядку має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею, відшкодування шкоди, заподіяної земельній ділянці громадянами і юридичними особами України, іноземцями, особами без громадянства, іноземними юридичними особами, у тому числі міжнародними об`єднаннями та організаціями.

Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або користувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобіганню вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення права.

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного і керуючись ст. 12, 13, 229, 264, 265, 273, 268 ЦПК України, ст. ст. 509, 526, 527, 629, 792 ЦК України, Законом України «Про оренду землі», суд -

ВИРIШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Зобов`язати ОСОБА_1 повернути земельну ділянку кадастровий номер: НОМЕР_1 , площею 1,2056 га, що розташована на території Войнашівської сільської ради в користування ТОВ «Міжлісся» згідно умов договору оренди земельної ділянки від 01 листопада 2007 року, зареєстрованого у Вінницької регіональною філією центру ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис номером 63 від 01.02.2007 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальність «Міжлісся» 1762,00 грн понесених судових витрат при сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Барський районний суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354, ст. 355 ЦПК України).

Суддя:

Повне судове рішення складено 11.07.2019