Ухвала

23 липня 2019 року

м. Київ

справа № 757/34145/18-ц

провадження № 61-12970ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Гулейкова І. Ю., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення безпідставно списаних коштів, пені та списання безпідставно нарахованої заборгованості по кредиту,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк» або банк) про стягнення безпідставно списаних коштів, пені та списання безпідставно нарахованої заборгованості по кредиту.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що в 2009 році між нею та банком був укладений договір та підписана угода на відкриття та обслуговування карткового рахунку № НОМЕР_1 .

У 2014 році вона оформила, за порадою спеціаліста з обслуговування банку, кредитну картку № НОМЕР_2 за кредитним договором № б/н від 13 січня 2014 року та угодою SAMDNWFC1 від 18 лютого 2014 року, з автоматично встановленим кредитним лімітом у розмірі 8 000,00 грн.

12 липня 2015 року вона отримала смс-повідомлення від банку про те, що на її карткових рахунках не вистачає коштів для проведення регулярного платежу. В особистому кабінеті Приват24 вона переконалась в тому, що грошові кошти у розмірі 7 053,79 грн на карткових рахунках відсутні, і того ж дня з`явилась заборгованість у розмірі 7 935,39 грн.

Вона неодноразово зверталась до банка з письмовими та усними зверненнями про безпідставне списання грошових коштів та з вимогою повернути їх, а також зі скаргою до Національного банку України, проте ПАТ КБ «ПриватБанк» ухилявся від відповідальності та надсилав їй формальні відписки, які не стосувались предмету звернення.

Просила суд стягнути на її користь з відповідача безпідставно списані грошові кошти з карткових рахунків у сумі 15 059,00 грн, зобов`язати банк списати заборгованість по кредитному ліміту карткового рахунку № НОМЕР_2 , що виникла в результаті безпідставного списання коштів 09 липня 2015 року, що на дату підписання позовної заяви складало 84 853,88 грн, та стягнути з відповідача пеню в розмірі 0,1 % суми неналежного переказу за три роки у сумі 16 489,60 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриваБанк» на користь ОСОБА_1 суму безпідставно списаних коштів, що підлягають поверненню, у розмірі 15 059,00 грн. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму пені в розмірі 16 489,60 грн. Зобов`язано ПАТ КБ «ПриватБанк» списати заборгованість по кредитному ліміту карткового рахунку № НОМЕР_2 у розмірі 84 853,88 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Київського апеляційного суду від 05 червня 2019 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулось у липні 2019 року засобами поштового зв`язку до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 червня 2019 року у вищевказаній справі.

У касаційній скарзі банк, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктами 1 та 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Верховний Суд вважає, що ця справа є малозначною в силу своїх властивостей, при цьому суд врахував предмет позову та характер правовідносин, у яких виник спір, а саме, що справа належить до однієї з найпоширеніших категорій справ. Ціна позову (31 548,60 грн) є меншою, ніж п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (960 500,00 грн).

Крім того, Верховний Суд при визначенні справи малозначною враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно з якими державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Посилання заявника у касаційній скарзі на підпункт а) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України є безпідставними, оскільки вони жодним чином не обґрунтовані.

Посилання заявника на те, що зазначена справа має виняткове значення, оскільки невиконання зобов`язань за кредитним договором відносно своєчасності повернення наданих банком кредитних коштів тягне загрозу повернення банком залучених коштів вкладникам та ставить під загрозу репутацію банка, що перешкоджає стабільній роботі банка, обмежує права та порушує майнові інтереси позивача, є безпідставними, оскільки заявник по справі не є позивачем, та заявником на підтвердження зазначеного не наведено логічного обґрунтування таким твердженням, а саме, яким чином заборгованість по кредитному ліміту карткового рахунку у розмірі 84 853,88 грн та суми, що підлягають стягненню з банка, в розмірі 31 548,60 грн перешкоджають стабільній роботі банку, так як згідно з інформацією, викладеною на офіційному сайті Національного банку України https://bank.gov.ua/, станом на 01 червня 2019 року активи банку згідно з його оборотно-сальдовим балансом складають 428 590 990 тис. грн.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у даній справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Враховуючи, що оскаржувані судові рішення прийняті у малозначній справі, а випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підтвердились, тому у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення безпідставно списаних коштів, пені та списання безпідставно нарахованої заборгованості по кредиту відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. Ю. Гулейков