Постанова
Іменем України

05 червня 2019 року
м. Київ

справа № 372/2348/17
провадження № 61-38580св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач),
суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,
учасники справи:
позивач (відповідач за зустрічним позовом) Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,
відповідачі: ОСОБА_1 (третя особа за зустрічним позовом), ОСОБА_2 (позивач за зустрічним позовом),

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на постанову Апеляційного суду Київської області від 16 травня 2018 року у складі колегії суддів: Голуб С. А., Верланова С. М., Приходько К. П.,

ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2017 року Публічне акціонерне товариство (далі ПАТ) «Укрсоцбанк»звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов мотивовано тим, що 11 травня 2006 року між Акціонерним-комерційним банком соціального розвитку (далі АКБ СР) «Укрсоцбанк» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір про надання невідновлюваної кредитної лінії №36/05-52, відповідно до умов якого відповідачеві було надано у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у розмірі 30 000,00 доларів США. Відповідно до пунктів 1.1.1., 1.1.2 повернення кредиту здійснювалось згідно графіку з кінцевим терміном повернення не пізніше 10 серпня 2016 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,5 % річних. В подальшому між сторонами договору укладались договори про внесення змін.
Відповідно до пункту 1.2 договору, кредит надавався ОСОБА_1 на поточні потреби.
З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальником ОСОБА_1 , 30 листопада 2010 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 02-10/473, відповідно до умов якого ОСОБА_2 поручається за виконання позичальником ОСОБА_1 обов`язків, що виникли на підставі договору про надання невідновлюваної кредитної лінії або можуть виникнути на підставі нього в майбутньому.
Банком умови за цим кредитним договором були виконані належним чином, проте відповідач ОСОБА_1 не виконав зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами, у зв`язку з чим станом на 26 січня 2017 року у нього виникла заборгованість перед банком в розмірі 46 034,61 доларів США, з яких: 21 720 доларів США заборгованість за кредитом та 24 314,61 доларів США заборгованість за процентами.
На підставі викладеного, ПАТ «Укрсоцбанк» просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначену суму заборгованості.
У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання поруки припиненою.
Зустрічна позовна заява мотивована тим, що вимоги банку щодо солідарного стягнення заборгованості є безпідставними, оскільки в договорі поруки не було встановлено строку після якого порука припиняється, відповідно банк пропустив шестимісячний строк пред`явлення вимоги до неї. Окрім того позивач за зустрічним позовом зазначала, що без її згоди 22 жовтня 2014 року було укладено договір про внесення змін до договору про надання невідновлюваної кредитної лінії №36/05-52 від 11 травня 2006 року, згідно з яким було викладено договір кредиту в новій редакції, за виконання умов якого позивач за зустрічним позовом не поручалася.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 09 листопада 2017 року у складі судді Зінченко О. М. позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 46 034,61 доларів США.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачем за первісним позовом не спростований факт укладення договору, отримання відповідачем кредитних коштів та наявність заборгованості.
Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 не надала суду належних та допустимих доказів, які б давали суду можливість визнати поруку припиненою.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Апеляційного суду Київської області від 16 травня 2018 рокурішення Обухівського районного суду Київської області від 09 листопада 2017 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення кредитної заборгованості відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.
Визнано поруку згідно з договором поруки від 30 листопада 2010 року № 02-10/473, укладеним між ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , припиненою.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що оскільки позивач ухилився від надання матеріалів для проведення експертизи, яка була призначена для визначення розміру заборгованості, вказані обставини позивачем не доведені, а тому позов не підлягає до задоволення.
Ухвалюючи рішення про задоволення зустрічних позовних вимог, апеляційний суд виходив із то, що банк мав протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (виникнення простроченої заборгованості за кредитним договором 12 червня 2016 року) пред`явити вимоги до поручителя, проте кредитор з позовом звернувся у серпні 2017 року, тобто більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання основного зобов`язання, а отже в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині всього зобов`язання щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів
У липні 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції та ухвалити у справі нове рішення, яким первісний позов задовольнити повністю, а у задоволенні зустрічного позову відмовити.
Касаційна скарга ПАТ «Укрсоцбанк» мотивована тим, що відповідач ОСОБА_1 не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором в частині повернення кредитних коштів, при цьому цей договір недійсним у встановленому законом порядку не визнавався.
Також у касаційній скарзі заявник зазначав, що судами першої та апеляційної інстанцій визнано факт існування заборгованості за кредитним договором та факт порушення договірних зобов`язань зі сторони відповідача ОСОБА_1 . Наданий позивачем за первісним позовом розрахунок заборгованості відповідачів за кредитним договором є достатнім, належним та допустимим доказом, відповідачами розмір заборгованості не спростований.
Крім того, заявник у касаційній скарзі звертає увагу на те, що висновок експерта не має переваги над іншими доказами у справі, апеляційний суд мав би заслухати доводи, пояснення, заперечення всіх учасників справи та врахувати їх при вирішенні спору по суті. Разом з цим, відповідачі не скористались своїм правом звернутись до суду першої інстанції з клопотанням про призначення та проведення судової економічної експертизи, а заявили таке клопотання тільки на стадії розгляду справи апеляційним судом.
Водночас, поза увагою апеляційного суду залишились доводи позивача за первісним позовом з приводу того, що відповідачами за первісним позовом не було надано жодного документа на підтвердження перебування відповідача ОСОБА_1 у зоні проведення антитерористичної операції, а також відомостей про отримання ним статусу учасника бойових дій, які б надали позивачеві за первісним позовом право здійснити перерахунок наявної заборгованості за кредитним договором.
Також заявник у касаційній скарзі посилається на помилковість висновків суду апеляційної інстанції в частині задоволення зустрічних позовних вимог, та зазначає, що порука за основним зобов`язанням не припинилась, адже останній платіж боржник здійснив 01 березня 2017 року, а з позовом банк звернувся 01 серпня 2017 року, тобто в межах шестимісячного строку встановленого статтею 559 ЦК України.
Ухвалою Верховного Суду від 28 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі за касаційною скаргою ПАТ «Укрсоцбанк».
У жовтні 2018 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 подав до Верховного Суду через відділ «Прийом громадян» відзив на касаційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк», у якій, посилаючись на правильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, просив касаційну скаргу заявника залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду залишити без змін.
Ухвалою Верховного Суду від 15 травня 2019 року справу призначено до судового розгляду.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статі 400 цього Кодексу.
За правилами частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційного скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судами встановлено, що 11 травня 2006 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 36/05-52, за умовами якого банк надав позичальникові кредитні кошти в сумі 30 000,00 доларів США зі сплатою процентів за його користування в розмірі 12,5 % річних та кінцевим терміном повернення до 10 серпня 2016 року.
30 листопада 2010 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 була укладена додаткова угода № 2 до договору №36/05-52 від 11 травня 2006 року, яким було внесені зміни до умов договору щодо розміру процентної ставки за користування кредитними коштами та встановлено проценту ставку в розмірі 14,51 % річних, а також визначений новий графік погашення заборгованості за кредитним договором.
З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальником за договором кредиту 30 листопада 2010 року між ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір поруки 02-10/473, за умовами якого остання поручилася перед кредитором за виконання боржником свого обов`язку за кредитним договором.
22 жовтня 2014 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про внесення змін до договору про надання невідновлювальної кредитної лінії від 11 травня 2006 року.
22 жовтня 2014 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про внесення змін №02 до договору про надання не відновлювальної кредитної лінії від 11 травня 2006 року.
Відповідно до підпункту 1.1.2 кредитного договору повернення кредиту має здійснюватися згідно графіку, який міститься у додатку № 1 до цього договору і є його невід`ємною частиною.
Відповідно до пункту 2.5. кредитного договору сплата процентів за користування кредитом здійснюється до 11 числа (включно) місяця наступного за тим, в якому позичальник користувався кредитом, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повному обсязі в день такого повернення.
Згідно з пунктом 3.3.13 договору про внесення змін до кредитного договору позичальник зобов`язаний протягом 60 календарних днів з дати одержання письмового повідомлення кредитора, достроково повернути в повному обсязі кредит, нараховані відсотки, комісії, а також можливі штрафні санкції у випадках визначених пунктами 3.2.3., 5.4. цього договору.
Унаслідок невиконання ОСОБА_1 належним чином зобов`язань за кредитним договором, ПАТ «Укрсоцбанк» 22 липня 2017 року направив відповідачам досудову вимогу про погашення заборгованості.
02 серпня 2017 року банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з боржника та поручителя.
Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 26 січня 2017 року, який надав позивач до позовної заяви, розмір заборгованості за кредитом становить 21 720,00 доларів США, що еквівалентно 590 960,74 грн, заборгованість за процентами 24 314,61 доларів США., що еквівалентно 661 555,24 грн.
Судами встановлено, що ОСОБА_1 19 червня 2014 року був призваний по мобілізації відповідно до Указу Президента України від 06 травня 2014 року № 454 «Про часткову мобілізацію», що підтверджується довідкою Обухівського районного військового комісаріату Київської області від 24 червня 2014 року і 16 листопада 2015 року Обухівським районним військовим комісаріатом Київської області йому було видане посвідчення учасника бойових дій.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із частиною першою статті 598, статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.
Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Частинами другою, третьою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Апеляційний суд при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та не має права виходити як за межі доводів апеляційної скарги, так і за межі вимог, заявлених у суді першої інстанції, крім випадків, передбачених частинами третьою та четвертою цієї статті.
За змістом пункту 6 частини другої статті 356, частини третьої статті 367 та пункту 1 частини першої статті 376 ЦПК апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею, або які неправомірно не були цим судом прийняті та досліджені, або доказами, які судом першої інстанції досліджувались із порушенням установленого порядку.
У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.
Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.
Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання (частина друга статті 258, статті 265, 381 ЦПК).
Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.
Згідно із частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд, всупереч вимог статті 367 ЦПК України, належним чином не встановив у повному обсязі фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, не надав належної оцінки наданим сторонами доказам у їх сукупності та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні первісних позовних вимог.
Відмовляючи у задоволенні первісного позову, апеляційний суд належним чином не перевірив всіх складових заборгованості за кредитним договором, надаючи перевагу запереченням відповідачів за первісним позовом над доводами позивача, зауважив, що позивачем не доведено наявності заборгованості за цим договором, не врахував відсутність повідомлення позичальником банку про можливість встановлення кредитних канікул для нього на період, встановлений Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Поза увагою апеляційного суду також залишилось те, що відповідачі не заперечують наявності заборгованості, а лише не згодні з її розміром, при цьому власного розрахунку на спростування розрахунку банку не надали.
Заслуговують на увагу доводи заявника у касаційній скарзі про те, що апеляційний суд, призначаючи у цій справі судово-економічну експертизу та долучаючи до матеріалів справі нові письмові докази, жодним чином не перевірив чому такі докази не були надані відповідачами під час розгляду справи у суді першої інстанції.
Разом з цим Верховний Суд погоджується з висновками апеляційного суду про задоволення зустрічного позову щодо визнання поруки припиненою.
Відповідно до частини першої статті 553, частин першої та другої статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Відповідно до умов кредитного договору сторони встановили як строк дії договору (пункт 1.1.3 договору), так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням заборгованості.
Встановлено, що кінцевий строк дії кредитного договору визначений 10 серпня 2016 року, а з цим позовом ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся лише 02 серпня 2017 року.
Доводи заявника про те, що порука не припинилась, адже останній платіж на виконання умов кредитного договору відповідачами був здійснений 01 березня 2017 року не має правового значення, оскільки договором чітко встановлений строк повернення кредитних коштів і такий строк сторонами договору не змінювався.
За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
Ухвалюючи рішення про задоволення зустрічного позову, суд апеляційної інстанції, обґрунтовано виходив з того, що банк пропустив строк звернення до поручителя з вимогою шляхом звернення з цим позовом.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
За правилами статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив в частині первісних позовних вимог доводів апеляційної скарги, в рішенні не зазначив конкретні обставини і факти, що спростовують такі доводи, і передчасно відмовив у задоволенні позовних вимог відносно позичальника.
З урахуванням наведеного Верховний Суд дійшов висновку, що рішення суду апеляційної інстанції в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_1 підлягає скасуванню, а справа у цій частині направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, який повинен урахувати викладене й залежно від установленого вирішити спір.
Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати викладене, належним чином дослідити всі зібрані у справі докази, дати їм відповідну правову оцінку та вирішити спір на підставі вимог закону і повно та всебічно з`ясованих обставин справи.
В іншій частині постанова апеляційного суду ухвалена з правильним застосуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального права.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити частково.
Постанову Апеляційного суду Київської області від 16 травня 2018 рокув частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати, а справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанову Апеляційного суду Київської області від 16 травня 2018 рокувіншій частині залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. О. Кузнєцов
Судді:В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко
В. А. Стрільчук
М. Ю. Тітов