ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

24 липня 2019 року

м. Харків

Справа № 642/4326/18

Провадження № 22-ц/818/3465/19

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Кругової С.С., Маміної О.В.

за участю секретаря - Плахотнікової І.О.

учасники справи:

позивач : ОСОБА_1 ,

відповідач : ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення спадкоємця від права на спадкування за законом, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_3 , на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 03 травня 2019 року, у складі судді Шрамко Л.Л., в залі суду в м. Харків,

встановив :

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача про усунення від права на спадкування за законом після смерті матері останнього - ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його дружина - ОСОБА_4 , з якою він перебував у зареєстрованому шлюбі з листопада 1972 року. Після її смерті залишилося спадкове майно - 1/3 частина квартири АДРЕСА_1 , будинок АДРЕСА_2 та земельна ділянка біля будинку.

Вказана АДРЕСА_1 приватизована, належить на праві спільної сумісної власності позивачу, померлій дружині та їх синові - ОСОБА_2 . До 2012 року в квартирі був зареєстрований і відповідач. Однак з 2011 року у нього почались відносини з жінкою, яка була проти його спілкування з батьками. З цього приводу у них з сином виникали суперечки, та в 2012 році він, одружившись з вказаною жінкою, знявся з реєстрації в квартирі, звільнився з роботи та переїхав до нової дружини у м. Синельникове Дніпропетровської області. З цього часу син відмовився від батьків, перестав їх відвідувати та телефонувати. Позивач безліч разів писав листи сину з проханнями навідати хвору матір та просив про допомогу, направляючи синові листи за місцем проживання, а також на адресу його місця роботи в Синельниківське локомотивне депо, однак відповіді не було. Померла дружина була похилого віку, перебувала на пенсії та дуже хворіла. В 2000 році їй встановлена довічна інвалідність 3-ї групи. В 2009 році за рекомендаціями лікарів вони з дружиною переїхали на постійне проживання в село Яблучне. Дружина потребувала постійної допомоги та останні два роки життя дружина була прикована до ліжка. Єдиним їх доходом були пенсії. Щомісячно тільки на ліки вони витрачали більше 4 тисяч гривень, без врахування стаціонарного лікування та інших витрат. Значна сума доходу витрачалась на утримання квартири в м АДРЕСА_3 , сплату комунальних послуг. Відповідач, будучи співвласником квартири, комунальні послуги не сплачував. Позивач запропонував продати квартиру або розміняти її на меншу, але отримав відмову.

Відповідач має постійне місце роботи, власних дітей не має, на утриманні у нього тільки дочка дружини від іншого чоловіка, нова дружина також працевлаштована в цьому ж Синельниківському депо. Отже, відповідач мав можливість допомагати батькам матеріально. Залишити заповіт дружина так і не встигла, а тому спадкування відбуватиметься за законом, та єдиними спадкоємцями є він, як чоловік померлої, та їх спільний син - відповідач, який звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 03 травня 2019 року у задоволенні позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права. Вказує на те, що суд безпідставно дійшов висновку про те, що позивачем не доведено перебування спадкодавця в безпорадному стані, а докази, які містяться в матеріалах справи: виписки з історії хвороб, лист з лікарні, довідка МСЕК, витяги з медичних сайтів щодо симптомів хвороб, протоколи опитувань свідків та пояснення свідків в суді в своїй сукупності є достатніми для встановлення судом факту безпорадного стану спадкодавця в останні роки життя. Крім того вказує на те, що маючи можливість з огляду на постійну роботу та дохід, відповідач навмисно бездіяв та, отримуючи листи з проханням про допомогу, ухилявся від надання померлій спадкодавиці такої допомоги.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційне провадження за скаргою ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б беззаперечно свідчили про перебування спадкодавця у безпорадному стані, зумовленому тяжкою хворобою, відсутність можливості забезпечити умови свого життя, потреби у догляді, допомозі та піклуванні, про звернення до відповідача за допомогою по догляду чи за матеріальною допомогою, а також про відмову чи ухилення останнього від надання спадкодавцеві такої допомоги.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, висновки суду щодо підстав для відмови у задоволенні позовних вимог є законними і обґрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 10 листопада 1972 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище - ОСОБА_6 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син - ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 . Інших дітей у подружжя не має.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 16.03.1998 року, виданого Харківською дистанцією споруд Південної залізниці квартира АДРЕСА_1 загальною площею 69, 2 кв.м. належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 .

З довідки № 1459 начальника дільниці №27 КП «Жилкомсервіс» від 18.09.2012 вбачається, що за адресою: АДРЕСА_4 , на той час були зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , та по 12.09.2012 був зареєстрований син ОСОБА_2 , який знятий з реєстраційного обліку.

З довідок Кирикивської селищної ради Великописарівського району Сумської області від 26.06.2018 № 223 та 223 вбачається, що померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 була зареєстрована з 2016 по 2017 рр. в АДРЕСА_2 . Разом з нею без реєстрації проживав чоловік ОСОБА_1 , з 2009 по 2016 р.р. вона проживала за вказаною адресою з чоловіком без реєстрації.

На підставі договору купівлі-продажу від 17.09.2009 р. за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на будинок площею 43, 2 кв. м. АДРЕСА_5 .

Внаслідок конфлікту у серпні 2012 року відповідач написав прощального листа батькам, в якому повідомив про те, спільне проживання в квартирі є неможливим, тому він звільнився з роботи, виписався. В листі він звертається до батька, висловлює йому свої образи, звинувачує батька у небажанні зрозуміти когось крім себе, неможливості вести з ним діалог та бути почутим.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 .

З наданих позивачем витягів з історій хвороби ОСОБА_4 вбачається, що вона перебувала на стаціонарному лікуванні в ЦКБ №5 МПС З 23.03.2000 по 06.04.2000, з 28.11.2000 по 15.12.2000, з 25.03.2002 по 10.04.2002, з 20.03.2003 по 04.04.2003, в неврологічному відділенні СМСЧ №13 з 04.07.2005 по 20.07.2005, з 05.04.2011 по 15.04.2011 в дорожній клінічній лікарні ст. Харків з діагнозом: наслідки ішемічного інсульту в ветебро-вазилярному басейні, вестибо-атактичний синдром, двостороння пірамідна недостатність, гіпертонічна хвороба 3 ступеню, церебральний атеросклероз. В виписці зазначено, що вона хворіє з грудня 1999 року, коли перенесла ішемічний інсульт, на гіпертонічну хворобу 5 років, у 1998 р. прооперована на щитовидну залозу. Двічі - у 1986 т 1987 р.р. прооперована з приводу парапроктиту, гемороідогектомія, видалення атероми голови у січні 2003 р., у 1987 р. проведена резекція з приводу фіброміоми матки. Має ряд інших хронічних захворювань.

З 27.09.2011 по 14.10.2011 ОСОБА_4 перебувала на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Центральної клінічної лікарні Укрзалізниці з діагнозом: виражена м`язово -тонічна люмбоішіалгія внаслідок полісегментарного остеохондрозу, спондиоартрозу, рецидивуюче протікання, стадія загострення, двосторонній коксартроз, дисциркуляторна енцефалопатія 1 ст. з лікворно-венозоною дистензією, вестибуло-атактичним синдромом; гіпертонічна хвороба 3 ст., церебральний атеросклероз.

Також вона перебувала на лікуванні в дорожній клінічній лікарні ст. Харків з 05.04.2011 по 15.04.2011, з 25.12.2017 по 08.01.2008 - в ДЛПЗ «ЦКЛ Укрзалізниці» з діагнозом: атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба 3 ступню, ІБС, гіпертонічний криз, загострення хронічного пієлонефриту, хронічний фарингіт в стадії загострення, стан після струмектомії, наслідки ішемічного інсульту, легкий правосторонній гемипарез.

Згідно з довідкою МСЕК серії ХАР № 025540 № 18 від 27.04.2000 визнана інвалідом 3-ї групи за загальним захворюванням на 1 рік. В виписках з історії хвороби міститься запис про те, що вона є інвалідом 3-ї групи після вказаного строку. Наявність інвалідності 3 -ї групи у спадкодавця на день смерті сторонами не оспорюється.

З виписок з медичної карти позивача ОСОБА_1 вбачається, що з 19.12.2014 по 30.12.2014 та з 10.10.2017 по 25.10.2017 він перебував на лікуванні в ДЗ «Дорожня клінічна лікарня ст. Харків СТГО ПЗ» з діагнозом: цукровий діабет 2 типу середньої тяжкості субкомпенсований, який діагностований в 2012 році.

Згідно з довідкою Київського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м.Харкова від 09.07.2018 розмір щомісячної пенсії позивача ОСОБА_1 становив за період з січня 2016 по квітень 2017 року - 3 364 грн. 62 коп. , з травня по вересень 2017 року 3 374 грн. 02 коп., з жовтня по грудень 2017 року - 6 582 грн. 83 коп.

Згідно з довідкою Великописарівського об`єднання управління ПФУ від 27.06.2018 щомісячний розмір пенсії спадкодавця ОСОБА_4 за період з січня по квітень 2017 року становив 1 452 грн. 27 коп., з травня по вересень 2017 року - 1 527 грн. 27 коп., з жовтня по листопад - 2 138 грн. 39 коп.

З довідки про доходи відповідача ОСОБА_2 від 22.11.2018 вбачається, що він працює машиністом електровоза в Синельниківському локомотивному депо «Регіональна філія «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця», його заробітна плата з січня по листопад 2017 у загальній сумі становила 141 700 грн. 22 коп., від 10 020 грн. до 14 903 грн. щомісячно.

Зазначені обставини вірно встановлено судом, не спростовані сторонами.

Позивачем надані чеки на придбання ліків у жовтні 2017 року на загальну суму 4 084 грн. 83 коп., а також квитанції про оплату комунальних послуг за адресою квартири по АДРЕСА_4 за 2014-2018 р.р. в сумі від 668 грн. 88 коп. у січні 2018 до 1 788 грн. 20 коп. у травні 2017 року.

Згідно з ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст..81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статей 1216, 1217ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, що містяться у п.6 Постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, правило абз. 2 ч.3 ст. 1224 ЦК стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади).

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної норми, суд при вирішенні справи повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі позивачем повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Таким чином, ухилення від надання допомоги спадкодавцеві характеризується умисною формою вини.

Отже, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від спадкування відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: 1) перебування спадкодавця в безпорадному стані; 2) потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи; 3) ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання.

Позивач наполягає на тому, що ОСОБА_4 тривалий час до смерті перебувала у безпорадному стані, потребувала постійної сторонньої допомоги.

Матеріали справи не містять медичного висновку або довідки, які прямо б свідчили про вказані обставини.

Із наданої медичної документації вбачається, що ОСОБА_4 мала ряд хронічних хвороб, перенесла низку оперативних втручань. Між тим, зазначене, само по собі , про безпорадність стану ОСОБА_4 протягом тривалого часу не свідчить.

Суд першої інстанції надав вірну оцінку листу КЗ «Охтирська центральна районна лікарня» № 2062/3-5 від 09.07.2018 року, у якому зазначено, що ОСОБА_4 з 25.06.2017 по 26.07.2017 перебувала на лікуванні в травматолого-ортопедичному відділенні КЗ «Охтирська ЦРЛ» з діагнозом: остеохондроз поперекового відділу хребта 3-ї стадії, двобічний коксартроз перехідний в 3-ю стадію, больовий синдром. Захворювання супроводжувались больовими відчуттями постійного характеру в області таза, атрофією тазових м`язів, деформацією поперекового відділу, онімінням ніг. Стан хворої тяжкий, рухливість обмежена, пересування можливе за допомоги персоналу та ходунків. За хворою здійснювався цілодобовий нагляд медпрацівників, необхідний для догляду групи стаціонарно лежачих хворих. Рекомендовано хірургічний спосіб лікування шляхом заміни пошкоджених хребців та тазової кістки на штучний протез, від хірургічного лікування хвора відмовилась.

Суд вірно зазначив про відсутність даних про те, коли саме ОСОБА_4 перебувала у описаному важкому стані - на момент надходження до лікарні чи на момент виписки.

Позивач посилається на загальнодоступні відомості щодо хвороб, якими страждала ОСОБА_4 , однак такі відомості, з мережі інтернет, не можуть бути взяті до уваги, оскільки беззаперечно не відображають стан саме ОСОБА_4 та її здатність до самообслуговування.

Позивач посилається на показання свідків, які були опитані адвокатом в порядку ч. 1 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та на показання свідків, які були допитані судом першої інстанції,.

Колегією суддів досліджені, протоколи допиту свідків, складені адвокатом, та показання свідків надані суду, однак зазначені свідчення про безпорадність ОСОБА_4 у останні роки життя беззаперечно не свідчать.

Так, свідками підтверджено, колегія суддів вважає встановленим, що ОСОБА_1 допомагав дружині, яка мала низку хвороб: купував продукти харчування, ліки, одяг, возив до лікарні.

Крім того, із показань свідка ОСОБА_7 вбачається, що останні роки життя ОСОБА_4 була досить слабка фізично та сильно вимучена морально, останній рік перед смертю рідко покидала хату, менше поралася на дворі і все менше виконувала хатні роботи. Роботу в хаті, у дворі, саду та городі виконував ОСОБА_1 та сама ОСОБА_4 - по силі можливості (а.с. 34 т. 1).

Відповідаючи на питання про стан ОСОБА_4 останні роки життя свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 вказували не проблеми ОСОБА_4 зі здоров`ям через які, а також через погані стосунки із сином, вона була фізично та морально виснажена.

Зазначені пояснення свідків беззаперечно не свідчать про безпорадність стану ОСОБА_4 та висновки суду не спростовують.

Отже вірним є висновок суду першої інстанції про недоведеність знаходження ОСОБА_4 у безпорадному стані тривалий час до її смерті.

Позивач вказує, що відповідач з 2012 року не спілкувався з батьками, не цікавився їх життям.

Зазначені доводи спростовуються роздруківкою ПрАТ «Київстар» за період з 20 листопада 2016 по 29 жовтня 2017 року, з якої вбачається, що з телефону відповідача на телефон НОМЕР_4 здійснено 22 телефонних дзвінка, та відправлено два SMS- повідомлення, а також зафіксовано два вхідних дзвінка з телефону матері.

Судом встановлено, що відповідач є власником сім-карти з телефонним номером НОМЕР_5 , а його мати користувалась телефоном з номером НОМЕР_4 .

З витягу з рахунку відповідача ОСОБА_2 в АТ «КБ «ПриватБанк» вбачається, що з листопада 2016 року ним був підключений регулярний платіж на поповнення мобільного телефону НОМЕР_4 .

З пояснень позивача вбачається, що він пропонував ОСОБА_4 звернутися до суду із позовом про стягнення аліментів з ОСОБА_2 , однак вона від такої пропозиції відмовилась, не бажала стягувати аліменти з сина.

З огляду на наведене судом встановлено, що відповідач, шляхом телефонного зв`язку спілкувався з матір`ю. Між тим, відсутні докази того, що ОСОБА_4 бажала отримувати допомогу від сина та просила його про надання такої допомоги.

Позивач вказував, що догляд за дружиною здійснював самостійно, готував їжу, прибирав, допомагав з гігієною, купував ліки. Зрідка від`їжджав у справах, тоді дружині допомагали сусіди.

Отже, встановлено, що ОСОБА_4 отримувала допомогу від позивача та інших осіб та відсутні докази того, що з огляду на ці обставини вона потребувала допомоги ще й від сина.

Позивач вказує, що на адресу відповідача направляв листи з проханням про допомогу. Між тим, доказів того, що декілька листів, які отримав відповідач містили таке прохання матеріали справи не містять.

Позивач звертає увагу на те, що вимушений був позичати гроші для лікування дружини, в той час, як відповідач мав достатній дохід для надання майнової допомоги.

Дійсно, позивач надав копії боргових розписок на підтвердження отримання у позику грошових коштів: у ОСОБА_7 - 9 000 грн. - 07.02.2016; у ОСОБА_10 - 7 000 грн., 13 000 грн. та 10 000 грн. 23.09.2016, 22.05.2017 та 22.11.2017 відповідно.

Однак матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що зазначені кошти були витрачені на утримання та лікування ОСОБА_4 , оскільки з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 надав лише чеки на придбання ліків у жовтні 2017 року на загальну суму 4 084 грн. 83 коп.

Вказані докази були досліджені судом першої інстанції у повному обсязі та отримали належну правову оцінку.

Факт організації поховання померлої ОСОБА_4 та понесення всіх витрат на поховання саме позивачем не є підставою для усунення відповідача від права на спадкування, та може бути підставою відшкодування витрат, які були зроблені одним із спадкоємців на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця відповідно до положень ст. 1232 ЦК України.

Позивачем не було надано відповідних доказів того, що спадкодавець ОСОБА_4 у зв`язку з хворобою потребувала допомоги відповідача ОСОБА_2 , за умови отримання її від позивача ОСОБА_1 , та зверталась до нього за будь-якою допомогою, в наданні якої їй було відмовлено.

Позивач не надав доказів умисного ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцю чи його бездіяльності, спрямовану на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що при розгляді даної справи, судом першої інстанції належним чином перевірена сукупність обставин, за наявності яких можливе застосування ч. 5 ст. 1224 ЦК України, та обґрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Отже, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Доводи, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими та правильність висновків суду не спростовують, а тому рішення суду скасуванню не підлягає.

З урахуванням наведеного, керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 03 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - С.С. Кругова

О.В. Маміна