Справа № 347/1386/17
Провадження № 22-ц/4808/934/19
Головуючий у 1 інстанції Крилюк М. І.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.

за участю секретаря Турів О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Косівського районного суду від 26 лютого 2019 року у справі за поданням головного державного виконавця Косівського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Винничук О.М. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника - ОСОБА_1 до виконання ним своїх зобов`язань без вилучення паспортного документа,

в с т а н о в и в:

У лютому 2019 року головний державний виконавець Косівського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Винничук О.М. звернулась в суд із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 до виконання ним своїх зобов`язань без вилучення паспортного документа, яке мотивувала тим, що на виконанні у Косівському РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області перебуває виконавче провадження №56078740 з виконання виконавчого листа Косівського районного суду по справі №347/1386/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 5 вересня 2013 року за період з 7 вересня 2014 року по 25 липня 2017 року у розмірі 209000 грн., пені у розмірі 58520,45 грн., 3% річних у розмірі 18071,34 грн., інфляції у розмірі 193585,62 грн., а всього 479177,41 грн. Боржником до теперішнього часу рішення суду не виконане, він ухиляється від його виконання, не вживає заходів щодо його виконання за рахунок належного йому майна і доходів. Тому просить подання задовольнити та тимчасово обмежити боржника у праві виїзду за кордон до виконання ним своїх зобов`язань, без вилучення паспортного документа.

Ухвалою Косівського районного суду від 26 лютого 2019 року подання задоволено. Тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 до виконання ним зобов`язань згідно рішення суду №347/1386/17.

Не погоджуючись із даною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, вважає її незаконною та необґрунтованою.

На його думку, державним виконавцем не було доведено факту його ухилення від виконання зобов`язань, покладених рішенням суду по справі №347/1386/17, та не надано розрахунку щодо сплати ним заборгованості в сумі 479177,41 грн., оскільки будь-яких доказів на підтвердження факту його обізнаності щодо наявності відкритого виконавчого провадження, строків його добровільного виконання чи свідомого ухилення від виконання зобов`язань матеріали справи не містять.

Зазначає, що 11 травня 2019 року він та його сім`я хотіли поїхати в Польщу, щоб виступити на фестивалі в місті Кракові. Крім того, у нього був намір домовитись про роботу, щоб виконувати свої зобов`язання згідно рішення суду.

Вважає, що дане обмеження лише позбавляє його можливості поїхати у іншу країну задля отримання грошових коштів на виконання своїх зобов`язань за виконавчим листом.

Просить скасувати ухвалу Косівського районного суду від 26 лютого 2019 року та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні подання.

Головний державний виконавець Косівського РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Винничук О.М. подала відзив на апеляційну скаргу. Вказує, що нею було направлено боржнику постанову про відкриття виконавчого провадження, а також здійснювався виклик боржника в Косівський РВ ДВС для пред`явлення квитанції про сплату боргу. Крім того, було вчинено інші дії для виконання рішення суду. Оскільки з моменту відкриття виконавчого провадження по теперішній час проплат по даному виконавчому провадженні не надходило, вважає, що цим самим боржник ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду. Просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, ухвалу суду залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду апелянт та його представник доводи апеляційної скарги підтримали з мотивів, наведених у ній.

Головний державний виконавець Косівського РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Винничук О.М. в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, повідомлялася про час та місце слухання справи належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та його представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до п. 31 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Згідно вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи подання головного державного виконавця Косівського РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Винничук О.М. про обмеження у праві виїзду за межі України боржника - ОСОБА_1 до виконання ним своїх зобов`язань без вилучення паспортного документа, суд першої інстанції виходив із повноти вчинення виконавчих дій, наявності доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов`язань, та прийшов до висновку, що підстави, викладені у поданні державного виконавця, є обґрунтованими та достатніми для його задоволення.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 січня 2018 року скасовано рішення Косівського районного суду від 1 грудня 2017 року та ухвалено нове, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 5 вересня 2013 року за період з 7 вересня 2014 року по 25 липня 2017 року у розмірі 209000 грн., пеню у розмірі 58520, 45 грн., 3% річних у розмірі 18071,34 грн., інфляцію у розмірі 193585,62 грн., а всього 479177,41 грн. У задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено (а.с. 90-94).

На виконання вказаного рішення 23 березня 2018 року Косівським районним судом було видано виконавчий лист (а.с. 110).

4 квітня 2018 року постановою головного державного виконавця Косівського РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Винничук О.М. відкрито виконавче провадження №56078740 з виконання виконавчого листа від 23 березня 2018 року по справі №347/1386/17 (а.с. 109).

Згідно відповіді ДФС № від 4 квітня 2018 року на запит №38333342 від 4 квітня 2018 року у ОСОБА_1 відсутні джерела отримання доходів, однак він має відкриті рахунки в установах банку (а.с. 111).

Згідно відповіді ПФУ № від 4 квітня 2018 року на запит №38333341 від 4 квітня 2018 року ОСОБА_1 як одержувач пенсії на обліку не перебуває, інформація про працевлаштування відсутня.

З матеріалів справи також вбачається, що 17 квітня 2018 року державним виконавцем винесена постанова про арешт коштів боржника та направлена до виконання в установи в банку (а.с. 112).

2 травня 2018 року Косівським РВ ДВС отримано відповідь АТ «Райффайзен Банк Аваль» про те, що згідно постанови від 17.04.2018 року арешт на кошти боржника в межах суми 527295,15 грн. накладено, однак залишок коштів на рахунках недостатній для її виконання (а.с. 113).

10 травня 2018 року отримано відповідь з ПАТ «ПриватБанк» про те, що згідно постанови від 17.04.2018 року арешт коштів ОСОБА_1 в межах суми 527295,15 грн. накладено, однак на рахунках недостатньо коштів для її виконання (а.с. 114).

15 серпня 2018 року боржнику направлено виклик з вимогою з`явитися в Косівський РВ ДВС та пред`явити квитанції про сплату боргу.

1 листопада 2018 року начальнику Косівського РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Йонику І.М. надійшла заява ОСОБА_2 про звернення до Косівського ВП ГУНП щодо притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності за ухилення від виконання рішення суду (а.с. 115).

6 листопада 2018 року державним виконавцем було здійснено виїзд по місцю проживання боржника та складено акт про його відсутність по місцю проживання (а.с. 116).

23 листопада 2018 року державним виконавцем було здійснено повторно запит №47832563 до ДФС про наявність у боржника рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах, а також про джерела отримання ним доходів, та запит в ПФУ №47832552 про те, чи боржник працевлаштований та отримує пенсію.

Згідно відповіді № від 26 листопада 2018 року у боржника відсутні рахунки в банках та джерела отримання доходів (а.с. 117, 118), а згідно відповіді від 23 листопада № боржник не працевлаштований та пенсію не отримує (а.с. 119, 120).

27 листопада 2018 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника (а.с. 121), а також зроблено запит №14613/12.6-26/05 у Косівський районний сектор УДМС в Івано-Франківській області щодо видачі документа, що дає право на виїзд з України і в`їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами (а.с. 122).

Згідно відповіді на запит ОСОБА_1 документувався паспортом громадянина для виїзду закордон серії НОМЕР_1 , виданим 22 квітня 2013 року та НОМЕР_2 від 15 січня 2018 року (а.с. 123).

7 грудня 2018 року начальником Косівського РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Йоником І.М. зроблено подання про порушення кримінальної справи відносно боржника ОСОБА_1 (а.с. 124).

11 грудня 2018 року державним виконавцем було отримано відповідь ІС ДП «НАІС» про те, що за боржником транспортні засоби не зареєстровані (а.с. 125).

Також 18 грудня 2018 року державним виконавцем було направлено запит в відділ Головного управління Держгеокадастру у Косівському районі про наявність зареєстрованих за боржником на праві власності земельних ділянок (а.с. 126).

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що на державі лежить безпосередній обов`язок дотримуватися прав та свобод особи і забезпечувати своєчасне та в повному обсязі виконання судових рішень, що набрали законної сили. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Судовий захист прав особи, як і діяльність суду, не може вважатися ефективним, якщо рішення суду не буде виконано або виконано неналежним чином і без подальшого контролю суду за їх виконанням.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до приписів ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань.

Пунктом 19 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, державний виконавець має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач був присутній під час винесення Апеляційним судом Івано-Франківської області 23 січня 2018 року постанови про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 5 вересня 2013 року, таким чином із моменту ухвалення рішення боржник знав про його наявність.

Крім того, в судовому засіданні під час перегляду оскаржуваної ухвали апелянт підтвердив отримання ним постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, що спростовує доводи апеляційної скарги щодо його необізнаності про відкрите виконавче провадження та строки його добровільного виконання.

Оцінюючи висновки суду першої інстанції щодо наявності доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов`язань, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Аналіз ст. 441 ЦПК України свідчить про те, що «ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням» слід розуміти як будь-які навмисні, свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

При цьому саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, наданого державним виконавцем для добровільного виконання рішення суду, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків і на момент звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобов`язань повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Частиною п`ятою статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» на боржника покладено ряд обов`язків, зокрема: утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Разом із тим, на виконання даних вимог закону боржником не було подано державному виконавцю декларацію про доходи і майно, не було здійснено явку на вимогу державного виконавця в Косівський РВ ДВС, не було допущено виконавця до житла, що підтверджується матеріалами справи.

Будь-яких дій для виконання рішення суду за тривалий проміжок часу боржником не вчинено.

Наведене вказує на ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням зобов`язань, і на момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань вже відбувся і є об`єктивно наявним та вбачається з матеріалів виконавчого провадження.

Відтак, через відсутність майна, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження, та ухилення боржника виконання рішення суду фактично унеможливлене а тому обмеження у виїзді є єдиним засобом впливу на боржника для виконання рішення суду.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про задоволення подання державного виконавця є обґрунтованими, доводи апеляційної скарги спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а ухвалу Косівського районного суду від 26 лютого 2019 року без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Косівського районного суду від 26 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 22 липня 2019 року.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: Г.П. Мелінишин

О.В. Пнівчук