Постанова

Іменем України

27 червня 2019 року

м. Київ

справа № 601/280/17

провадження № 61-30179св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

представник позивача - Глущенко Іван Григорович ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області, у складі судді Мочальської В. М., від 24 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області, у складі колегії суддів: Щавурської Н. Б., Загорського О. О., Ходоровського М. В., від 09 листопада 2017 року.

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

У лютому 2017 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк», банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 31 жовтня 2005 року між акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику грошові кошти у розмірі 11 500 доларів США з кінцевим терміном погашення заборгованості до 10 жовтня 2015 року зі сплатою процентів за користування кредитом. Позивач вказав, що позичальник неналежним чином виконував свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 14 043,51 доларів, яка складається з: 6 973,74 доларів США - заборгованості за кредитом, 7 069,77 доларів США - заборгованості за відсотками.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути вказану заборгованість з відповідача на його користь.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області

від 24 липня 2017 року у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права, а відповідачем надано заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 09 листопада

2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши при цьому, що сторони погодили у кредитному договорі питання дострокового повернення кредитних коштів, тобто зміну строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення. Ураховуючи те, що останній платіж ОСОБА_2 був здійснений

19 листопада 2009 року, відповідно до пункту 4.5 укладеного між сторонами кредитного договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 60 днів з дня невнесення чергового платежу, а саме з дати неповернення ОСОБА_2 наступного дня з часу спливу вказаного строку усієї суми кредиту достроково (тобто з 11 січня 2010 року) й саме з цієї дати вважається порушеним право позивача на отримання достроково усієї суми кредиту шляхом звернення до суду з відповідним позовом.З огляду на те, що позов пред`явлено лише у лютому 2017 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про пропуск позивачем строку позовної давності.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі ПАТ «Укрсоцбанк» просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову або направити справу на новий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами неправильно встановлено початок перебігу строку позовної давності, оскільки кредитний договір діє до 10 жовтня 2015 року, тому саме з цієї дати право позивача вважається порушеним. Перебіг строків позовної давності для звернення позивача до суду повинен застосовуватись за кожним із платежів.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити без задоволення касаційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк», а оскаржені судові

рішення - без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»

(далі - ЦПК України), який набрав чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

12 червня 2019 року справу передано судді-доповідачу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

31 жовтня 2005 року між акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №770/42-85, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику грошові кошти у розмірі

11 500 доларів США з кінцевим терміном погашення заборгованості

до 10 жовтня 2015 року зі сплатою 12,5% річних за користування кредитом (а. с. 4-6).

Пунктом 1.1 кредитного договору встановлено графік погашення заборгованості за кредитом - щомісячними платежами до 10 числа поточного місяця у розмірі 96 доларів США тіла кредиту, останній платіж - 76 доларів США (а. с. 4).

Пунктом 2.4.1 кредитного договору передбачена сплата процентів за користування кредитом не пізніше 10 числа місяця, наступного за тим, в якому нараховані проценти.

З 20 жовтня 2008 року шляхом укладення додаткової угоди сторонами погоджено процентну ставку за користування кредитом на рівні 14% річних. Інші умови договору залишилися незмінними (а. с. 7).

Упродовж 2005-2009 років відповідачем вносилися щомісячні платежі на рахунок позивача. Останній платіж було здійснено 19 листопада 2009 року (а. с. 12).

Згідно наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 20 грудня 2016 року заборгованість ОСОБА_2 становила

14 043,51 доларів США, з яких: 6 973,74 доларів США - заборгованість за тілом кредиту, 7 069,77 доларів США - заборгованість за відсотками

(а. с. 13-16).

Під час розгляду справи у суді першої інстанції банк зменшив позовні вимоги та просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по тілу кредиту - 1 996 доларів США та проценти - 2 937,90 доларів США, вказавши, що сторони погодили строк дії договору до 10 жовтня 2015 року, а тому банк має право на захист свого права у межах трирічного строку до дати звернення до суду.

Відповідно до пунктів 3.3.8, 3.3.9 кредитного договору позичальник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі погашати всі транші кредиту з нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями у термін, визначений пунктом 1.1 цього договору.

Пунктом 4.5 кредитного договору передбачено, що в разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених пунктами 3.3.8, 3.3.9 цього договору, протягом більше ніж 60 календарних днів строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом частини першої, другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Після спливу строку кредитування кредитор позбавлений права нараховувати відсотки й пеню, передбачені кредитним договором.

За правилом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Інститут позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки

(стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість цивільних відносин.

Відповідно до статей 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України, 2004 року, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Подібні положення містять статті 12, 81 чинної редакції ЦПК України.

Суд першої інстанції, з позицією якого погодився і суд апеляційної інстанції, встановивши, що сторони погодили у кредитному договорі (пункт 4.5) зміну строку основного зобов`язання у зв`язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору протягом більше ніж шістдесят календарних днів, врахувавши закінчення строку дії договору, а також те, що останній платіж відповідачем був здійснений у листопаді 2009 року, а з позовом до суду банк звернувся у лютому 2017 року, неподання позивачем доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про переривання строку позовної давності, дійшов загалом правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» у зв`язку із пропуском строку позовної давності, про застосування наслідків спливу якого було заявлено відповідачем у заяві від 05 травня 2017 року (а. с. 46).

Доводи касаційної скарги не впливають на правильність рішення судів попередніх інстанцій, зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

За змістом частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» залишити без задоволення.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 24 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області

від 09 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович