ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/616/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.

секретар судового засідання Гриньова А.М.

за участю представника ТОВ «Хмельницька універсальна компанія» Думітращука В.М., позивача ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2

розглянув в спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/15493/18 за апеляційною скаргою ТОВ «ХМЕЛЬНИЦЬКУНІКОМ» на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 21 січня 2019 року (суддя Приступа Д.І., повне судове рішення виготовлено 01 лютого 2019 року ) у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Хмельницька універсальна компанія» про визнання наказу про звільнення незаконним, зміну формулювання підстав звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи та представників учасників справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду ОСОБА_1 зазначала, що з вересня 2016 року працювала на посаді адміністратора ТОВ «ХМЕЛЬНИЦЬКУНІКОМ» та з 20.11.2017 року згідно з наказом №54-к від 01.11.2017 року була переведена на посаду адміністратора - касира за сумісництвом. У зв`язку з необхідністю догляду за дитиною інвалідом, позивачка вирішила звільнитись із займаної посади, про що 03 червня 2018 року написала відповідну заяву. Оскільки адміністрація підприємства відмовилась прийняти її заяву, ОСОБА_1 04 червня 2018 року направила заяву про звільнення рекомендованим поштовим відправленням. Відповідно до наказу №42 від 04.06.2018 її звільнено із займаної посади на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. ОСОБА_1 вважає її звільнення незаконним, оскільки вона знаходилась на робочому місці протягом усього робочого часу в офісі ТОВ «Хмельницька універсальна компанія» по вул. Гагаріна, 5 у м. Хмельницькому. Позивачка вказує, що через порушення відповідачем її права на звільнення у вказаний строк за власним бажанням, а також незаконне звільнення з підстав прогулу призвело до її моральних страждань, що унеможливлює подальше працевлаштування, втрату нормальних життєвих зв`язків та вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя, тому ОСОБА_1 просила суд визнати незаконним наказ №42-к від 04.06.2018 року про її звільнення з посади касира ТОВ «Хмельницька універсальна компанія», змінити дату та формулювання причини звільнення з посади касира ТОВ «Хмельницька універсальна компанія» з 02 червня 2018 року за власним бажанням у зв`язку з необхідністю догляду за дитиною інвалідом за ст. 38 КЗпП України, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку та 5 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 21 січня 2019 року позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ Товариства з обмеженою відповідальністю «Хмельницька універсальна компанія» №42-к від 04.06.2018 року про звільнення ОСОБА_1 Змінено дату та формулювання причини звільнення ОСОБА_1 та постановлено вважати її звільненою з роботи з посади касира Товариства з обмеженою відповідальністю «Хмельницька універсальна компанія» за власним бажанням у зв`язку із необхідністю догляду за дитиною з інвалідністю (ст. 38 КзпП України). Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Хмельницька універсальна компанія» на користь ОСОБА_1 500 грн. моральної шкоди та 704 грн. 80 коп. судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ТОВ «ХМЕЛЬНИЦЬКУНІКОМ» оскаржило його в апеляційному порядку та вказує, що це рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права і підлягає до скасування. Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не досліджено фактичних обставин справи у їх сукупності, не проведено повного з`ясування обставин справи та не перевірено їх правового обґрунтування. Так, розглядаючи спір суд не врахував, що 02.06.2018 року ОСОБА_1 відмовилася надати пояснення про причини її відсутності на робочому місці 04.06.2018 року зазначивши, що має намір звільнитися. Проте позивачка не надала суду доказів подання нею 03.06.2018 року до адміністрації підприємства заяви про звільнення та відмови відповідача у прийнятті такої. Апелянт вказує, що з метою встановлення причин відсутності 04.06.2018 року ОСОБА_1 на робочому місці по вул. Купріна, 54/1 та по вул. Гагаріна, 5 (фактична адреса товариства) останній неодноразово телефонували та було направлено письмову вимогу надати пояснення її відсутності на робочому місці. І Фурман ОСОБА_3 04.06.2018 року в обідню перерву з незрозумілих роботодавцю причин з`явилась за фактичною адресою підприємства по АДРЕСА_1 . Хмельницькому і повторно відмовилась від надання пояснень. Апелянт зазначає, що чинним законодавством не встановлено обов`язку роботодавця щодо направлення працівнику пропозиції надати пояснення з приводу відсутності працівника на робочому місці, у зв`язку з чим висновок суду про неналежне направлення відповідачем вказаних пропозицій вважає незаконним та необґрунтованим. На думку апелянта, поза увагою суду також залишилась та обставина, що днем звільнення вважається останній день роботи, тому залишення ОСОБА_1 04.06.2018 року робочого місця без належної на те підстави є прогулом. Крім того, враховуючи встановлення судом факту відсутності заяви позивачки про звільнення 04.06.2018 року та норми права, яка б давала останній право вибору підстави для звільнення, апелянт також не погоджується із висновком суду в частині задоволення позовних вимог щодо зміни дати та формулювання причин звільнення, оскільки такий висновок прийнятий з неправильним трактуванням судом норм матеріального права та не узгоджується з положеннями абз. 2 п. 18 постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів». Стягуючи на користь ОСОБА_1 моральну шкоду суд не вказав, у чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві та з яких доказів і міркувань виходив суд, визначаючи її розмір, що є підставою для скасування незаконного рішення суду в частині задоволених позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вважає апеляційну скаргу безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню і просить залишити оскаржуване рішення без змін посилаючись на те, що вона не вчиняла прогулу, а мала намір звільнитися з роботи за власним бажанням в зв`язку із доглядом за дитиною інвалідом, однак відповідач умисно не прийняв від неї заяву про розірвання трудового договору.

Встановлено, що учасниками справи не оскаржується судове рішення в частині відмови в позові ОСОБА_1 щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та в частині відмови у стягненні моральної шкоди при частковому задоволенні цієї вимоги, а тому згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку в цих частинах рішення не переглядається.

Представник відповідача ОСОБА_4 . апеляційну скаргу підтримав з підстав у ній зазначених і просить її задовольнити.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнали і просять її відхилити, залишивши судове рішення без змін.

Заслухавши учасника справи та представників учасників справи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, зазначеним вимогам закону рішення суду в оскаржуваній частині не відповідає.

Частково задовольняючи позовні вимоги та визнаючи незаконним і скасовуючи оскаржуваний наказ ТОВ «ХМЕЛЬНИЦЬКУНІКОМ» №42-к від 04.06.2018 року, змінюючи дату та формулювання причини звільнення ОСОБА_1 і стягуючи з відповідача 500 грн. моральної шкоди суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було дотримано процедури притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, передбаченої ст. 149 КЗпП України, оскільки їй не було запропоновано надати письмові пояснення з приводу допущеного прогулу, тому наказ про звільнення останньої є незаконним. Також суд виходив з того, що в справі відсутні докази про звернення ОСОБА_1 до відповідача з заявою про звільнення з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України, але оскільки позивач не бажає перебувати з ТОВ «ХМЕЛЬНИЦЬКУНІКОМ» у трудових відносинах, тому наявні підстави для зміни формулювання причини її звільнення з підстав п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України на звільнення за власним бажанням у зв`язку з необхідністю догляду за дитиною з інвалідністю. Вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є недоведеними, а неправомірними діями відповідача позивачці завдано моральної шкоди, розмір якої виходячи з принципу розумності та справедливості відповідає сумі 500 грн.

Проте з таким висновком місцевого суду в повному обсязі колегія суддів апеляційного суду не погоджується, виходячи з наступного.

Встановлено, що наказом №90-к від 13 вересня 2016 року ОСОБА_1 прийнято на посаду адміністратора в ТОВ «ХМЕЛЬНИЦЬКУНІКОМ» (а.с.120).

Наказом №54-ка від 01 листопада 2017 року ОСОБА_1 була переведена на посаду адміністратора касира ТОВ «ХМЕЛЬНИЦЬКУНІКОМ» (за сумісництвом), звільнивши її з посади адміністратора (основна робота) з 20.11.2017 року (а.с. 121).

Робоче місце ОСОБА_1 як адміністратора касира ТОВ «ХМЕЛЬНИЦЬКУНІКОМ» знаходилося по АДРЕСА_2 . АДРЕСА_3 . Хмельницький. Зазначена обставина визнається позивачем та представником відповідача, а тому в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає.

4 червня 2018 року ОСОБА_1 була відсутня на роботі за своїм робочим місцем по АДРЕСА_4 , 54 АДРЕСА_5 впродовж усього робочого дня.

Актами комісії працівників ТОВ «ХМЕЛЬНИЦЬКУНІКОМ» від 04 червня 2018 року (а.с. 20, 21) зафіксовано відсутність ОСОБА_1 на робочому місці та за фактичною адресою товариства 04 червня 2018 року з 09 год. до 13 год. та з 14 год. до 17 год.

Наказом №42-к від 4 червня 2018 року ОСОБА_1 звільнено з роботи відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 8).

З огляду на положення п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Із положень ч. 3 ст. 235 КЗпП України вбачається, що у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.

Працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. (ч.1ст. 38 КЗпП України).

Виходячи із аналізу положень ст. 38 КЗпП України слід дійти висновку, що розірвання трудового договору з ініціативи працівника може відбутися лише за наявності його письмової заяви, що подана власнику або уповноваженому ним органу завчасно, тобто за два тижні, або при наявності доказів необхідності догляду за дитиною інвалідом у строк, про який просить працівник.

В силу положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлено, що ОСОБА_1 в порушення вимог ст. ст. 76 80 ЦПК України не надала належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження її звернення до роботодавця із заявою про звільнення, не здобуті такі докази в суді і під час розгляду справи, а представник ТОВ «ХМЕЛЬНИЦЬКУНІКОМ» заперечує факт надходження від ОСОБА_1 заяви на звільнення за ініціативою працівника в зв`язку із необхідністю догляду за дитиною з інвалідністю.

З огляду на вищевикладене судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що ОСОБА_1 не довела повідомлення нею роботодавця про звільнення її з роботи відповідно до ст. 38 КЗпП України.

Судом встановлено, що фактичне робоче місце позивачки як адміністратора касира ТОВ «ХМЕЛЬНИЦЬКУНІКОМ» знаходилося по вул. Купріна, 54/1 м. Хмельницький і режим роботи з 9 до 18 години, вихідні дні - субота, неділя. Зазначені обставини визнаються позивачем та представником відповідача.

Судова колегія, оцінивши у відповідності із вимогами ст. 89 ЦПК України табель обліку робочого часу працівників ТОВ «ХМЕЛЬНИЦЬКУНІКОМ» за червень 2018 року (а.с. 126-127) та акти про відсутність працівника на роботі (а.с. 20, 21) прийшла до висновку, що зазначені письмові докази достовірно підтверджують факт відсутності ОСОБА_1 4 червня 2018 року на робочому місці протягом усього робочого дня, тобто з 9 до 13 години та з 14 до 17 години.

Також, як вбачається із пояснень позивачки про перебування її 04.06.2018 року за вказівкою роботодавця за фактичною адресою ТОВ «ХМЕЛЬНИЦЬКУНІКОМ» по вул. Гагаріна, 5, остання підтвердила факт її відсутності на робочому місці. Однак, представником відповідача не визнано факт перебування позивачки 04.06.2018 року за фактичною адресою ТОВ «ХМЕЛЬНИЦЬКУНІКОМ».

Відповідно до ч. 1 ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення.

Однак, правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.

Судова колегія вважає, що невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмового пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений наданими суду доказами.

Як вбачається із акту про відмову від надання пояснень від 04.06.2018 року, що складений комісією працівників ТОВ «ХМЕЛЬНИЦЬКУНІКОМ» (а.с.22), 04.06.2018 року близько 13 години позивачка з`явилася за юридичною адресою товариства по вул АДРЕСА_6 Гагаріна, 5 АДРЕСА_7 у м. Хмельницькому і їй було запропоновано надати письмові пояснення з приводу відсутності на роботі. Однак ОСОБА_1 відмовилася від надання пояснень і повідомила, що не буде виходити на роботу.

Оскільки ОСОБА_1 04 червня 2018 року вчинила прогул без поважних причин, а тому роботодавцем правомірно застосовано до неї захід дисциплінарного стягнення у виді звільнення з роботи на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

З огляду на вищевикладене, висновок суду першої інстанції про порушення ТОВ «ХМЕЛЬНИЦЬКУНІКОМ» порядку застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення та незаконність наказу про її звільнення є безпідставним.

Так як звільнення позивачки відповідає вимогам трудового законодавства, а ОСОБА_1 не зверталася до роботодавця із заявою про її звільнення з підстав необхідності догляду за дитиною з інвалідністю, тому судом першої інстанції незаконно змінено дату та формулювання причини її звільнення з п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України на ст. 38 КЗпП України.

Згідно ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Так як ОСОБА_1 не довела порушення своїх трудових прав, у зв`язку з чим їй було завдано моральної шкоди, тому суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для часткового відшкодування відповідачем моральної шкоди.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання незаконним наказу №42-к від 04.06.2018 року, внесення змін щодо дати і формулювання причин звільнення та стягнення моральної шкоди є безпідставними і не підлягають до задоволення, а оскаржуване судове рішення в частині задоволених позовних вимог підлягає до скасування із постановленням нового судового рішення про відмову ОСОБА_1 у зазначених вимогах.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

А тому, згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягає до стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ХМЕЛЬНИЦЬКУНІКОМ» 3171,60 грн. судового збору (704,80 грн. х 3 оскаржені позовні вимоги х 150%), сплаченого товариством за подання апеляційної скарги (а.с. 66, 72) та на користь держави 1409,60 грн. судового збору, що підлягав сплаті нею при подачі позову (2 х 704,80 грн.).

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Хмельницька універсальна компанія» задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 21 січня 2019 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 і в частині стягнення судового збору скасувати та в цих частинах ухвалити нове судове рішення.

В позові ОСОБА_1 про визнання незаконним наказу Товариства з обмеженою відповідальністю «Хмельницька універсальна компанія» №42-к від 04.06.2018 року, внесення змін щодо дати і формулювання причин звільнення та стягнення моральної шкоди відмовити.

В решті рішення Хмельницького міськрайонного суду від 21 січня 2019 року залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_1 (місце проживання та РНОКПП) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Хмельницька універсальна компанія» (місцезнаходження, код ЄДРПО) 1057,20 грн. судового збору та на користь держави 1409,60 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 червня 2019 року.

Судді (підпис) А.П. Корніюк

(підпис) І.В. П`єнта

(підпис) О.І. Талалай

Згідно з оригіналом

Суддя апеляційного суду А.П. Корніюк