П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2019 року м. Київ

Справа № 22-9245 Головуючий у1-й інстанції - Антонова Н.В.

Унікальний № 752/14556/15-ц Доповідач - Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Пікуль А. А.

суддів Гаращенка Д. Р.

Невідомої Т. О.

за участю секретаря Пузикової В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 листопада 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, та пені,-

у с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ПАТ "УкрСиббанк" пред`явив в суд позов до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені (а.с.1-3).

Позов обґрунтований тим, що 12 грудня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит (грошові кошти) у сумі 196775,00 грн, а відповідач зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 12 грудня 2014 року, згідно з графіком погашення кредиту, якщо тільки не буде застосований інший термін повернення кредиту відповідно до умов договору, та сплачувати протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 13,00 % річних.

Відповідно до пункту 4.1 кредитного договору, за порушення термінів повернення кредиту, та/або процентів за кредитом, та/або комісії, відповідач сплачує позивачу додатково до процентної ставки за кредитом пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України (далі - НБУ) у еквіваленті від суми простроченого платежу, сума якого розраховується за офіційним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на день нарахування такої пені.

На виконання умов кредитного договору, позивачем наданий позичальнику кредит шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 у банку для подальшого його використання за цільовим призначенням.

Оскільки ОСОБА_2 порушує взяті на себе договірні зобов`язання та не здійснює платежів для погашення суми заборгованості за кредитом у встановлені договором строки та розмірі, позивач просив стягнути з неї заборгованість, яка станом на 06 липня 2015 року складає 597486,26 грн., із яких: 173348,42 грн. - кредитна заборгованість, 264893,58 грн. - заборгованість за процентами, а також заборгованість зі сплати пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредитом у розмірі 159244,26 грн., із яких: 66660,87 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту, 92583,39 грн. - пеня за прострочення сплати процентів.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 17 листопада 2016 року позов ПАТ «УкрСиббанк задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ "УкрСиббанк", прострочену заборгованість по тілу кредиту у розмірі 173348, 52 грн., заборгованість по процентам у розмірі 264893,58 грн., пеню за прострочення сплати кредиту у розмірі 62537,99 грн., пеню за прострочення сплати процентів у розмірі 87190,81 грн., а всього стягнуто 587970,90 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ "УкрСиббанк" суму сплаченого судового збору в розмірі 3654 грн.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 який діє в інтересах ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог у повному обсязі (т.1, а.с.211-216).

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 01 березня 2017 року апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 який діє в інтересах ОСОБА_2 , було відхилено та рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 листопада 2016 року залишено без змін.

Постановою Верхового Суду від 27 березня 2019 року касаційну скаргу представника ОСОБА_2 , ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 01 березня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 03 червня 2019 року вказану справу призначено до розгляду у судовому засіданні.

В суд апеляційної інстанції ОСОБА_2 та її представник, ОСОБА_1 , не з`явились, про місце та час апеляційного розгляду повідомлені належним чином, про що свідчать завірені штемпелем поштового відділення та підписом начальника відділення зв`язку зворотні повідомлення про вручення їм судових повісток 06 червня 2019 року (т.2, а.с.62-63). Суд ухвалив розглядати справу у їх відсутність, оскільки відповідно до положень ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторони, належним чином повідомленої про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення представника ПАТ «УкрСиббанк» Решетніка Ю.І., який заперечував проти апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

При ухваленні рішення районний суд вважав встановленими наступні обставини.

12 грудня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 з додатком № 1 та додатковою угодою від 12 грудня 2007 року до нього.

Відповідно до умов вказаного кредитного договору сторони погодили, що банк зобов`язується надати позичальнику, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти (кредит) у сумі 196 775 грн та сплатити плату за кредитом у порядку і на умовах, зазначених договором (пункт 1.1). Також сторони узгодили строк кредитування (пункт 1.2), а саме, що надання кредиту здійснюється у термін: 12 грудня 2007 року (пункт 1.2.1), а його повернення має бути здійснено позичальником у терміни та в розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно із додатком № 1 до договору, але в будь-якому випадку не пізніше 12 грудня 2014 року (пункт 1.2.2).

Згідно із пунктом 1.3 кредитного договору сторони погодили плату за кредит, зокрема те, що за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмір 13,00 % річних.

Відповідно до пункту 1.5 сторони також погодили порядок надання позичальнику кредиту, а саме, що зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 у банку, код банку (МФО) 351005.

Згідно із пунктом 4.1 кредитного договору передбачено, що за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань, та передбачених кредитним договором, зокрема термінів погашення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні. Пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості, але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України на момент її нарахування.

Згідно із довідок-розрахунків заборгованості долучених позивачем до позовної заяви станом на 06 липня 2015 року заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором від 12 грудня 2007 року № 000 складає 438 242 грн, з яких кредитна заборгованість - 173 348 грн. 42 коп., за процентами за користування кредитом - 264 893 грн. 58 коп., за пенею за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 66 660 грн. 87 коп., за пенею за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за користування кредитом - 92 583 грн. 39 коп.

При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 який діє в інтересах ОСОБА_2 , апеляційний суд виходить з наступного.

Як вже зазначено вище, справа вже була предметом апеляційного розгляду. Скасовуючи судове рішення апеляційного суду та передаючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції Верховний Суд у своїй постанові від 27 березня 2019 року вказав наступне (т.2, а.с.50-54).

Висновки судів першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав для стягнення заборгованості у визначеному судами розмірі є передчасними, оскільки суди не встановили усіх обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме: коли закінчився строк кредитування, у межах якого позивач мав право нараховувати відсотки, пені, штрафи на підставі умов договору. Суди не надали належної правової оцінки розрахунку заборгованості за кредитом, у якому зазначена заборгованість за кредитним договором, яка складається в тому числі із відсотків, штрафних санкції, нарахованих за кредитом поза межами строку дії кредитного договору, при тому, що нарахування відсотків та неустойки після закінчення строку кредитування ані договором, ані законом не передбачена.

Без з`ясування вказаних обставин, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог та підстав, на які посилався позивач на їх обґрунтування, заперечень відповідача висновки судів про часткове задоволення вищевказаного позову не можна вважати обґрунтованими та такими, що відповідають завданням цивільного судочинства, яке полягає у справедливому та неупередженому вирішені справ із метою ефективного захисту порушених прав, оскільки у всіх справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права.

За правилом ч.1 ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Ураховуючи вказівки, викладені у постанові Верховного Суду від 27 березня 2019 року, виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції доходить наступних висновків.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , щодо недоведеності укладання між сторонами кредитного договору та отримання відповідачем кредитних коштів за цим договором, апеляційний суд відхиляє як неприйнятні виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами частини 1 статті 627, 629 ЦК України згідно статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

З матеріалів справи убачається, що 12 грудня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 з додатком № 1 та додатковою угодою від 12 грудня 2007 року до нього. Вказаний договір містить особистий підпис ОСОБА_2 .

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

ПАТ "УкрСиббанк" було надано суду допустимі - письмові, докази укладання кредитного договору між сторонами, а саме копію кредитного договору, яка містить особистий підпис ОСОБА_2 , виписку про рух коштів по рахунку № НОМЕР_1 . Натомість відповідачем не надано ані суду першої, ані апеляційної інстанції доказів на спростування наданих позивачем на підтвердження своїх вимог документів.

Отже аргументи ОСОБА_1 . який діє в інтересах ОСОБА_2 не можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для відмови у задоволенні позову ПАТ "УкрСиббанк".

Одночасно суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що при визначенні розміру заборгованості, яка підлягає стягненню, суд першої інстанції не встановив усіх обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме: коли закінчився строк кредитування, у межах якого позивач мав право нараховувати відсотки, пені, штрафи на підставі умов договору. Суд не надав належної правової оцінки розрахунку заборгованості за кредитом, у якому зазначена заборгованість за кредитним договором, яка складається в тому числі із відсотків, штрафних санкції, нарахованих за кредитом поза межами строку дії кредитного договору. Крім того, представник Коміс М.В., який діє в інтересах ОСОБА_2 , у судовому засіданні від 16 листопада 2016 року заявив суду першої інстанції про застосування позовної давності у спорі (а.с.197).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 стаття 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 стаття 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до частини 3 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

У даному випадку відповідач заявив про застосування позовної давності у судовому засіданні районного суду 16 листопада 2016 року (а.с.197).

Як убачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості (т.1, а.с.5-18), до стягнення заявляється прострочена заборгованість по тілу кредиту починаючи з грудня 2008 року, по відсоткам - починаючи з листопада 2008 року.

Водночас ПАТ "УкрСиббанк" звернувся до суду з позовом 28 серпня 2015 року (т. 1, а.с.43).

Отже позовна давність спливла до заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту за період з грудня 2008 року до 13 серпня 2012 року та до позовних вимог про стягнення заборгованості по відсоткам за період з листопада 2008 року до 31 липня 2012 року (строки визначені виходячи розрахункових періодів, зазначених у розрахунку).

Також суд першої інстанції не прийняв до уваги, що після спливу строку дії договору, припиняється право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та пенею.

Зазначене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 14-318 цс 18, відповідно до якого право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такий правовий висновок викладений також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18).

Матеріали справи свідчать, що строк кредитування відповідно до пункту 1.2.2 Кредитного договору визначено до 12 грудня 2014 року (т. 1, а.с.24,).

Отже правові підстави для стягнення відсотків за користування кредитом та пені, нарахованих після закінчення строку кредитування, відсутні.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд доходить висновку, що до стягнення підлягає: заборгованість по тілу кредиту за період з 12 вересня 2012 року до 12 грудня 2014 року у розмірі 67 934 грн. 20 коп. (173 348,42 - 105 414,22); заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 31 серпня 2012 року до 12 грудня 2014 року у розмірі 112 257 грн. 83 коп. (235858,69 - 123600,86).

При вирішенні позовних вимог про стягнення пені районним судом також не враховано сплив позовної давності та закінчення строку кредитування.

За правилом ст. 549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (ч.2 ст. 258 ЦК України).

За правилами ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Правова природа пені така, що строк позовної давності щодо її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Ураховуючи наведене у даному спорі до стягнення підлягає пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за період з 28 серпня 2014 року по 12 грудня 2014 року у розмірі 12 687 грн. 53 коп. (3255,16 х 50% + 3530,09 + 3465,02 + 129,36 + 3935,48) та пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами з 28 серпня 2014 року до 12 грудня 2014 року у розмірі 16 860 грн. 46 коп. (4283,34 х 50% + 4671,60 + 4611,43 + 172,16 + 5263,60).

За правилами частини 1 статті 376 ЦПК України самостійними підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень частини 2 статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З огляду на викладене, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення позову Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк".

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 , і.п.н. НОМЕР_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" (, місцезнаходження: м. Харків, просп. Московський, 60) заборгованість за кредитним договором у розмірі 209 740 грн. 02 коп. (Двісті дев`ять тисяч сімсот сорок грн. 02 коп.), з яких: 67 934 грн. 20 коп. - заборгованість по тілу кредиту; 112 257 грн. 83 коп. - проценти за користування кредитом; 12 687 грн. 53 коп. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 16 860 грн. 46 коп. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом, та 3 645 грн. (Три тисячі шістсот сорок п`ять грн.) на відшкодування судових витрат по сплаті судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 01 серпня 2019 року.

Головуючий А.А. Пікуль

Судді Д.Р. Гаращенко

Т.О. Невідома