Справа № 2/756/794/19
21 червня 2019 року Оболонський районний суд м. Києва
в складі головуючого судді Васалатія К. А.
при секретарі Когутко В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Оболонського управління поліції ГУНП в м. Києві, ГУ Національної поліції України в м. Києві про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, -
13.12.2017 р. було відкрито провадження за позовом ОСОБА_1 05.02.2018 р. від представника ГУ НП України в м. Києві надійшло клопотання про залишення позову ОСОБА_1 без розгляду у зв`язку із поданням аналогічно позову у 2016 р.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Ч. 2 ст. 4 ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 року, який набрав чинності з 15.12.2017 року передбачено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
В постанові Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» від 24.10.2011 р. № 10 надано роз`яснення, що у вирішенні питань, пов`язаних з прийняттям позовних заяв, господарським судам слід розрізняти поняття підвідомчості і підсудності справ. Підвідомчість - це визначена законом сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції (стаття 12 ГПК України). Підсудність визначається колом справ у спорах, вирішення яких, віднесено до підвідомчості певного господарського суду (п.1 постанови). З огляду на приписи ч. 3 ст. 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», згідно з якими місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності, та на вимоги статей 12 ГПК України господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 1 ГПК, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер. (п. 2 постанови).
Згідно з п. 3.2. вищевказаної постанови господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб`єктами господарської діяльності, а також спори, пов`язані, в тому числі, з вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктом публічно-правових відносин, - за умови, що такі вимоги не об`єднуються з вимогою вирішити публічно-правовий спір і за своїм суб`єктним складом підпадають під дію ст. 1 ГПК України.
Як встановлено, господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, якщо склад учасників спору відповідає приписам; ст. 4 ГПК України, а правовідносини, з яких виник цей спір, мають господарський характер.
Так ст. 4 ГПК України передбачає право фізичної особи-підприємця на звернення до господарського суду.
У вирішенні питання про те, чи можна вважати правовідносини і спір господарськими, слід виходити з визначень, наведених у статті 3 ГК України.
Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.
При цьому ст. 20 ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 р. визначено юрисдикцію господарських судів.
Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.
Згідно з ст. 2 ГК України у редакції Закону України від 03.10.2017 р. учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.
Статус фізичної особи - підприємця - це юридичний статус, який засвідчує право особи на заняття підприємницькою діяльністю, а саме: самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Є встановленим той факт, що позивач ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа - підприємець.
Спори, що виникають між фізичними особами-підприємцями та національною поліцією при реалізації її працівниками своїх повноважень, за своїм суб`єктним складом підвідомчі господарським судам.
Отже, господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб`єктами господарської діяльності, а також спори, пов`язані, зокрема, з вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктом публічно-правових відносин, - за умови, що такі вимоги не об`єднуються з вимогою вирішити публічно-правовий спір і за своїм суб`єктним складом підпадають під дію статті 4 ГПК.
Майнові відносини (у розумінні ст. 4 ГК України) суб`єктів господарювання з юридичними особами, у тому числі тими, що не є суб`єктами господарювання (органами державної влади), регулюються ГК та ГПК України.
Як вбачається з матеріалів справи, дійсно позивачем ОСОБА_1 пред`явлено позовні вимоги до ГУ НП в м. Києві в особі Оболонського УП ГУНП в м. Києві про відшкодування майнової та моральної шкоди, і така вимога не об`єднана з вимогою вирішити публічно-правовий спір і за своїм суб`єктним складом підпадає під дію ст. 4 ГПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року, який набрав чинності з 15.12.2017 р.
Таким чином суд приходить до висновку, що даний спір підвідомчий господарському суду, що виключає його розгляд в порядку ЦПК України.
До аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 березня 2018 року у справі №14-60цс18.
Згідно до п. 4 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд залишає позов без розгляду, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Тому враховуючи вищевикладене суд вважає, що є підстави заяву представника ГУ НП України у м. Києві залишити без задоволення, а провадження за позовом ОСОБА_1 - закрити.
Тому керуючись ст. 19, 255, 257, ст. 353, 354 ЦПК України, ст. 4, 12 ГПК України, суд -
Заяву представника ГУ НП у м. Києві - залишити без задоволення.
Провадження за позовом ОСОБА_1 до Оболонського управління поліції ГУНП в м. Києві, Головного управління Національної поліції України про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди - закрити.
Роз`яснити позивачу про право звернення з позовними вимогами до відповідного господарського суду.
Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.
СУДДЯ К.А. ВАСАЛАТІЙ