Справа № 159/2209/19
Провадження № 2/159/848/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

24 липня 2019 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді Лесика В.О.,

за участю секретаря Шокот С.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Ковелі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому прохає суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача у справі ОСОБА_2 матеріальну шкоду, заподіяну унаслідок дорожньо транспортної пригоди в сумі 2000 грн. та моральну шкоду в сумі 1000 грн.

Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви посилається на наступні обставини: 29 січня 2019 року о 14 год.05 хв. відповідач ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Volkswagen Passat», д.н. НОМЕР_2 , а/д Тернопіль-Львів-Рава Руська, 15 км.+50 м.,

не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримувався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем марки «Nissan Almera» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням позивача ОСОБА_1 , який рухався попереду. Під час дорожньо транспортної пригоди належний позивачеві автомобіль отримав значні механічні ушкодження, унаслідок чого потерпілому було завдано матеріальної шкоди, пов`язаної з пошкодженням автомобіля, у розмірі 29495,36 грн. Постановою Ковельського міськрайонного суду від 20.03.2019 року постановлено визнати винним ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП грн. Оскільки страховою компанією частково йому відшкодовано матеріальних збитків в сумі 27495,36 грн., а тому різниця невідкшодованої матеріальної шкоди становить в розмірі 2000 грн. Незважаючи на неодноразові спроби позивача спонукати відповідача до відшкодування матеріальної шкоди у добровільному порядку, до теперішнього часу відповідачем не вживаються заходи для відшкодування шкоди, що спонукало його звернутися з даним позовом до суду.

Крім цього, унаслідок ДТП позивачеві було заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких зазнав позивач у зв`язку з ушкодженням автомобіля.Також, небажання відповідача упродовж тривалого часу вживати заходів для відшкодування шкоди, завданої позивачеві, неможливість у зв`язку з цими обставинами вести звичний спосіб життя, що призвели до душевних його страждань. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в розмірі 1000 грн.. Крім того, прохає стягнути з відповідача витрати пов`язані на правничу допомогу в розмірі 500 грн.

Позивач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує і прохає задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 , в силу вимог ст. 128 ЦПК України, був належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, в тому числі через опублікування оголошення на офіційному веб-порталі судової влади, в судове засідання не з`явився без повідомлення причин, відзиву не подав.

У зв`язку з цим суд, відповідно до ст. 223 ч.4, ст. 280 ч. 1 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів, зі згоди позивача, вважає за можливе ухвалити заочне рішення.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Судом встановлено, що постановою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 29 січня 2019 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню в розмірі 340 грн. Зокрема відповідача визнано винним у тому, що він керуючи автомобілем марки «Volkswagen Passat», д.н. НОМЕР_2 , а/д Тернопіль-Львів-Рава Руська, 15 км.+50 м., не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримувався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем марки «Nissan Almera» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням позивача ОСОБА_1 , який рухався попереду, внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, провина водія ОСОБА_2 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 29 січня 2019 року, встановлена.

В результаті ДТП належний позивачу ОСОБА_1 автомобіль марки «Volkswagen Passat», д.н. НОМЕР_2 зазнав механічних пошкоджень.

Копією заяви про страхове вішкодування від 03.04.2019 року доводиться та обставина, що позивачу відшкодовано 27945,36 грн.з вирахуванням франшизи 2000 грн.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якої створює підвищену небезпеку.

Згідно ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У ході судового розгляду встановлено, що саме унаслідок неправомірних дій відповідача позивачеві було заподіяно матеріальної шкоди - пошкоджено автомобіль і з часу ДТП, яка мала місце 29 січня 2019 року до теперішнього часу збитки позивачеві в сумі 2000 грн. не відшкодовано навіть частково.

Що стосується відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000 грн. суд зазначає наступне.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. При цьому, під моральною шкодою, у відповідності до ст.23 ЦК України слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичний чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Як роз`яснив Пленум Верховного суду України в п. 9 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином, враховуючи наслідки ДТП, обсяг душевних та фізичних страждань, яких зазнав позивач, суд приходить до висновку, що вимога про стягненню моральної шкоди підлягає до задоволення. Саме така сума моральної шкоди на переконання суду поряд з відшкодування матеріальної шкоди буде відповідати загальним засадам виваженості, розумності та справедливості.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про відшкодування витрат понесену ним на правничу допомогу в сумі 500 гривень.

Частиною 2 статті 137 ЦПК України встановлено, що для цілей розподілу судових витрат відносяться: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.137 ЦПК України).

Враховуючи наведене, та те, що позивачем не надано доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу в розмірі 500 грн., суд вважає не обґрунтованою вимогу позивача про стягнення витрат ним на правничу допомогу .

Вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат підлягають задоволенню відповідно до норм ст. 141 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі ст.ст. 10, 12, 81, 82, 89, 141, 247, 263, 264, 265, 280-289 ЦПК України, ст. 22, 23, 1167, 1168,1187,1192 ЦК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заподіяну матеріальну шкоду завдану внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 2000 грн. (дві тисячі грн. ).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заподіяну моральну шкоду завдану внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 1000 грн. (одну тисячу грн.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1536,80 грн. ( одну тисячу п`ятсот тридцять шість грн. 80 коп.).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ковельський міськрайонний суд Волинської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Головуючий: В.О.Лесик