ПОСТАНОВА
Іменем України

29 липня 2019 року м. Кропивницький

справа № 394/94/16

провадження № 22-ц/4809/164/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Дуковського О.Л. (суддя-доповідач)

суддів Мурашка С.І., ОСОБА_1

з участю секретаря Демешко Л.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 18 жовтня 2016 року, у складі головуючого судді Партоліної І.П., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самосійних вимог щодо предмету спору, - орган опіки та піклування Новоархангельської райдержадміністрації Кіровоградської області про відібрання малолітньої дитини та передачу дитини батькові та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання малолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про відібрання малолітньої дитини та передачу дитини батькові.
В обгрунтування своїх вимог позивач зазначав, що з 05.11.2011 року по 18.06.2013 року перебував у шлюбі із ОСОБА_4 в період шлюбу у них народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який за усною домовленістю проживав за адресою АДРЕСА_1 з батьками ОСОБА_4 ..

Вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла, а дитина продовжує проживати із відповідачем.
У добровільному порядку відповідач - ОСОБА_3 (баба дитини), яка є матір`ю ОСОБА_4 , не повертає йому малолітнього сина.
Із урахуванням зазначеного, уточнивши позовні вимоги, позивач просив позов задовольнити, відібрати малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у відповідача та передати дитину йому як батьку за місцем його проживання.

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернулась із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про позбавлення його батьківських прав та визначення місця проживання малолітньої дитини.
Свої вимоги мотивувала тим, що після розірвання 18 червня 2013 року шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 син ОСОБА_5 залишився проживати разом з ОСОБА_3 . Рішенням суду ОСОБА_2 зобов`язано сплачувати аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5 . Відповідач за зустрічним позовом ухилявся від сплати аліментів у зв`язку із чим утворилась заборгованість по аліментам та було відкрито кримінальне провадження, після чого заборгованість була частково погашена. Крім того, ОСОБА_2 оспорював батьківство і в категоричній формі заперечував своє батьківство щодо сина ОСОБА_5 . ОСОБА_2 не виконував своїх батьківських обов`язків, із сином не спілкувався, не приймав участі у виховані дитини. Вважає, що дитина повинна проживати з нею.
Просила позов задовольнити, позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та визначити місце проживання онука із нею.
Рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 18 жовтня 2016 року у задоволенні первісного позову ОСОБА_2 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Кіровоград, із ОСОБА_3 , за адресою АДРЕСА_1 .
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відібрання малолітнього ОСОБА_5 від дідуся та бабусі суперечить інтересам дитини. Батько проживає окремо від сина, тривалий час не цікавився життям та здоров`ям дитини, не піклувався про його духовний розвиток, з часу призначення аліментів сплатив лише 1 500,00 грн., дитина із членами сім`ї батька жодного разу не спілкувалась, батько особисто дитину з часу народження бачив шість разів та оспорював батьківство. Окрім того, на даний час батько перебуває на військовій службі у військовій частині, яка входить до складу сил, що залучаються та беруть участь у антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, а отже суд дійшов висновку, що на теперішній час спілкування з дитиною та її виховання буде вкрай обмеженим, а це матиме вплив на фізичний та духовний розвиток дитини.
Задовольняючи частково зустрічні вимоги ОСОБА_3 , районний суд мотивував своє рішення тим, що сім`я відповідача, у якій на даний час проживає дитина, повністю піклується про її духовний та фізичний розвиток, матеріально утримує та забезпечує усім необхідним.
Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 17 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 18 жовтня 2016 року у частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог. Відібрано малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у ОСОБА_3 та передано дитину його батькові ОСОБА_2 . Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Додатковим рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 07 лютого 2017 року доповнено резолютивну частину вказаного рішення апеляційного суду. Рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 18 жовтня 2016 року у частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 скасоване, ухвалено у цій частині нове рішення про відмову ОСОБА_3 у задоволенні зустрічного позову до ОСОБА_2 щодо визначення місця проживання малолітньої дитини.

Постановою Верховного Суду від 03.10.2018 року рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 17.01.2017 року у частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відібрання малолітньої дитини і передачу її батькові та в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини скасовано та направлено справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У судове засідання апеляційного суду з`явилися представник відповідача Усатенко Ю.Ю., відповідач ОСОБА_3 , а від адвоката відповідача Вознюка В.А. надійшло клопотання про відкладення розгляду даної справи у зв`язку із його зайнятістю у іншому судовому засіданні у кримінальному провадженні. ОСОБА_3 не заперечувала щодо розгляду справи без її адвоката і наполягала на апеляційному розгляді справи за даної явки.
Третя особа, яка не заявляє самосійних вимог щодо предмету спору, - орган опіки та піклування Новоархангельської райдержадміністрації Кіровоградської області не з`явилася у удове засідання про дату час та місце розгляд справи повідомлена належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача Усатенка Ю.Ю., який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, пояснення відповідача ОСОБА_3 , яка просила рішення суду першої інстанції перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтувантися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно ч. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам виходячи із наступного.

Встановлено, що з 05.11.2011 року по 18.06.2013 року ОСОБА_2 перебував у шлюбі з ОСОБА_4 (том 1 а.с.5 зворот).
Фактично шлюбні відносини між сторонами припинились у серпні 2012 року.
В період перебування у шлюбі у них народився син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (том 1 а.с. 9).
Після фактичного припинення шлюбних відносин, в листопаді 2012 року, ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про оспорювання батьківства (а.с. 118).
Висновком експерта № 28 від 21.12.2012 року батьківство ОСОБА_2 щодо малолітнього ОСОБА_6 доведено і провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про оспорювання батьківства залишено без розгляду у зв`язку із повторною неявкою позивача у судове засідання, яка набрала законної сили ( том 1 а.с. 119-122,123).
Шлюб між сторонами розірвано рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 18.06.2013 року (том 1 а.с. 192). Після розірвання шлюбу малолітній ОСОБА_7 залишився проживати із матір`ю.
Рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 450 грн., щомісячно, до досягнення сином повноліття. Станом на 01.08.2014 року за ОСОБА_2 існувала заборгованість по аліментам у сумі 12315,00 грн. 13.08.2013 року ОСОБА_4 подано заяву про вчинення кримінального правопорушення і постановою слідчого СВ Кіровоградського МВ УМВС України в Кіровоградській області розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 164 КК України. 14.03.2015 року дане провадження було закрито за відсутності складу кримінального правопорушення в діях ОСОБА_2 (том 1 а.с.93,94,97).
ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 померла (том 1 а.с. 21,86 а).

Малолітній ОСОБА_8 залишився проживати і на час звернення сторін із даними позовами проживав із відповідачем.
Після смерті ОСОБА_4 позивач прибув за місцем проживання відповідача та свого сина із метою забрати останнього із собою для проживання у новій сім`ї позивача. Відповідач малолітнього ОСОБА_5 батькові не віддала і як наслідок позивач змушений був звернутися із позовом до суду щодо відібрання малолітньої дитини.
В ході розгляду справи позивач 10 травня 2016 року звертався до служби у справах неповнолітніх Кіровоградської обласної державної адміністрації із заявою про не вжиття службою відповідних заходів щодо вилучення сина ОСОБА_5 із родини батьків колишньої дружини.
Висновком органу опіки та піклування Новоархангельської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 22.06.2016 року №01-09/199/1 визначена доцільність проживання малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із батьком ОСОБА_2 (том 1 а.с. 70-71).

Згідно довідки від 29.02.2016 року №57 до складу сім`ї ОСОБА_2 входять його дружина ОСОБА_4 та сини ОСОБА_9 2013 року народження і ОСОБА_10 2014 року народження, які є братами малолітнього ОСОБА_5 ( том 1а.с.16).

З акту обстеження умов проживання ОСОБА_2 , за адресою АДРЕСА_2 від 24.02.2016 року та акту обстеження його умов проживання за адресою АДРЕСА_3 від 04.01.2017 року вбачається, що комісіями визнано належними умови проживання дитини за вказаними адресами проживання батька та такими, що дозволяють передачу та подальше проживання у родині малолітнього ОСОБА_6 (том 1 а. с. 20,том 2 а.с.24).

В матеріалах справи містяться висновки органу опіки та піклування Новоархангельської райдержадміністрації Кіровоградської області від 22 червня 2016 року та 18 жовтня 2016 року складені із урахуванням обстеження умов проживання малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем його фактичного проживання, на час звернення із позовом до суду, у будинку по АДРЕСА_1 разом із дідусем та бабусею ОСОБА_11 та ОСОБА_3 .
Згідно актів обстеження дитина знаходиться на їх утриманні. В будинку створено задовільні умови проживання для сім`ї та дитини. Малолітній ОСОБА_5 забезпечений усім необхідним для повноцінного життя та розвитку, бабуся з дідусем турбуються про хлопчика, його фізичний та духовний розвиток.
13.11.2018 року проведено обстеження умов проживання ОСОБА_2 комісією Служби у справах дітей Шостинської міської ради Сумської області за адресою АДРЕСА_4 та складено відповідний акт, з якого вбачається, що умови проживання за даною адресою відповідають нормам та сім`я забезпечена всім необхідним, проживають в чотирикімнатній квартирі ОСОБА_2 (батько), ОСОБА_4 , діти ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 . Діти мають свої окремі кімнати та для них створені всі необхідні умови для їх гармонійного розвитку (том 2 а.с. 121).

З характеристики Шостинської загальноосвітньої школи І ІІІ ступенів № 7 вбачається, що ОСОБА_8 навчається у 1-му класі даного навчального закладу, який проживає за адресою АДРЕСА_4 . В характеристиці зазначено, що батьки дитини беруть активну участь в освітньому процесі та цікавляться його успіхами та досягненнями, відвідують батьківські збори (том 2 а.с. 125).

На час розгляду справи в суді апеляційної інстанції ( 29.07.2019 року) ОСОБА_8 проживає разом з батьком за адресою АДРЕСА_4 та закінчив там перший клас Шостинської загальноосвітньої школи І ІІІ ступенів № 7. Дитина соціалізувалася у новій сім`ї протягом тривалого часу, а у зв`язку з тим висновки викладені у протоколі індивідуального психологічного обстеження від 04 жовтня 2016 року втратили свою актуальність.

При апеляційному розгляді справи не встановлено того факту, що позивач раніше відмовлявся від батьківства щодо сина ОСОБА_5 , виходячи з корисних міркувань, як стверджує позивач.
Згідно положень ст. 163 СК України: 1) батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними ; 2) батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду ; 3) суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам.
Відмовляючи позивачу у задоволенні позову про відібрання малолітнього ОСОБА_7 у ОСОБА_3 та передачу дитини батькові ОСОБА_2 суд першої інстанції зазначив, що відібрання малолітнього ОСОБА_5 від батьків його померлої матері суперечить інтересам дитини.

На підтвердження цьому суд у своєму рішенні зазначив, що батько проживав окремо від сина, тривалий час не цікавився життям та здоров`ям дитини, не піклувався про його духовний розвиток, з часу призначення аліментів сплатив лише 1500,00 грн., дитина із членами сім`ї батька жодного разу не спілкувалась, батько особисто дитину з часу народження бачив шість разів, оспорював батьківство.

Крім того, суд зазначив, що на даний час батько перебуває на військовій службі у військовій частині, яка входить до складу сил, що залучаються та беруть участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, а отже, на теперішній час спілкування з дитиною та його виховання буде вкрай обмеженим, а це матиме вплив на фізичний та духовний розвиток дитини.

Натомість, зазначив суд, сім`я відповідача, у якій на даний час проживає дитина, повністю піклується про її духовний та фізичний розвиток, матеріально утримує та забезпечує всім необхідним.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції щодо обставин відмови відібрання дитини і передання її батькові, колегія суддів погодитись не може, оскільки вони ґрунтуються на припущеннях.

Відповідачем не доведено і судом не обґрунтовано, що відібрання дитини у відповідача та передача батькові суперечить інтересам дитини.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 5 Сімейного кодексу України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (пункти 2 і 3 статті 5 Сімейного кодексу України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Статтями 151 та 163 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання малолітніх дітей та на те, щоб вони проживали з ними. Права батьків, у тому числі тих, хто живе окремо від дитини, на виховання дитини і спілкування з нею можуть бути обмежені лише законом (статті 153 і 157 СК України). Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, може звернутися до державних органів опіки та піклування або судів для забезпечення виконання його або її батьківських прав у випадках, коли не було укладено договору з цього питання з тим із батьків, хто проживає з дитиною (статті 157-161 СК України). Якщо дитина утримується особою не на законних підставах, суди можуть за позовом батьків постановити рішення про відібрання та повернення дитини, якщо буде встановлено, що це не суперечить інтересам дитини (статті 162 та 163 СК України). Місце проживання малолітньої дитини визначається за згодою батьків (стаття 160 СК України).

Згідно ст. 155 Сімейного кодексу України загалом заборонено здійснення батьківських прав всупереч інтересам дитини.

Подібні положення щодо виховання дітей та спілкування з їх батьками містяться у розділах 11, 12, 14, 15 та 15-1 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року.

Крім того, правовідносини які виникли між сторонами регулюються відповідними положеннями Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини, 1989 року, що 27 вересня 1991 року набула чинності для України, а саме:

- статтею 3 у якій зазначено, що 1) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; 2) Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів;

- статтею 5 згідно якої держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов`язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім`ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються ;

- статті 9 відповідно до якої 1) держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. 2) Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім зацікавленим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. 3) Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що 1) кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. 2) Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
У справі Мамчур проти України, рішення від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини нагадав, що хоча первинною метою статті 8 Конвенції є захист особи від свавільного втручання органів державної влади, додатково існують позитивні зобов`язання, невід`ємні від реальної «поваги» до приватного та сімейного життя. У зв`язку з основною гарантією права взаємного використання батьками та дитиною присутності один одного, Суд неодноразово встановлював, що стаття 8 Конвенції включає як право батьків на вжиття заходів для повернення дитини, так і обов`язок національних органів влади вживати такі заходи (див. серед інших джерел, рішення у справі «Ігнакколо-Зеніде проти Румунії» (Ignaccolo-Zenide v. Romania), заява № 31679/96, п. 94, ЄСПЛ 2000-I). Зазначене застосовується не лише у справах, пов`язаних із обов`язковим відібранням дітей на державне утримання та вжиттям заходів соціального захисту, а також у справах, у яких між батьками та іншими членами сім`ї дитини виникає спір щодо спілкування з дитиною та її проживання (див., рішення у справі «Хокканен проти Фінляндії» (Hokkanen v. Finland), від 23 вересня 1994 року, п. 55, Series A № 299, та у справі «Фуска проти Румунії» (Fusca v. Romania), заява № 34630/07, п. 34, від 13 липня 2010 року).

За відсутності доказів щодо порушення інтересів дитини при передачі малолітнього ОСОБА_5 батькові, на вищезазначене порушення прав позивача, як батька який бажає утримувати та виховувати свою дитину, у своїй сім`ї, разом із іншими двома синами (братами малолітнього ОСОБА_5 ) суд першої інстанції уваги не звернув, як не звернув уваги і на порушення прав малолітнього ОСОБА_5 на проживання у сім`ї разом із батьком та рідними братами.

Відповідно до матеріалів справи позивач має достатнє матеріальне забезпечення, яке дозволяє йому утримувати сім`ю.

Позивач за місцем проживання та місцем служби характеризується позитивно (том 1 а.с.119, 124)

У справі відсутні будь які докази неналежного ставлення позивача до виховання та утримання синів, які на даний час проживають разом із ним. Відсутня така інформація і в службі у справах дітей за місцем проживання ОСОБА_2 .

Комісія служби у справах дітей дійшла до висновку про можливість подальшого проживання ОСОБА_8 у сім`ї батька.

Колегія суддів, дійшла висновку щодо позитивної оцінки батьківських якостей ОСОБА_2 .

Обставина, що ОСОБА_2 звернувся до батьків померлої колишньої дружини, матері ОСОБА_8 , із вимогою про передачу сина на його виховання відразу після її смерті є підставою стверджувати про наявність у ОСОБА_2 батьківських почуттів відносно малолітнього сина ОСОБА_5 , який у зв`язку із смертю матері позбавився батьківської турботи.

Даний факт не заперечується відповідачем, що відразу після смерті ОСОБА_4 (матері дитини) позивач звертався до них із вимогою про передачу сина на його виховання, хоча відповідач це пов`язує з покращенням житлових умов позивача.

Прив`язаність дитини до дідуся і бабусі не є підставою для відмови позивачу у праві виховувати свою дитину у своїй сім`ї. А та обставина, що дитина не знайома із членами сім`ї позивача і зміна місця проживання може негативно вплинути на її стан є лише припущенням суду, як і те, що спілкування батька з дитиною буде вкрай обмеженим.

На даний час, родина ОСОБА_2 проживає у АДРЕСА_4 в чотирикімнатній квартирі , що підтверджується актом і і відповідно до цього акту родина має належні умови для проживання та виховання малолітнього ОСОБА_6 , дитина має окрему кімнату в даній квартирі.

Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Колегія суддів дійшла висновку, що в судовому засідання не було встановлено фактів які б вказували на те, що передача малолітнього ОСОБА_6 на проживання та виховання батькові суперечить інтересам дитини, а тому позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відібрання малолітньої дитини та передачу дитини батькові підлягає задоволенню.
Враховуючи висновки колегії суддів про необхідність задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відібрання малолітнього ОСОБА_7 та передачу його на проживання та виховання батькові, рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічного позову щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_7 біля ОСОБА_3 підлягає скасуванню із ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у позові.
Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_7 сторонами не оскаржується, а отже правильність рішення суду в цій частині колегією суддів не перевіряється.
Передача малолітнього ОСОБА_6 на проживання та виховання батькові ОСОБА_2 не позбавляє відповідача прав закріплених у ст..ст. 257, 258 СК України, а саме права спілкуватися зі своїм онуком, брати участь у його вихованні.
Крім того, ч. 2 ст. 257 СК України визначено, що батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.
Оскільки позов ОСОБА_2 задоволений, а у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено, витрати пов`язані із розглядом справи підлягають відшкодуванню у відповідності до ч.2 ст. 141 ЦПК України.
За загальним правилом, відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати пов`язані з розглядом справи покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; в разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Колегія суддів, дійшла висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, а саме сплачений судовий збір позивачем за подання позовної заяви, апеляційної та касаційної скарги у розмірі 2531,84 грн. (551,20 грн. +1212,64+768,00 грн.) та 2000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 18 жовтня 2016 року - скасувати частково.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відібрання малолітньої дитини та передачу дитини батькові - задовольнити.

Відібрати малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у ОСОБА_3 та передати дитину його батькові ОСОБА_2 .

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини - відмовити.

В частині відмови ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 18 жовтня 2016 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 (номер і серія паспорта НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 2531,84 грн. та 2000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

01.08.2019 року складено постанову.

Головуючий суддя О.Л. Дуковський

Судді С.І. Мурашко

О.А. Письменний