Постанова

Іменем України

24 липня 2019 року

м. Київ

справа № 755/1147/16-ц

провадження № 61-40411 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представники позивача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

відповідач - ОСОБА_5 ,

представник відповідача - ОСОБА_6 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 листопада 2016 року у складі судді Яровенко Н. О. та постанову Апеляційного суду м. Києва від 14 червня 2018 року у складі колегії суддів: Прокопчук Н. О., Саліхова В. В., Семенюк Т. А.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу майна

від його імені.

Позовна заява мотивована тим, що 18 липня 2011 року між ним та ОСОБА_5 було укладено договір позики, за умовами якого він надав останньому грошові кошти у розмірі 296 521,20 грн, що еквівалентно 37 200,00 доларів США.

На забезпечення виконання грошових зобов`язань позичальника за вказаним договором між ними 18 липня 2011 року було укладено договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_5 передав в іпотеку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .

Посилався на те, що відповідач порушив свої зобов`язання за договором позики, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у сумі 890 966,04 грн станом на день пред`явлення позову.

Ураховуючи наведене, уточнивши позовні вимоги, на підставі

пункту 11 договору іпотеки від 18 липня 2011 року ОСОБА_1 просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом надання йому права продажу від свого імені квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності іпотекодавцю - ОСОБА_5 .

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24 листопада 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки, посвідченим 18 липня 2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гордієнко О. В. за реєстровим № 4187, а саме квартиру АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_5 за договором дарування, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ОСОБА_1 з укладенням від імені

ОСОБА_5 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем з визначенням початкової ціни на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, з отриманням витягу з державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах або організаціях незалежно від форми власності та підпорядкування, з можливістю здійснення всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судовий збір

у розмірі 6 890,00 грн.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач не виконав свої зобов`язання щодо повернення позики забезпеченої іпотекою.

Відтак, за умовами укладеного договору іпотеки у рахунок погашення боргу іпотекодержатель може укласти від імені іпотекодавця договір

купівлі-продажу предмету іпотеки за ціною, що буде встановлена відповідно до висновку незалежного експерта-суб`єкта оціночної діяльності.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12 травня 2017 року заяву ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 листопада 2016 року залишено без задоволення.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15 червня 2017 року заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , про виправлення описки

у рішенні Дніпровського районного суду м. Києва від 24 листопада

2016 року задоволено. Внесено виправлення до резолютивної частини рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 листопада 2016 року

у цивільній справі № 755/1477/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу майна

від імені позивача, де слова «…з укладенням від імені ОСОБА_5 договору купівлі-продажу…» замінено на слова «…з укладенням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу…».

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 14 червня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 , задоволено частково.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 листопада 2016 року змінено шляхом доповнення реченням: «У рахунок погашення заборгованості у розмірі 890 966,04 грн».

У решті рішення районного суду залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки суду першої інстанції щодо пред`явлених ОСОБА_1 позовних вимог повно та послідовно викладені у мотивувальній частині рішення. Обставин, які б давали підстави для спростування указаних висновків районного суду, апеляційна скарга не містить.

Разом із тим, суд першої інстанції не зазначив у резолютивній частині оскаржуваного судового рішення, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у рахунок погашення боргу відповідача, тому вказана помилка підлягає виправленню шляхом доповнення резолютивної частини судового рішення реченням: «У рахунок погашення заборгованості у розмірі 890 966,04 грн».

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у липні 2018 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, ОСОБА_7 А. С., посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу № 755/1147/16-ц з Дніпровського районного суду м. Києва та зупинено виконання постанови Апеляційного суду м. Києва від 14 червня 2018 року.

У вересні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду з Дніпровського районного суду м. Києва.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року справу призначено до розгляду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 лютого 2019 року зупинено касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу майна (справа № 755/1147/16-ц), за касаційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 листопада 2016 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 14 червня 2018 рокудо закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_8 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , третя особа - Орган опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення (справа

№ 205/578/14-ц), за касаційною скаргою представника ОСОБА_8 -

ОСОБА_11 , на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області

від 04 липня 2016 року.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 липня 2019 року відновлено касаційне провадження у вищевказаній справі у зв`язку з розглядом Великою Палатою Верховного Суду вищевказаної справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції позбавив його можливості захисти свої права, розглянувши справу без його належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи.

Вказує, що апеляційний суд не забезпечив повний та всебічний розгляд справи, не відклавши її розгляд у зв`язку із хворобою свідка (його матері), яка могла повідомити, де знаходяться оригінали розписок про сплату боргу.

Зазначає, що апеляційний суд незаконно не прийняв до уваги його заяву про застосування наслідків спливу позивачем строку позовної давності, оскільки районний суд не повідомив його належним чином про розгляд справи, тому він був позбавлений можливості подати таку заяву в суді першої інстанції.

Вважає, що апеляційний суд не обґрунтував судове рішення належним чином, не виклавши висновків щодо того, чи були порушені права позивача.

Відзив на касаційну скаргу не подано.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

18 липня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було укладено договір позики, за умовами якого він надав останньому грошові кошти у розмірі 296 521,20 грн, що еквівалентно 37 200,00 доларів США.

На забезпечення виконання грошових зобов`язань позичальника за вказаним договором між ними 18 липня 2011 року було укладено договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_5 передав в іпотеку належну йому квартиру на праві власності АДРЕСА_1 .

Згідно з пунктом 11.3.2. договору іпотеки продажу Іпотекодержателем

від свого імені Предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України

«Про іпотеку» за ціною, що буде встановлена після прийняття Іпотекодержателем рішення про обрання передбаченого цим пунктом Договору способу звернення стягнення на Предмет іпотеки, відповідно до висновку незалежного експерта - суб`єкта оціночної діяльності, правоздатність якого підтверджується сертифікатом суб`єкта оціночної діяльності. При цьому, Сторони домовляються, що кандидатуру суб`єкта оціночної діяльності визначається Іпотекодержателем.

Зобов`язання за договором позики ОСОБА_5 не виконав, у зв`язку з чим, за розрахунком позивача, утворилась заборгованість у сумі 890 966,04 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Відповідно до статей 12 і 33 Закону України «Про іпотеку» одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вказаний Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина третя статті 33 Закону України «Про іпотеку»): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя

статті 36 Закону країни «Про іпотеку»): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею

38 Закону України «Про іпотеку».

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 39 Закону України «Про іпотеку»); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону України «Про іпотеку»).

У пункті 11.3.2. договору іпотеки від 18 липня 2011 року сторони передбачили позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодеражателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві.

Звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону України «Про іпотеку», можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, є неналежним способом захисту.

Частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку», яка встановлює, що визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки, означає, що у разі, якщо

у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва, вказані у частині третій статті 36 Закону України «Про іпотеку», способи задоволення вимог іпотекодержателя (статті 37, 38 Закону

України «Про іпотеку»), то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати: 1) судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателяу спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах; 2) позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Зазначений правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц, провадження № 14-112 цс 19.

Згідно з частиною четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На зазначене суди належної уваги не звернули, не врахували, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання позивачу права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку», є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду, що є свободою договору (статті 6, 627 ЦК України).

Таким чином, задовольняючи позов ОСОБА_1 , суди допустили порушення вимог законодавства, оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання позивачу права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку», є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду, тому у задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом

повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з інших правових підстав.

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

При цьому, згідно з частиною третьою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 листопада 2016 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 14 червня 2018 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу майна відмовити.

Поновити виконання постанови Апеляційного суду м. Києва від 14 червня 2018 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник О. В . Білоконь Б. І. Гулько Є. В. Синельников Ю. В. Черняк