_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/1930/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2019 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючий - суддя Васильків Олена Василівна,

секретар судового засідання - Белінська Ганна Сергіївна,

за участю позивача ОСОБА_1 та її представників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , третя особа Київська районна адміністрація Одеської міської ради, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, про приведення об`єкта до попереднього стану, -

ВСТАНОВИВ:

І. ПРОЦЕДУРА

07.12.2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просить зобов`язати ОСОБА_5 привести самовільно реконструйовані об`єкти до попереднього стану.

Ухвалою від 22.12.2017 року позовну заяву повернуто позивачеві.

Постановою апеляційного суду Одеської області від 17.10.2018 року ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 22.12.2017 року скасовано та передано питання про відкриття провадження до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Позов пред`явлено на підставі ст. ст. 15, 16, 190, 210, 316-319, 321, 325, 376, 391, 396 ЦК України.

19.11.2018 року ухвалою суду відкрито провадження по справі.

19.12.2018 року відповідачем ОСОБА_5 до суду надано відзив на позов.

18.04.2019 року по справі закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали та просять задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просить відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 з підстав, викладених у відзиві.

ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ

В своїх позовних вимогах позивач посилається на те, що відповідач ОСОБА_5 здійснила самовільне захоплення земельної ділянки та провела роботи по самочинному будівництву об`єкту нерухомості. При цьому позивач зазначає, що відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності та зобов`язано привести незаконно перебудовані об`єкти до попереднього стану. Позовну заяву позивачем подано на підставі ст. ст. 15, 16, 190, 210, 316-319, 321, 325, 376, 391, 396 ЦК України, а також положень Закону України «Про архітектурну діяльність», Закону України «Про місцеве самоврядування», Закону України «Про основи містобудування».

У відзиві на позовну заяву сторона відповідача ОСОБА_5 посилається на те, що відповідач ОСОБА_5 здійснювала лише поточний ремонт, а не реконструкцію належного їй сараю, що не вимагає отримання відповідного дозволу. Окрім того представник відповідача звертає увагу суду на те, що позивачем не надано до суду жодних доказів навіть лист УДАБК ОМР, на який вона посилається в позовній заяві, а також, що у позивача взагалі відсутнє право на звернення до суду із відповідним позовом, оскільки право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також відповідні інспекції Держархбудконтролю.

Процесуальним правом на надання відповіді на відзив сторона позивача ОСОБА_1 не скористалась.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

В ході судового розгляду справи встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_1 є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 , та співкористувачами земельної ділянки за вказаною адресою.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 31.10.1975 року відповідачу ОСОБА_6 належить 3/10 частин житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_2 та складається в цілому з одноповерхової кам`яної житлової будівлі, житлова площа якої становить 60 кв.м., та надвірних споруд /а.с.114-115/.

Судом досліджено технічний паспорт від 29.03.2007 року на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , виданий КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» за реєстровим №104-125-46, відповідно до якого вказаний об`єкт складається з наступного: літ. «А» - житлова будівля, літ. «Б, Д, Л, З» - сараї, літ. «В, Е» - відрита веранда, літ. «Г» - закрита веранда, літ. «И, М» - вбиральня, №1, 4, 6-7 - огорожа, І-ІІ - вимощення./а.с.118-123/.

З копії виписки з протоколу засідання міжвідомчої комісії виконавчого комітету Київської районної ради №7 від 27.07.1976 року /а.с.125/ вбачається, що виконавчим комітетом Київської районної ради Касько (на теперішній час ОСОБА_7 було надано дозвіл на будівництво сараю розміром 2,5х3,5 та дворового туалету розміром 1х1,1 за власний рахунок, відповідно плану УГА та погодженням СЕС.

Сарай під літ. «Л» за адресою: АДРЕСА_3 .1 рішенням виконавчого комітету Київської районної ради за №150 від 01.02.1980 року був узаконений, про що свідчить лист начальника РЖУ, надісланий на адресу проживання ОСОБА_5 /а.с.126/.

04.07.2014 року головним державним інспектором інспекційного відділу №1 Інспекційного управління в м. Одесі Інспекції державного архітектурно - будівельного контролю в Одеській області Якименко М.М. був складений акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, з якого вбачається, що проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил за адресою: АДРЕСА_2 . Назва і місцезнаходження об`єкта будівництва: реконструкція житлового будинку з господарською будівлею за адресою АДРЕСА_4 . 3-й Український АДРЕСА_5 . За результатами перевірки встановлено: перевіркою з виїздом на місце власницею житлового будинку з господарською будівлею ОСОБА_5 по АДРЕСА_2 , виконується реконструкція господарської будівлі без права на виконання будівельних робіт. На момент перевірки на об`єкті відбулось реконструкція приміщення (літ. Л) з технічного паспорту №104-125-46 від 29.03.2007 року, а саме демонтовано дах і стіни. Гр. ОСОБА_5 порушено - п.1 ст. 34, та п.1 ст. 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності, та порядок виконання будівельних робіт згідно Постанови КМУ № 466 від 13 квітня 2011року. У вказаному акті є зауваження: з висновками акту не згодна.

04.07.2014 року головним державним інспектором інспекційного відділу № 1 Інспекційного управління в м. Одесі Інспекції державного архітектурно - будівельного контролю в Одеській області Якименко М.М. був складений протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_5 , та за результатами перевірки, позапланової проведеної встановлено: реконструкція житлового будинку з господарськими будівлею за адресою: АДРЕСА_6 . За результатами перевірки встановлено, що власницею житлового будинку з господарською будівлею ОСОБА_5 по АДРЕСА_2 , виконується реконструкція господарської будівлі без права на виконання будівельних робіт. На момент перевірки на об`єкті відбулось реконструкція приміщення (літ. Л) з технічного паспорту № 104-125-46 від 29.03.2007року, а саме демонтовано дах і стіни.

04.07.2014 року приписом про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з метою усунення виявлених порушень вимог містобудівного законодавства Інспекція державного архітектурно - будівельного контролю в Одеській області вимагала усунути порушення містобудівного законодавства в місячний термін. Особливі умови: зупинити будівельні роботи до усунення порушень.

Постановою № 342 по справі про адміністративне правопорушення від 17.07.2014 року заступником начальника інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області визнано ОСОБА_5 винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.7 ст. 96 КУпАП та накладено на ОСОБА_5 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн.

Зазначені обставини встановлені судом в постанові Київського районного суду м. Одеси від 06.11.2014 року по справі за позовом ОСОБА_5 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області про визнання дій протиправними та скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Вказаною постановою Київського районного суду м. Одеси адміністративний позов ОСОБА_5 задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову №342 від 17.07.2014 року у справі про адміністративне правопорушення Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області про визнання ОСОБА_5 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 96 КУпАП та накладення на ОСОБА_5 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8500,00 грн. /а.с.127-129/. Постанова Київського районного суду м. Одеси не скасована та є чинною на теперішній час.

IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 ст. 376 ЦК України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Частиною 4 ст. 376 ЦК України визначено, що якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до абз. 1 п.5 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ №6 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» (надалі -Постанова) відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування.

Відповідно абз. 2 п. 5 Постанови у випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК).

V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ

В ході судового розгляду справи встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_1 є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 , та співкористувачами земельної ділянки за вказаною адресою, та між сторонами наявний спір, що стосується належного відповідачу ОСОБА_5 сараю.

Вказані обставини судом встановлені на підставі правовстановлюючих документів наданих відповідачем разом з відзивом на позов, оскільки стороною позивача будь-яких правовстановлюючих документів щодо належності їй житлового будинку за спірною адресою суду надано не було.

При цьому сторона позивача стверджує, що відповідачем була здійснена реконструкція вказаного об`єкту без дотримання норм чинного законодавства, що порушує права позивача. Відповідач ОСОБА_5 в свою чергу стверджує, що реконструкція нею не проводилась, а відбувся лише поточний ремонт, який жодним чином не порушує права позивача.

З приводу суті позовних вимог суд зазначає, що заявляючи вимоги про приведення об`єкту до попереднього стану позивачу необхідно довести обставини, чи мало місце в даному випадку самочинне будівництво, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об`єкту до попереднього стану та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.

При цьому суд зауважує, що відповідно до вимог статті 376 ЦК України право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування, а у випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права, що випливає з положень ст. 391 ЦК України.

Судом встановлено, що, ані звертаючись до суду з вказаним позовом, ані в ході судового розгляду справи ОСОБА_1 не надала правовстановлюючі документи щодо належної їй частини в спільному майні та докази щодо того, що саме представляє собою спірний об`єкт нерухомості, який позивач просить привести до попереднього стану.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує наявністю листа Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради від 25.10.2016 року за вих. №01-5/133-ОГ, в якому зазначено, що ОСОБА_5 було проведено будівельні роботи з реконструкції нежитлової будівлі сараю під житлову будівлю з прибудовою по 3-му Українському провулку №11 без отримання права на виконання таких робіт, чим порушено ч. 1 ст. 34 та ч. 1 ст. 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Копію вказаного листа матеріали справи не містять.

При цьому в позовній заяві, поданій 07.12.2017 року позивач вказувала, що всі докази по справі будуть надані до першого судового засідання. Проте в зв`язку з постановленням судом 11.12.2017 року ухвали про залишення позову без руху представник позивача ОСОБА_2 20.12.2017 року подавав до суду копію листа Управління ДАБКУ в Одеській області від 25.10.2016 року №01-5/133-ОГ; копію постанови Приморського районного суду м. Одеси від 20.01.2017 року та копію постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 17.05.2017 року. Слід зазначити, що в позовній заяві позивач на залучені судові рішення взагалі не посилалась.

В подальшому вказані матеріали були повернуті стороні позивача на підставі ухвали від 22.12.2017 року про повернення позовної заяви.

В ході підготовчого засідання за участі представника позивача суд звертав увагу щодо відсутності вказаних доказів 11.12.2018 року. Однак будь-яких клопотань про долучення вказаних доказів стороною позивача не заявлялось.

В підготовчому судовому засіданні 11.12.2018 року представник ОСОБА_3 просила суд долучити до матеріалів справи експертний висновок, однак вказаний документ подавався суду в одному екземплярі без направлення копії відповідачу, тобто без виконання вимог ч. 9 ст. 83 ЦПК України, в зв`язку з чим був повернутий судом представнику позивача. В подальшому повторно клопотання про долучення вказаного висновку представником позивача ОСОБА_3 не заявлялось, так само як і не заявлялись клопотання про долучення інших доказів або їх витребування, призначення експертизи у справі тощо.

В підготовчому судовому засіданні 17.01.2019 року був присутній представник позивача ОСОБА_2 , який також не заявляв клопотань щодо долучення чи витребування доказів. 17.01.2019 року в підготовчому судовому засіданні була оголошена перерва для надання можливості стороні позивача ознайомитись з відзивом на позовну заяву.

В подальшому позивач та її представники правом надання відповіді на відзив не скористались, до підготовчого засідання не з`являлись, надаючи до суду клопотання про перенесення розгляду справи.

18.04.2019 року представником позивача ОСОБА_2 до суду була подана заява, в якій представник просив закрити підготовче провадження та призначити розгляд справи по суті за відсутності представника позивача ОСОБА_2 .

Після призначення справи до розгляду по суті від сторони позивача до суду також не надходило будь-яких клопотань з приводу надання чи витребування доказів, представником ОСОБА_2 подавалось до суду лише клопотання про відкладення судового засідання.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Згідно з ч. 4 ст. 83 ЦПК України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Частиною 8 ст. 83 ЦПК України визначено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обгрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Таким чином, судом встановлено, що належних та допустимих в сенсі ст. ст. 77, 78 ЦПК України доказів на підтвердження позовних вимог стороною позивача ОСОБА_1 суду не надано. При цьому ні при поданні позову до суду, ні в підготовчому судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представники не звертались до суду з клопотанням про долучення письмових доказів на підтвердження позовних вимог або з клопотанням про витребування таких доказів, а також не заявляли клопотання про призначення експертизи для вирішення питання щодо встановлення об`єкту, відносно якого заявлені вимоги та з`ясування можливості приведення об`єкту до попереднього стану.

В судовому засіданні стороною позивача стверджувалось, що відповідач вводить суд в оману, відповідачем зведено об`єкт, який експлуатується як приміщення під оренду для відпочиваючих, а не здійснювався ремонт - реконструкція сараю. Окрім того, ставилось в сумнів чинність постанови суду від 06.11.2014 року, однак це були лише усні заперечення, які не були підтверджені належними доказами. Так позивач вказала, що не пам`ятає коли та який документ складався щодо параметрів та загальної характеристики об`єкту, який, як усно зазначає позивач, порушує її права. Пояснила, що між сусідами існують і інші судові справи, та надавала пояснення по іншим фактам та обставинам, які судом не можуть прийматись до уваги, оскільки будь-яким чином не стосуються позовних вимог, які розглядаються судом в даному провадженні.

Під час судового розгляду по суті сторона позивача, а саме два представники позивача наполягали на тому, що надавали суду докази: копію листа Управління ДАБКУ в Одеській області від 25.10.2016 року №01-5/133-ОГ; копію постанови Приморського районного суду м. Одеси від 20.01.2017 року та копію постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 17.05.2017 року 20.12.2017 року /а.с.17/.

Вказані доводи судом приймаються до уваги, оскільки в ухвалі суду від 22.12.2017 року є посилання на надані докази /абзац шостий а.с.14/.

В подальшому судом матеріали справи були повернуті позивачу. Ухвалу суду представник ОСОБА_2 отримав 18.01.2018 року /а.с.16/.

19.01.2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою, що вона не отримувала ні ухвали, ні повернутих матеріалів / а.с.17/.

Однак, в матеріалах справи є наявне рекомендоване повідомлення на ім`я ОСОБА_1 від 08.02.2018 року щодо отримання нею ухвали суду, оригіналу квитанціїї, позову з додатками /а.с.32/.

Тобто, доводи строни позивача, що ними суду надавались докази, які повинні бути в матеріалах справи, судом відхиляються з досліджених підстав.

В подальшому до матеріалів справи були залучені апеляційна скарга та інші документи під час перебування справи в апеляційном суду з 28.03.2018 року /а.с.45/ по 14.11.2018 року /а.с.84/, повернуті з апеляційної інстанції матеріали справи не містять доказів: копії листа Управління ДАБКУ в Одеській області від 25.10.2016 року №01-5/133-ОГ; копії постанови Приморського районного суду м. Одеси від 20.01.2017 року та копії постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 17.05.2017 року 20.12.2017 року, на які посилалась сторона позивача.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача ОСОБА_5 звертала увагу на те, що позивачем не надано до суду жодних доказів, в тому числі навіть лист УДАБК ОМР, на якій позивач посилалась в позовній заяві. Однак стороною позивача не було вжито заходів щодо надання доказів на підтвердження позовних вимог та на спростування доводів, викладених стороною відповідача у відзиві. Позивач та її представники ознайомившись з відзивом, в якому також засвідчено відсутність згаданих доказів, будь-яким чином не відреагували на вказане, як і не звернули увагу при ознайомленні з матеріалами справи на дані обставини.

Щодо усних стверджень представників позивача, що постанова суду від 06.11.2014 року скасована, що доказ відповідача неналежний, судом не приймається до уваги, так як з наданої разом з відзивом постанови суду від 06.11.2014 року, вбачається, що вона чинна та постановою встановлено факт безпідставності притягнення до адмінвідповідальності ОСОБА_5 , оскільки по справі не надано жодного доказу.

За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, так як не обґрунтовані та не доведені.

VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 76-83, 141, 206, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України, ст. ст. 316-319, 321, 325, 376, 391 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ), третя особа Київська районна адміністрація Одеської міської ради (, адреса: м. Одеса, вул. Ак. Корольова, 9), Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради (, адреса: м. Одеса, вул. Черняховського, 6), про приведення об`єкта до попереднього стану відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п.п. 15.5 п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги можуть бути подані через Київський районний суд м. Одеси.

Повний текст рішення суду складено 25.07.2019 року.

Суддя Васильків О. В.