Справа № 738/1781/18
№ провадження 2/738/21/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2019 року місто Мена Чернігівської області

Менський районний суд Чернiгiвської областi в складi:

суддi Сова Т.Г.,

секретаря судового засідання Бреус Н.В.

з участю представника позивачів Загалець О.М. ,

представника відповідача Власенка В.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мена справу за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , Менської міської ради Чернігівської області про визнання незаконним рішення колегіального органу та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року до Менського районного суду звернулись ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з позовною заявою до ОСОБА_6 , Менської міської ради Чернігівської області про визнання незаконним рішення колегіального органу та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку. Позовні вимоги мотивували наступним. Позивачі по справі перебувають між собою у родинних стосунках - ОСОБА_3 - матір позивачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а відповідач їх батько. Протоколом № 3 від 19 вересня 1984 року зборів уповноважених членів колгоспу «Перемога» с. Величківка, відповідачу ОСОБА_6 була виділена земельна ділянка в розмірі 0,30 га. Рішенням від 16 вересня 1988 року Киселівської сільської ради Менського району Чернігівської області було схвалено рішення членів колгоспу № 3 від 10 вересня 1988 року про виділення відповідачу ОСОБА_6 земельної ділянки площею 0,30га за рахунок земель колгоспу в АДРЕСА_1 . На виділеній земельній ділянці був побудований житловий будинок з надвірними будівлями, який мав статус колгоспного двору, після закінчення будівництва житловий будинок був узаконений. Так, згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, виданим 10 листопада 2000 року виконкомом Величківської сільської ради Менського району, позивачі, відповідач та мати позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_8 стали власниками житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_8 . Після її смерті відкрилась спадщина на 1/5 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 , оскільки рішенням № 3 від 30 січня 2015 року виконавчого комітету Величківської сільської ради Менського району Чернігівської області було уточнено адресу будинку з надвірними будівлями та змінено ІНФОРМАЦІЯ_2 на ІНФОРМАЦІЯ_2 . Влітку 2018 року позивач ОСОБА_3 оформила право власності на спадкове майно після померлої матері, а саме: на 1/5 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 . Позивачі, являючись співвласниками домоволодіння, не можуть знайти спільної мови з відповідачем з приводу користування житловим будинком, оскільки останній чинить їм перешкоди. Позивачі вирішили звернутись до суду за захистом своїх прав та поділити житловий будинок в натурі, проте в ході підготовки документів з`ясували, що житловий будинок знаходиться на земельній ділянці, яку приватизував відповідач ОСОБА_6 , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 . Крім цього позивачі знайшли у відповідача технічну документацію на дану земельну ділянку, де в пояснювальній записці вказується, що рішенням 4 сесії 5 скликання Величківської сільської ради Менського району Чернігівської області від 29 грудня 2006 року ОСОБА_6 передано безоплатно у власність земельні ділянки: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2493га та для ведення особистого селянського господарства площею 0,9038на, загальна площа складає 1,1531га. З таким рішенням Величківської сільської ради позивачі не погоджуються, зокрема, що стосується земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2493 га, оскільки, вони як співвласники житлового будинку мають право на відповідну частину земельної ділянки для обслуговування житлового будинку. В зв`язку з цим, для захисту свої прав, позивачі звернулись до суду та просять визнати незаконним і скасувати рішення 4 сесії 5 скликання Величківської сільської ради Менського району Чернігівської області від 29 грудня 2006 року в частині передачі безоплатно у власність ОСОБА_6 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2493 га, а також Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 , згідно якого ОСОБА_6 є власником земельної ділянки площею 0,2493 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2 .

Представник позивачів Загалець О.М. в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача Власенко В.В. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з таких підстав. Так, Власенко В.В. наголосив, що його довіритель - відповідач ОСОБА_6 не може бути відповідачем за даним позовом, оскільки він не являється особою, яка порушила чиїсь права. З 1990 року відповідач почав систематично їздити на заробітки за кордон, за зароблені кошти був побудований будинок на спірній земельній ділянці. В зв`язку з тривалою відсутністю відповідача за місцем проживання - усіма поточними сімейними справами займалась його дружина, на даний час колишня. Саме вона займалась приватизацією земельної ділянки, підписувала від імені відповідача всі документа та вказувала всю необхідну інформацію. На даний час відповідач також працює за кордоном, в будинку проживає його колишня дружина, яка одноосібно користується ним, діти проживають окремо. Відповідач не чинить нікому ніяких перешкод, мова про поділ житлового будинку в натурі ніколи не йшла. Крім цього, представник відповідача просив врахувати пропущений строк звернення до суду та відсутність підстав для його поновлення, оскільки позивачу ОСОБА_3 було достовірно відомо про приватизацію земельної ділянки в той час, коли здійснювалась приватизація, оскільки вона сама цим займалась. Позовні вимоги вважає безпідставними, так як позивач ОСОБА_3 просить захистити її порушене право, яким же сама позивач і розпорядилась. Ще однією підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, представник відповідача зазначає відсутність допустимих доказів на підтвердження позивачів права власності на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 . Додана до матеріалів справи копія свідоцтва про право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, яке видане 10.11.2000, посвідчує право власності на будинок, який розташований по вулиці Міру, громадян ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , в той час коли з позовом звернулись громадяни ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . В задоволенні позовних вимог просить відмовити повністю у зв`язку з безпідставністю, а також застосувати позовну давність та відмовити в задоволенні позову в зв`язку з пропуском строку позовної давності.

В судове засідання позивачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, просили розгляд справи проводити без їх участі. Згідно Договору про надання юридичних послуг та Ордеру серії АА № 097595 доручили свої інтереси представляти адвокату Загалець О.М.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним, просив розгляд справи проводити без його участі. Згідно договору про надання правової допомоги та ордеру серії КС № 526463 доручив свої інтереси представляти адвокату Власенко В.В.

Представник відповідача Менської міської ради Чернігівської області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву та будь - яких заперечень щодо заявлених позовних вимог суду не надав.

За таких обставин, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі сторін та представника відповідача - Менської міської ради Чернігівської області, на підставі наявних у справі доказів.

В ході розгляду справи, ухвалою Менського районного суду від 21 січня 2019 року було вирішено клопотання представника відповідача Власенко В.В . про витребування додаткових доказів з відділу Держгеокадастру у Менському районі та Адміністрації Державної прикордонної служби України (а.с.11-12).

Ухвалою Менського районного суду від 25 лютого 2019 року частково задоволено клопотання представника відповідача Власенко В.В. про витребування додаткових доказів - копії з Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, на якій є запис про видачу ОСОБА_6 Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 та відмовлено в задоволенні клопотання про призначення по справі почеркознавчої експертизи.

Ухвалою Менського районного суду від 25 березня 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача Власенко В.В. про залишення позову, поданого від імені ОСОБА_5 .

Ухвалою Менського районного суду від 26 квітня 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача Власенко В . В. про призначення судової почеркознавчої експертизи.

Ухвалою Менського районного суду від 06 червня 2019 року провадження по справі зупинено, у зв`язку з заявленням представником відповідача Власенко В.В. клопотання про відвід судді, матеріали відводу передано до канцелярії суду для визначення судді відповідно до вимог статті 33 ЦПК України - для розгляду заявленого клопотання.

Ухвалою судді Менського районного суду від 13 червня 2019 судове провадження по справі поновлено та призначено судовий розгляд.

Ухвалою Менського районного суду від 01 липня 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання представників позивача про зупинення провадження по справі до набрання законної сили рішенням у цивільній справі за заявою позивачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

Ухвалою Менського районного суду від 22 липня 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача Власенко В.В. про відкладення розгляду та зупинення провадження по справі до винесення рішення по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Менської міської ради Чернігівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачів - приватний нотаріус Менського районного нотаріального округу Чернігівської області Ніколаєнко С.В., про визнання незаконним та скасування рішення, про визнання недійсним свідоцтва про право власності, про скасування державної реєстрації права власності.

Заслухавши пояснення представника позивачів та представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких: припинення правовідношення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави; право власності на землю гарантується; це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Як встановлено в судовому засіданні, згідно рішення Киселівської сільської ради народних депутатів від 16.09.1988 схвалено рішення членів колгоспу № 3 від 10 вересня 1988 року про виділення ОСОБА_6 земельної ділянки площею 0,30 га за рахунок земель колгоспу в АДРЕСА_1 (а.с.17-18).

З свідоцтва про право власності, виданого на підставі рішення Величківської сільської ради Менського району № 4 від 17 жовтня 2000 року, слідує, що житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований в АДРЕСА_1 належить ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_8 (а.с.13-14).

З свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Менського районного нотаріального округу Ніколаєнко С.В. слідує, що позивач ОСОБА_3 отримала у спадщину після померлої матері ОСОБА_8 спадкове майно, яке складається з 1/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11).

Своє право власності на 1/5 часту житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 позивач ОСОБА_3 зареєструвала в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.16).

Відповідно до ч. 2 ст. 1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

А згідно ч. 1 ст. 377 цього Кодексу до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Крім того, згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Отже, оскільки згідно свідоцтва про право на спадщину позивач ОСОБА_3 набула право власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по АДРЕСА_1 , тому відповідно до вищенаведених норм вона має право на набуття права власності на відповідну частину земельної ділянки, на якій розміщені успадковані нею об`єкти нерухомого майна.

З доданого до матеріалів справи Державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1 , виданого на підставі рішення 4 сесії 5 скликання Величківської сільської ради від 29 грудня 2006 року слідує, що земельна ділянка площею 0,2493 га по АДРЕСА_1 належить відповідачу ОСОБА_6 (а.с.10).

Видачі вказаного Державного акту передувало виготовлення відповідачем ОСОБА_6 технічної документації по виготовленню державного акту на право власності на землю гр. ОСОБА_6 в АДРЕСА_1, оригінал якої досліджений в судовому засіданні, копія додана до матеріалів справи (а.с.19-27).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Величківської сільської ради Менського району Чернігівської області № 3 від 30 січня 2015 року «Про уточнення поштової адреси житловим будівлям» уточнено поштову адресу житлового будинку з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що розташований в селі Величківка Менського району Чернігівської області , а саме змінено ІНФОРМАЦІЯ_2 на ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.12).

З технічної документації по виготовленню державного акту на право власності на землю, так само як і Державного акту про право власності на земельну ділянку слідує, що вони виготовлені на ім`я відповідача ОСОБА_6 . Будь - якого відношення до цих документів позивачка ОСОБА_3 не має, зокрема вони не містять жодного доказу, який б спростував цей факт. В зв`язку з цим, суд критично ставиться до письмових пояснень відповідача та наданих пояснень його представником в судовому засідання з приводу того, що позивачу ОСОБА_3 було відомо про видачу Державного акту, оскільки вона сама займалась виготовленням технічної документації, а тому пропустила строк на звернення до суду з даними позовними вимогами - відповідно з вимогами статті 81 ЦПК України судове рішення не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно зі статтею 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

А визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування є одним із способів захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки (п. «г» ч. 3 цієї статті).

Разом з тим, згідно ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» визначено, що земельні відносини, суб`єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об`єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2,5 Земельного кодексу України). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування.

Відповідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Вимоги ч. 2 ст. 373 ЦК України передбачають, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно закону.

Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду України, яка висловлена судом в постанові від 04.06.2014 року (справа №6-46 цс14), відповідно до статі 126 (в редакції чинній до 05.03.2009 року), статей 152, 155 ЗК України державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видавалися на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень та цивільно правових угод. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, угоди на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце у разі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішень чи угод. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд не погоджується з думкою представника відповідача ОСОБА_6 - Власенко В.В. щодо зловживання позивачем ОСОБА_3 процесуальним правом на звернення до суду, вважає заявлені позивачем ОСОБА_3 позовні вимоги обґрунтованими та законними, її право володіння на відповідну успадкованому нерухомому майну частину земельної ділянки порушено, а тому підлягає судовому захисту.

Разом з цим, суд погоджується з твердженням позивача ОСОБА_3 з приводу того, що про порушення своїх прав вона дізналась не раніше 2018 року, оскільки, при оформленні спадщини після померлої матері та отримання свідоцтва про право на спадщину, в останньому зазначено, що житловий будинок розташований на земельній ділянці, що належить до земель комунальної власності територіальної громади села Величківка Менського району Чернігівської області (а.с.11). В зв`язку з цим суд визнає поважними причини пропуску строку звернення її до суду, та вважає за необхідне поновити цей строк.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Що стосується позовних вимог, заявлених позивачами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , суд вважає їх необґрунтованими та не підтвердженими належними доказами. Оскільки ці позивачі не надали суду належних доказів, що підтверджують їх право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 . Враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України щодо того, що судове рішення не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, заявлених позивачами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

При вирішенні даного цивільно-правового спору суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004.

Стаття 263 ЦПК України передбачає, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Частина 1 статті 141 ЦПК України передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Таким чином, з відповідачів ОСОБА_6 та Менської міської ради підлягають стягненню на користь позивача ОСОБА_3 судові витрати понесені позивачем на сплату судового збору, пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме по 117 грн. 50 коп. з кожного відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 19, 20, 38, 39, 40, 81, 86, 118, 120 Земельного кодексу України, ст. 377 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 76-80, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_6 , Менської міської ради Чернігівської області про визнання незаконним рішення колегіального органу та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку - задовольнити.

Поновити ОСОБА_3 строк на звернення до суду з заявленими позовними вимогами.

Рішення 4 сесії 5 скликання Величківської сільської ради Менського району Чернігівської області від 29 грудня 2006 року в частині передачі безоплатно у власність ОСОБА_6 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2493 га - визнати незаконним та скасувати.

Державний акт на право власності на земельну ділянку Серії НОМЕР_1 , згідно якого ОСОБА_6 є власником земельної ділянки площею 0,2493 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2 - визнати недійсним.

Стягнути з відповідачів ОСОБА_6 та Менської міської ради Чернігівської області на користь ОСОБА_3 по 117 грн. 50 коп. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , Менської міської ради Чернігівської області про визнання незаконним рішення колегіального органу та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду через Менський районний суд Чернігівської області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвали суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 29 липня 2019 року.

Суддя Т.Г. Сова