ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/259/16-ц Номер провадження 22-ц/814/2063/19Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т. В. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі Ачкасовій О.Н.

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ПАТ «Дельта Банк» - адвоката Мирка Романа Олексійовича

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 16 травня 2019 року, ухвалене суддею Турченко Т.В., повний текст рішення складено - 17 травня 2019 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2016 року ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 21.08.2008 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №167-019/ФКВ-08, згідно якого відповідачу надано кредитні кошти у розмірі 21 130,00 доларів США з відсотковою ставкою 12,20 % річних на строк з 21.08.2008 року по 20.08.2015 року. З метою забезпечення зобов`язань за договором 24.08.2008 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки №150-019/ZФПОР-08, відповідно до якого ОСОБА_2 поручився перед ПАТ «Дельта Банк» за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором №167-019/ФКВ-08 від 21.08.2008 року. Відповідачі умов договору не виконують, у зв`язку з чим станом на 23.12.2015 року утворилася заборгованість у розмірі 879 717 грн. 27 коп. Просив суд стягнути з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за кредитним договором та сплачений судовий збір.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 16 травня 2019 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ПАТ «Дельта Банк» на підставі рішення Київського районного суду м. Полтави від 10.02.2012 року стягнуто всю суму заборгованості, включаючи тіло кредиту, проценти, комісію, пеню за весь період дії кредитного договору від 21.08.2008 року № 167-019/ФКВ-08. На підставі вищевказаного рішення відкрито виконавче провадження №31172362. В рамках даного виконавчого провадження на автомобіль марки NISSAN TIIDA, д.н.з. НОМЕР_1 , 2008 року випуску, який належав ОСОБА_1 на праві власності, накладено арешт та постановою державного виконавця від 07.02.2012 року оголошено розшук. 19.03.2012 року автомобіль розшукано та складено акт опису й арешт автомобіля, призначено експерта для участі у виконавчому провадженні. Згідно протоколу №1712073-20 від 10.10.2012 року заставне майно було реалізовано з прилюдних торгів. Кошти в сумі 54 128,19 грн. перераховані стягувачу в рахунок погашення боргу. Вищевказані дії вчинено на підставі укладеного між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 договору застави транспортного засобу №149-019/ZФКВ-08 від 21.08.2008 року та виконавчого напису, вчиненого 16.11.2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратюк В.С. Згідно з вимогами кредитного договору за наявності прострочення виконання основного зобов`язання в обумовлений сторонами строк ПАТ «Дельта Банк» використав право вимагати достроково повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України та пені за порушення умов договору шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичність платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Отже, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, а у кредитора виникає право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Дельта Банк» - адвокат Мирко Р.О. просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги АТ «Дельта Банк».

Апеляційна скарга мотивована тим, що умовами кредитного договору №167-019/ФКВ-08 від 21.08.2008 року передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються у валюті кредиту за період з дня його надання до дня його повернення. Проценти нараховуються щомісячно на фактичну заборгованість по кредиту за період з першого по останній день кожного календарного місяця (п.2.6). Пунктом 7.3. кредитного договору передбачено, що договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами взаємних зобов`язань. За змістом ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, сторонами погоджено умовами кредитного договору, що проценти за користування кредитом нараховуються у валюті кредиту за період з дня його надання до дня його поверненню. Кредит не повернутий та за відповідачем рахується заборгованість. Позиція Великої Палати Верховного Суду, на яку посилається відповідач, зводиться до того, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу вказаного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст. 1050 ЦК України. Проте, в даних висновках нічого не зазначено про обов`язковість виконання сторонами умов кредитного договору, а саме не зазначено чи підлягає це правило до застосування відповідно до закону у випадках, якщо умовами кредитного договору передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються до дня його повернення. Тому, дані правові позиції не можуть братися до уваги. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитодавця права на отримання процентів за фактичне користування кредитними коштами, передбачених умовами договору та ЦК України. Судове рішення від 29.11.2010 року про стягнення заборгованості за кредитним договором не виконано, кредитодавець має право на стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені до остаточного виконання вказаного судового рішення. Вище викладене повністю узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду України у постановах № 6-1252цс16 від 21.09.2016 р. та № 6-157цс16 від 25.05.2016р. У правовій позиції постанови Верховного Суду України № 6-249 цс15 від 02.12.2015 року зазначено, що за змістом частини 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. АТ «Дельта Банк» подано позов до суду першої інстанції 22.01.2016 р., враховуючи трирічний строк позовної давності щодо нарахованих, але не сплачених відсотків, банк має право на стягнення нарахованих відсотків в межах строку позовної давності.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що 21.08.2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №167-019/ФКВ-08, згідно якого відповідачу надано кредитні кошти у розмірі 21 130,00 доларів США з відсотковою ставкою 12,20 % річних на строк з 21.08.2008 року по 20.08.2015 року (т.1 а.с.7 - 13).

З метою забезпечення зобов`язань за договором 24.08.2008 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки №150-019/ZФПОР-08, відповідно до якого ОСОБА_2 поручився перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором №167-019/ФКВ-08 від 21.08.2008 року (т.1 а.с. 16).

Як стверджує позивач, відповідачі умови договору не виконують, у зв`язку з чим станом на 23.12.2015 року він рахує за ними заборгованість у розмірі 879 717 грн. 27 коп. (т.1 а.с. 21-23).

Згідно п. п.2.4., 2.5. договору повернення кредиту здійснюється щомісячно частками у розмірі не менше 251 дол. США по 20 (двадцяте) число (включно) кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту. Повернення кредиту здійснюється шляхом безготівкового перерахування коштів з рахунку позичальника (його поручителів, гарантів та інших осіб у відповідності до п.2.16 договору) та/або шляхом внесення готівкових коштів у касу. Платежі здійснюються за реквізитами, зазначеними у п.2.17 договору. Кредит повертається лише в тій валюті, у якій він був наданий.

Згідно п.п. 2.6., 2.7. проценти за користування кредитом нараховуються у валюті кредиту за період з дня його надання до дня його повернення. Проценти нараховуються щомісячно на фактичну заборгованість по кредиту за період з першого по останній день кожного календарного місяця. При розрахунку процентів за користування кредитом використовується метод факт/факт, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та році. При розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день повернення кредиту. Нараховані проценти сплачуються позичальником у валюті кредиту по 20 (двадцяте) число (включно) кожного наступного місяця за місяцем нарахування процентів та одночасно з остаточним поверненням кредиту шляхом внесення готівкових коштів у касу банку або шляхом безготівкового перерахування з поточного рахунку позичальника, відкритого у банку (філії).

Згідно п.3 договору поруки №150-019/ZФПОР-08 від 24.08.2008 року, який укладено між банком та ОСОБА_2 , поручитель і боржник несуть перед кредитором солідарну відповідальність. Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник, враховуючи повернення кредиту, сплату процентів, штрафних санкцій та відшкодування збитків (т. 1 а.с. 16).

30.06.2010 року між ТОВ «Український промисловий банк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Український промисловий банк» на користь ПАТ «Дельта Банк» (т.1 а.с. 24-28). Згідно з вище вказаним договором ТОВ «Український промисловий банк» відступило, а ПАТ «Дельта Банк» прийняло право вимоги за кредитним договором №167-019/ФКВ-08 від 21.08.2008 року в обсязі і на умовах, що існують на момент набрання чинності цим договором.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Полтава від 29 листопада 2010 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - задоволено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання кредитного договору недійсним- відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 674 88,06 грн. солідарно (т.1 а.с. 128 - 129).

Також встановлено, що на підставі вище вказаного рішення суду від 10.02.2012 року відкрито виконавче провадження №31172362 (т.1 а.с. 130).

В рамках даного виконавчого провадження на автомобіль марки NISSAN TIIDA д.н.з. НОМЕР_1 , 2008 року випуску, який належав ОСОБА_1 на праві власності, накладено арешт та постановою державного виконавця від 07.02.2012 року оголошено розшук. 19.03.2012 року автомобіль розшукано та 19.03.2012 року державним виконавцем складено акт опису й арешт автомобіля та призначено експерта для участі у виконавчому провадженні. Згідно протоколу №1712073-20 від 10.10.2012 року заставне майно реалізовано з прилюдних торгів. Кошти в сумі 54128,19 грн. перераховані стягувачу в рахунок погашення боргу (т.1 а.с. 131). Вище вказані дії вчинено на підставі укладеного між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 договору застави транспортного засобу №149-019/ZФКВ-08 від 21.08.2008 року та виконавчого напису вчиненого 16.11.2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратюк В.С. (т.1 а.с. 132-133,134).

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є стягнення заборгованості за кредитним договором від 21.08.2008 р., який укладено на строк до 20.08.2015 р., та яка утворилася станом на 23.12.2015 р. та складається з тіла кредиту - 477 456,83 грн., відсотків - 99 040,47 грн., комісії - 8 640,98 грн., пені - 278 132,55 грн., сума за ставкою 3% від простроченого тіла по кредиту - 13 406, 30 грн., сума за ставкою 3% від прострочених доходів по кредиту - 3040,14 грн., всього у розмірі 879 717,27 грн.

По справі встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Полтава від 29.11. 2010 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення заборгованості - задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 21.08.2008 р. у розмірі 1 674 88,06 грн. солідарно, яка утворилася станом на 25.02.2009 р. та складається з заборгованості по тілу кредиту - 158 830,21 грн., процентів - 7 484, 40 грн., комісія - 743,71 грн., пеня - 429,74 грн. (т.1 а.с. 128 - 129).

Таким чином, судом першої інстанції правильно встановлено, що банк, пред`являючи позов у 2010 році до відповідачів про стягнення розміру заборгованості за кредитним договором, скористався своїм правом дострокового стягнення заборгованості, як це передбачено п. 4.3.4. кредитного договору, зокрема, у випадку невиконання позичальником вимоги банку про дострокове виконання зобов`язань за цим договором, у встановлений цим договором строк, банк має право стягнути примусово (в т.ч. шляхом звернення стягнення на заставлене майно, стягнення заборгованості з заставодавців, гарантів, поручителів, майнових поручителів та/або шляхом договірного списання) всю заборгованість за цим договором (кредит, проценти, комісії, штрафна санкції та інші платежі).

При вирішенні даного спору, суд першої інстанції правильно застосував правову позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18) про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другої статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Як вбачається із рішення суду від 29.11.2010 р., у 2010 році банк пред`явив позов саме з посиланням на вимоги ч. 2 ст. 1050 ЦК України, при вирішенні спору на неї послався суд у мотивувальній частині судового рішення як на підставу задоволення позову.

У відповідності до правового висновку, викладеного у постанові Великої палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження 14-154цс18), наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, а у кредитора виникає право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені.

Доводи апеляційної скарги про те, що умовами кредитного договору передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються у валюті кредиту за період з дня його надання до дня його повернення, то вони не заслуговують на увагу, оскільки, пред`явивши позов у 2010 р., тобто скориставшись правом звернення до суду, як це передбачено умовами договору, який судовим рішенням від 29.11.2010 р. був задоволений, банк змінив строк виконання зобов`язання, що у такому випадку тягне наслідки відсутності підстав для нарахування процентів та пені за кредитним договором при наявності судового рішення про задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що судове рішення від 29.11.2010 року про стягнення заборгованості за кредитним договором не виконано, кредитодавець має право на стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені до остаточного виконання вказаного судового рішення, що це повністю узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду України у постановах № 6-1252цс16 від 21.09.2016 р. та № 6-157цс16 від 25.05.2016 р., оскільки Верховний Суд в аналогічних правовідносинах прийшов до іншого правового висновку, на який послався суд першої інстанції при вирішенні спору, і підстав для відступлення від нього не вбачається.

Згідно ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч. 1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ПАТ «Дельта Банк» - адвоката Мирка Романа Олексійовича - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 16 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 липня 2019 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов