ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7365/19 Справа № 210/864/19 Суддя у 1-й інстанції - Сільченко В. Є. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 210/864/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 10 червня 2019 року, яке ухвалено суддею Сільченком В.Є. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 10 червня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про відшкодування витрат на проведене лікування внаслідок професійного захворювання.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач ОСОБА_1 працюючи на протязі 14 років підземним скреперистом, гірничим майстром на шахті «Північна» Рудника імені Кірова, в умовах важкої фізичної праці, отримав професійне захворювання з діагнозом: радилокупатія попереково-крижова, рецидивуючий перебіг з помірно вираженим статико-динамічними порушеннями і больовим синдромом.

Висновком МСЕК у 2004 році позивачу вперше було встановлено 25% втрати працездатності та визначено потребу у проведенні медичного та реабілітаційного лікування, яке він регулярно проходив протягом 14 років, але стан здоров`я внаслідок професійного захворювання погіршувався, що не давало повноцінно жити та самостійно в повному обсязі себе обслуговувати.

При переогляді 24.11.2009 року, комісією МСЕК було збільшено позивачеві відсоток втрати працездатності до 45% та встановлено III групу інвалідності, а висновком МСЕК від 16.01.2018 року встановлено 70% втрати працездатності та другу групу інвалідності безстроково, визначена потреба у медичній та соціальній допомозі, а також ендопротезування правого кульшового суглобу.

Відчуваючи постійний біль в нозі, шкутильгаючи при ходьбі та спираючись на палицю позивач змушений був знаходити більш ефективне лікування, яке б дало змогу в подальшому вести активне життя. На підставі висновку МСЕК та індивідуальної програми реабілітації інваліда від 16.01.2018 року, позивач звернувся до кафедри хірургії, травматології та ортопеді Дніпропетровської державної медичної академії Дуная О.Г. і отримав консультаційний висновок від 26.06.2018 року, яким було рекомендовано оперативне лікування.

Отримавши даний висновок, позивач звернувся до КЗ « Криворізької міської лікарні №10» КМР, де було підтверджено необхідність лікування у вигляді тотального без цементного ендопротезування правого кульшового суглобу системою Аеsculap AG.

При цьому, до проведення операції, позивач неодноразово, в усній, а також в письмовій формі, звертався до Криворізького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Дніпропетровській області щодо відшкодування витрат, але згідно відповіді № 02-10/5524 від 08.11.2018 року у відшкодуванні такого оперативного втручання відмовлено, оскільки первинно встановлено діагноз професійного захворювання радилокупатію попереково-крижову і нічого не вказано щодо деформуючого остероартрозу тазостегнових суглобів.

В період з 20 грудня 2018 року по 02 січня 2019 року позивач проходив стаціонарне лікування в хірургічному відділенні КЗ «Криворізька міська лікарня №10» КМР та 21.12.2018 року було проведено оперативне втручання з приводу тотального без цементного ендопротезування правого кульшового суглобу системою Аеsculap AG.

На проведення цього лікування, позивачем було витрачено 87000,00 гривень.

04.01.2019 року позивачем було подано заяву до відповідача з повним пакетом документів щодо відшкодування витрат понесених при проведені операції 21.12.2018 року внаслідок професійного захворювання. Однак, відповідачем відмовлено у відшкодуванні коштів за проведене оперативного лікування.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь понесені витрати на проведене оперативне лікування правого кульшового суглобу у розмірі 87 000,00 гривень.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 10 червня 2019 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Криворізького відділення на користь ОСОБА_1 понесені витрати на проведення оперативного лікування правого кульшового суглобу у розмірі 87 000 гривень.

Стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Криворізького відділення на користь держави судовий збір у розмірі 870 грн.

В апеляційній скарзі відповідач Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Криворізького відділення просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не було враховано положення п. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», п. 2 Розділу І та п. 1 Розділу ІІІ Положення про організацію лікування, медичної реабілітації та забезпечення потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання лікарськими засобами та виробами медичного призначення, п. 3 Положення про медико-соціальну експертизу, п. 11 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, п.п. 4, 6 п. 3.1. Розділу ІІІ Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, згідно яких підставою для відшкодування витрат на лікування є акт розслідування нещасного випадку або розслідування хронічного професійного захворювання, тоді як в Акті розслідування професійного захворювання ОСОБА_1 від 05.11.2004 року такого діагнозу як деформуючий остеоартроз тазостегнових суглобів не зазначено.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що працюючи на шахті «Північна» Рудника імені Кірова протягом 14 років підземним скреперистом, гірничим майстром, в умовах важкої фізичної праці, позивач ОСОБА_1 отримав професійне захворювання: радилокупатію попереково-крижову, рецидивуючий перебіг з помірно вираженим статико-динамічними порушеннями і больовим синдромом (а.с. 7-8).

Висновком МСЕК у 2004 році позивачу було первинно встановлено 25% втрати працездатності та визначено потребу у проведенні медичного та реабілітаційного лікування.

24.11.2009 року комісією МСЕК було збільшено відсоток втрати працездатності до 45% та встановлено III групу інвалідності.

Висновком МСЕК від 16.01.2018 року ОСОБА_1 встановлено 70% втрати працездатності та другу групу інвалідності безстроково, визначена потреба у медичній та соціальній допомозі, а також ендопротезування правого кульшового суглобу (а.с. 9).

Рішенням ЛКК № 217/1435 від 20.12.2018 року КЗ «Криворізької міської лікарні №10» КМР підтверджено необхідність лікування у вигляді тотального без цементного ендопротезування правого кульшового суглобу системою Аеsculap AG (а.с. 15).

В період з 20 грудня 2018 року по 02 січня 2019 року позивач проходив стаціонарне лікування в хірургічному відділенні КЗ «Криворізька міська лікарня №10» КМР, під час якого 21.12.2018 року було проведено оперативне втручання з приводу тотального без цементного ендопротезування правого кульшового суглобу системою Аеsculap AG (а.с. 14).

Згідно акту установки фіксуючих засобів від 21.12.2018 року, видаткової накладної № 1203 від 21.12.2018 роки, довідки ЛКК № 11/206 від 17.01.2019 року витрати позивача на лікування становлять 87000,00 гривень (а.с.12, 13, 16).

Згідно відповіді № 02-10/5524 від 08.11.2018 року Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області відмовило ОСОБА_1 у відшкодуванні витрат, понесених на оперативне втручання, оскільки первинно встановлено діагноз професійного захворювання радилокупатію попереково-крижову і нічого не вказано щодо деформуючого остероартрозу тазостегнових суглобів (а.с. 5,6).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивач перебуває на обліку у Криворізькому відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Дніпропетровській області з приводу отриманого професійного захворювання з 2004 року та 16.01.2018 року, при черговому переогляді МСЕК, позивачу збільшено відсоток втрати працездатності до 70% та встановлена друга група інвалідності безстроково, з визначенням потреби у медичній та соціальній допомозі та ендопротезуванні правого кульшового суглобу.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 6 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» кожний громадянин України має право на охорону здоров`я, що передбачає кваліфіковану медичну допомогу, включаючи вільний вибір лікаря, вибір методів лікування відповідно до його рекомендацій і закладу охорони здоров`я.

Згідно із ст. 3 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV з наступними змінами (далі Закон № 1105-XIV ) соціальне страхування здійснюється за принципами: 1) законодавчого визначення умов і порядку здійснення соціального страхування; 2) обов`язковості страхування осіб відповідно до видів соціального страхування та можливості добровільності страхування у випадках, передбачених законом; 3) державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав; 4) обов`язковості фінансування Фондом витрат, пов`язаних із наданням матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг, в обсягах, передбачених цим Законом; 5) формування та використання страхових коштів на засадах солідарності та субсидування; 6) диференціації розміру виплати допомоги залежно від страхового стажу; 7) диференціювання страхового тарифу з урахуванням умов і стану безпеки праці, виробничого травматизму та професійної захворюваності на кожному підприємстві; 8) економічної заінтересованості суб`єктів страхування в поліпшенні умов і безпеки праці; 9) цільового використання коштів соціального страхування; 10) відповідальності роботодавців та Фонду за реалізацію права застрахованої особи на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за цим Законом.

Згідно з п.1 ч.2 ст. 10 Закону № 1105-XIV Фонд зобов`язаний забезпечувати фінансування та виплачувати матеріальне забезпечення, страхові виплати і надавати соціальні послуги, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст. 13 Закону № 1105-XIV застраховані особи, серед іншого, мають право на отримання у разі настання страхового випадку матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг, передбачених цим Законом; послуги медичної реабілітації; послуги соціальної реабілітації, включаючи придбання автомобіля, протезів, допомогу у веденні домашнього господарства, що надаються відповідно до законодавства; оскарження дії страховика, страхувальника-роботодавця щодо надання матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг; судовий захист своїх прав.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 42 Закону № 1105-XIV фонд фінансує витрати на медичну та соціальну допомогу, у тому числі на додаткове харчування, придбання ліків, спеціальний медичний, постійний сторонній догляд, побутове обслуговування, протезування, медичну реабілітацію, санаторно-курортне лікування, придбання спеціальних засобів пересування тощо, якщо потребу в них визначено висновками МСЕК та індивідуальною програмою реабілітації інваліда (у разі її складення). Фонд організовує цілеспрямоване та ефективне лікування потерпілого у власних спеціалізованих лікувально-профілактичних закладах або на договірній основі в інших лікувально-профілактичних закладах з метою якнайшвидшого відновлення здоров`я застрахованого.

Згідно п. 1 розділу 3 Положення про організацію лікування, медичної реабілітації та забезпечення потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання лікарськими засобами та виробами медичного призначення, затвердженого постановою Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 09.06.2010 року № 18, підставою для фінансування витрат на лікування потерпілих, їх медичну реабілітацію є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування хронічного професійного захворювання за формами, наведеними у додатках до Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1232, висновок МСЕК про ступінь втрати професійної працездатності та потребу потерпілого у такій допомозі.

Згідно пункту 86 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1232, за результатами розслідування комісія складає акт проведення розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 згідно з додатком 17. Акт за формою П-4 є документом, в якому зазначаються основні умови, обставини і причини виникнення професійного захворювання, заходи щодо запобігання розвитку професійного захворювання та забезпечення нормалізації умов праці, а також встановлюються особи, які не виконали відповідні вимоги законодавства про охорону праці і про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення.

Отже, Акт проведення розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 визначає саме причини виникнення професійного захворювання, а ступінь втрати професійної працездатності та потребу потерпілого в організації певного лікування визначається виключно висновком МСЕК, оскільки комісія з розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання таких повноважень не має, у зв`язку з чим колегією суддів не приймаються доводи апеляційної скарги про те, що в Акті розслідування професійного захворювання ОСОБА_1 від 05.11.2004 року такого діагнозу як деформуючий остеоартроз тазостегнових суглобів не зазначено.

Крім того, з матеріалів справи слідує, що Акт розслідування професійного захворювання ОСОБА_1 від 05.11.2004 року складено за наслідками проведення розслідування причин виникнення у позивача про сесійного захворювання з діагнозом: радилокупатія попереково-крижова, рецидивуючий перебіг з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями і больовим синдромом (а.с. 7-8) та саме у зв`язку з цим професійним захворюванням позивачу висновком МСЕК від 18.01.2018 року встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 70%, визнано людиною з інвалідністю другої групи та визначено потребу у медичній та соціальній допомозі у вигляді ендопротезування правого кульшового суглобу (а.с. 9), що у своєму взаємозв`язку надає позивачеві право на фінансування витрат на лікування і медичну реабілітацію.

Пунктом 4 розділу 3 цього Положення передбачено, що у разі самостійної оплати лікування, медичної реабілітації їх вартість компенсується виконавчою дирекцією Фонду, робочими органами виконавчої дирекції Фонду потерпілим чи законним представникам потерпілих, роботодавцям за умови перебування потерпілого на обліку на підставі виданих лікарями рецептів,санаторно-курортних карток, довідок або рахунків, оригіналів розрахункових документів, що підтверджують їх витрати.

Згідно акту установки фіксуючих засобів від 21.12.2018 року, видаткової накладної № 1203 від 21.12.2018 роки, довідки ЛКК № 11/206 від 17.01.2019 року витрати позивача на лікування становлять 87000,00 гривень (а.с.12, 13, 16), а тому відповідач зобов`язаний компенсувати такі витрати, понесені позивачем на проведення оперативного втручання у вигляді ендопротезування правого кульшового суглобу.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 10 червня 2019 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 01 серпня 2019 року.

Головуючий:

Судді: