ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3615/19 Справа № 201/9983/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання - Лященко С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Приватний нотаріус ДМНО Дніпропетровської області Римська А.В. про встановлення факту проживання чоловіка і жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ спільного майна подружжя, визнання договору дарування недійсним та застосування наслідків недійсності правочину, розподіл спільного сумісного майна подружжя та визнання права власності на його частки, -

В С Т А Н О В И Л А:

06 липня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання чоловіка і жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ спільного майна подружжя, визнання договору дарування недійсним та застосування наслідків недійсності правочину, розподіл спільного сумісного майна подружжя та визнання права власності на його частки. 04 січня 2018 року позивачем були уточнені позовні вимоги, крім відповідачки ОСОБА_2 , відповідачкою зазначена ОСОБА_3 (том 1 а.с.21-35). З урахуванням уточнень, позивач просив: встановити факт проживання сторін у справі з січня 2006 р. по 12 червня 2010 р., як чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу; визнати нерухоме майно, що складається з: квартири АДРЕСА_1 ; земельної ділянки та незавершеного будівництвом будинку АДРЕСА_2 ; гаражу АДРЕСА_3; автомобіля «Форд-Куга» номерний знак НОМЕР_2 2012р. випуску та автомобіль «Опель-Комбо» номерний знак НОМЕР_3 2004р. випуску об`єктами спільної власності; договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений 24.12.2014р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Дніпропетровської області Римською А.В. та внесений в реєстр за номером № 2016 - недійсним та застосувати наслідки недійсності правочину; розподілити спільне сумісне майно подружжя та визнати право власності за ОСОБА_1 на його Ѕ частину: Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , Ѕ частину земельної ділянки АДРЕСА_2 , загальною площею 124,9 кв .м. в т.ч. житловою 41,6, розташованих та території та в межах Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області; Ѕ частину гаражу АДРЕСА_3, Ѕ частину автомобіля «Форд-Куга», номерний знак НОМЕР_2 2012р. випуску, Ѕ частину автомобіля «Опель-Комбо», номерний знак НОМЕР_3 2004р. випуску; стягнути з ОСОБА_2 на його користь Ѕ частину вартості «Форд-Куга» номерний знак НОМЕР_2 2012р. випуску, від загальної вартості автомобіля, яка існуватиме на час постановлення рішення (том 2 а.с. 21-35).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (третя особа - Приватний нотаріус ДМНО Дніпропетровської області Римська А.В.) про встановлення факту проживання чоловіка і жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ спільного майна подружжя, визнання договору дарування недійсним та застосування наслідків недійсності правочину, розподіл спільного сумісного майна подружжя та визнання права власності на його частки - відмовлено (том 3 а.с.228-232).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 , звернувся з апеляційною скаргою. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (том 4 а.с.1-13).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що з 12 червня 2010 року ОСОБА_1 перебував у шлюбі з ОСОБА_2 , який зареєстровано Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 316.

До реєстрації шлюбу, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали окремо, що підтверджується показами свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , доданим до суду паспортом громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_2 (т.2, а.с.104-106), який свідчить про окреме проведення вільного часу та відпочинку.

До укладання шлюбу, навесні 2005 р., ОСОБА_2 за власні кошти було придбано право користування земельною ділянкою АДРЕСА_2, розташованої та території та в межах Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області шляхом вступу у члени садового товариства та право на будинок, який розташований на даній земельній ділянці, що підтверджується розпискою колишнього власника від 26.05.2005р.

В 2011 році членом СТ «Зоря» стала донька ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , яка згодом стала власником земельної ділянки АДРЕСА_2 та будинку, що розташований на ній. Даний факт підтверджується Наказом ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 91044697 від 03.07.2017р., Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 91614209 від 10.07.2017р.

Окрім того, судом встановлено, що ОСОБА_2 , до укладання шлюбу, було придбано квартиру, відповідно до договору купівлі-продажу від 22.03.2006р., посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Дніпропетровської області Римською А. В., реєстровий № 778 (право власності зареєстровано згідно Витягу з Державного реєстру правочинів № 2200293 від 22.03.2006р.) Також відповідачкою ОСОБА_2 до шлюбу було придбано гараж АДРЕСА_3, що підтверджується договором купівлі-продажу від 22.04.2010р., посвідченим приватним нотаріусом ДМНО Дніпропетровської області Пилипенко Н.М., реєстровий № 281.

Судом встановлено, що до укладання шлюбу ОСОБА_1 на своє ім`я було оформлено квартиру АДРЕСА_1 , відповідно до договору купівлі-продажу від 10.04.2006 р., придбану за рахунок кредитних коштів, відповідно до договору кредиту № 50/60-КО від 10.04.2006 р.

Також судом встановлено, що у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 виступила поручителем за даним кредитним договором та через неплатоспроможність позивача, вона була вимушена самостійно сплатити кредитні кошти задля уникнення нарахування штрафних санкцій та несення в подальшому солідарної відповідальності з ОСОБА_1 . У зв`язку з цим, позивачем в подальшому було прийнято рішення, подарувати вищезазначену квартиру ОСОБА_2 , шляхом укладання договору дарування від 24.12.2014 р., посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Дніпропетровської області Римською А.В.

Після укладання шлюбу 12.06.2010 р., подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 почали проживати однією сім`єю в будинку АДРЕСА_2, що розташований по АДРЕСА_2 , який разом з земельною ділянкою був придбаний, шляхом вступу в члени садового товариства, ОСОБА_2 у 2005 році та який у 2011 році був переоформлений на доньку ОСОБА_2 - ОСОБА_3 .

Судом встановлено, що окрім газифікації будинку, інших ремонтних робіт після укладання шлюбу, подружжям не проводилось, даний будинок був повністю обладнаний до одруження за кошти ОСОБА_2 .

За період шлюбу подружжя придбало автомобіль «Форд-Куга» номерний знак НОМЕР_2 2012 р. випуску на підставі договору купівлі-продажу від 21.02.2013р.

Даний факт сторонами не заперечувався, а тому відповідно до ч.1. ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Автомобіль «Форд-Куга» номерний знак НОМЕР_2 2012р. випуску був придбаний на підставі договору купівлі-продажу від 21.02.2013 р. Однак 22.01.2015 р., під час перебування позивача та відповідачки у шлюбі, автомобіль було перереєстровано на іншого власника - ОСОБА_8 Перереєстрація даного транспортного засобу була здійснена саме ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що під час перебування сторін у шлюбі, було придбано автомобіль «Опель-Комбо» номерний знак НОМЕР_3 2004р. випуску. Автомобіль був придбаний 16.10.2013 р., тобто, відповідно до положень ч. 1 ст. 60 СК України, є спільною сумісною власністю. Однак, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Судом першої інстанції було оглянуто та долучено надану ДПІ у Соборному районі м. Дніпра ГУ ДФС у Дніпропетровській обл. Довідку про подану звітність платника фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , відомості з Державного реєстру про суми виплачених доходів.

За клопотанням сторін, судом було допитано свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_4 , ОСОБА_16 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які підтвердили факт окремого проживання ОСОБА_1 та підтвердили факт придбання спірного майна до шлюбу ОСОБА_2 за її власні кошти.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що стороною позивача при розгляді справи не було підтверджено факт спільного проживання однією сім`єю, який є первинним при вирішенні питання розподілу майна чоловіка та жінки при вирішенні питання розподілу майна чоловіка та жінки, які не перебували між собою в зареєстрованому шлюбі. Окрім того позивачем не було підтверджено та обґрунтовано інші вимоги з урахуванням норм та вимог чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Статтею 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто…; особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як зазначено в абзацах 4, 5, 6 п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007р. за №11, при вирішення спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з ч. 2, 3 ст.70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи. Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив, чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу. Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні. Інтереси другого з подружжя, що заслуговують на увагу, можуть враховуватися судом при визначенні способу поділу спільного майна в натурі й у тому разі, коли суд не відступив від засади рівності часток. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо.

Вказані правові позиції висловлені також Верховним Судом України у постановах від 12.10.2016р. у справі № 6-846цс16 та від 08.06.2016р. у справі № 6-2253цс15.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції прийняв до уваги виключно покази свідків відповідачки і нічим не обґрунтував відхилення показів свідків позивача, колегія суддів відхиляє, оскільки судом першої інстанції було зазначено, що суд критично ставиться до показів свідків зі сторони позивача, адже всі пояснення з приводу фактичного проживання сторін однією сім`єю та придбання майна, що є предметом поділу, були відомі та надані ними зі слів позивача, більш того спростовувалися показами інших свідків.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не прийняв до уваги письмові пояснення свідків, колегія суддів також відхиляє, оскільки дані особи не були допитані безпосередньо в суді в якості свідків, не були попереджені судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве свідчення та за відмову від давання показань та не були приведені до присяги.

Доводи апеляційної скарги, що донька відповідачки набула права власності на земельну ділянку і будинок не у спосіб передбачений законом, оскільки вона не набула членства у садовому товаристві, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки судом першої інстанції було встановлено, що у 2011 році членом СТ «Зоря» стала донька ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , яка згодом стала повноцінним власником даної земельної ділянки АДРЕСА_2 та будинку, що розташований на ній. Вимоги про визнання незаконним рішення СТ "Зоря" щодо прийняття ОСОБА_3 до членів садового товариства позивачем не заявлялося.

Доводи апеляційної скарги щодо введення позивача в оману при підписанні договору дарування від 24.12.2014 зі сторони ОСОБА_2 не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом.

Посилання апелянта на копію розписки, з якої вбачається, що ОСОБА_2 зобов`язалася вчинити всі необхідні законні дії для передачі прав членства в садовому кооперативі "Зоря" та садовий будинок АДРЕСА_2, розташований в АДРЕСА_2 та оформлення всіх документів на ім`я ОСОБА_1 не містить термінів (строків) щодо вчинення дій спрямованих на передання ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку та будинок у СТ « Зоря», що тим самим свідчить про її нікчемність відповідно до вимог цивільного законодавства. В розписці не вказані існуючи обставини, оскільки неможливо при наявності права власності на земельну ділянку та оформлення документів на право власності на дачний будинок передати членство (прийняття в учасники) іншій особі. Також, ця розписка не містить жодних посилань на договір дарування та укладення останнього саме через зазначену розписку.

Інші доводи є аналогічного змісту позовних вимог, яким суд першої інстанції дав вмотивовану оцінку та відповідні висновки.

Дослідивши наявні в справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі, зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: