ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-ц/807/1474/19 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Полякова О.З.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 за довіреністю, про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до неповнолітнього ОСОБА_3 в особі його законного представника ОСОБА_4 про визнання недійсним заповіту.

З урахуванням уточнених позовних вимог позивач посилалась на те, що 10 лютого 2007 року її чоловік ОСОБА_5 склав на її ім`я заповіт. ІНФОРМАЦІЯ_1 він помер. В строки, передбачені законодавством, вона звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, де дізналась про заповіт від 20 грудня 2007 року, складений на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського нотаріального округу ОСОБА_8. Вказувала, що заповіт від 20 грудня 2007 року є недійсним з тих підстав, що волевиявлення заповідача не було вільним у зв`язку наступними обставинами.

Так, ії чоловік ОСОБА_5 був тяжко психічно хворим, що підтверджено медичними та іншими документами, показами свідків, нею як дружиною та висновками лікарів-психіатрів Дзержинської психоневрологічної лікарні. За медичними документами ОСОБА_5 встановлено діагноз углублена деменція, встановлено ознаки слабоумства, внаслідок чого він не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними, на що вказує прийняття ним суперечливих рішень, незапам`ятовування своїх дії. Будучи в стані затяжного психічного розладу, який постійно погіршував його стан здоров`я та сильно впливав на його сприйняття оточуючої дійсності, він не розумів значення вчинених ним дій.

Посилаючись на те, що є численні свідчення того, що на момент складання заповіту ОСОБА_5 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, позивач просила визнати недійсним заповіт, складений 20 грудня 2007р. ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського нотаріального округу ОСОБА_8.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 січня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 зазначає, що апеляційна скарга є необгрунтованою, оскільки суперечить зібраним у справі доказам, яким суд надав належну оцінку, та правомірно відмовив в задоволенні позову.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення сторін у справі, кожен з яких підтримав свою позицію, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з такими підставами.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. На заповіт, як односторонній правочин розповсюджуються загальні норми цивільного законодавства стосовно підстав та наслідків визнання недійсності правочинів.

У відповідності до ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

За своєю юридичною природою заповіт є одностороннім правочином, який дійсний за умови додержання встановленої законом форми та змісту.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування.

Стаття 1247 ЦК України висуває такі вимоги до форми заповіту: 1) складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання; 2) має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, його підписує інша особа, що засвідчується у відповідному порядку із зазначенням причин, за яких текст заповіту не міг підписати заповідач власноруч; 3) має бути посвідчений нотаріусом або уповноваженою на це посадовою, службовою особою визначеною ст.ст. 1251-1252 ЦК України.

Заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій ЦК немає відповідного правила. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3 ст. 203 ЦК України). Правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені (ч. 1 ст. 225 ЦК України)

Судом встановлено, що згідно заповіту від 10 лютого 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міськрайонного нотаріального округу Запорізької області Бєдновою Н.В., ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалось, що на день смерті буде йому належати і на що він за законом буде мати право, заповів ОСОБА_1 /Т. 2 а.с.7/.

Відповідно до заповіту від 20 грудня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_8, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на випадок своєї смерті призначив спадкоємцем належної йому на праві приватної власності квартири АДРЕСА_1 онука ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 /Т. 2 а.с.69/.

Заповіт записаний зі слів ОСОБА_5 , до підписання прочитаний вголос заповідачем ОСОБА_5 і власноруч ним підписаний в присутності нотаріуса.

З копії заповіту вбачається, що при його складанні та підписанні приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_8, встановлена як особа заповідача, так і його цивільна дієздатність /Т. 2 а.с.69/.

Таким чином, під час посвідчення заповіту від 20 грудня 2007 року приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу ОСОБА_8 були дотримані всі вимоги чинного законодавства, а сам заповіт по формі та змісту відповідає вимогам закону.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 у віці 71 рік, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 12 лютого 2009 року /Т.2 а.с. 25/.

Позивач ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса щодо прийняття спадщини після смерті чоловіка, де їй було доведено до відома, що 20 грудня 2007р. її чоловіком було складено інший заповіт.

ОСОБА_1 тривалий час відстоює свої спадкові права, звертаючись до суду з різними позовами.

В цьому позові в обґрунтування своїх вимог про визнання заповіту недійсним позивач посилається на те, що заповіт не виражав вільного волевиявлення ОСОБА_5 , оскільки її чоловік був тяжко психічно хворим та на момент складання заповіту він не міг усвідомлювати значення своїх дій та не міг керувати ними.

Для з`ясування вказаних обставин судом за клопотаннями сторін 24 квітня 2017р. була призначена посмертна судово-медична психіатрична експертиза, на вирішення якої були поставлені питання: чи були у ОСОБА_5 психічні розлади на час складання заповіту (12 грудня 2007р.); чи міг ОСОБА_5 за своїм психічним станом усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними на час складання заповіту - 12 грудня 2007р., проведення якої доручено Комунальній установі «Одеська обласна клінічна психіатрична лікарня» (Т. 4 а.с. 42).

24 жовтня 2018 року до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з відділення судово-психіатричних експертиз Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний медичний центр психіатричного здоров`я» Одеської обласної ради надійшов висновок посмертної судово-психіатричної експертизи № 69 від 09.02.2018 року, проведеної відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 /Т. 4 а.с. 46-59/.

Згідно висновку посмертної судово-психіатричної експертизи № 69 від 09.02.2018 року: « ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на час складання заповіту 20 грудня 2007 року виявляв ознаки «Астенічного розладу органічного походження» (що відповідає діагностичним критеріям рубрики «F06.6» за Міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду), яке за глибиною, ступенем виразності, впливом на його вольові та критичні функції було не стільки виражено, не досягло недоумства, психотичного рівня, та не позбавляло його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на час складання заповіту 20 грудня 2007 року» /Т. 4 а.с. 59/.

Встановивши вказані обставини, суд першої інстанції вказував, що оскаржений заповіт від 20 грудня 2007 року по формі та змісту відповідає вимогам закону, а експертним висновком підтверджено, що при складенні ОСОБА_5 цього заповіту на користь онука ОСОБА_3 його волевиявлення було вільним і відповідало його внутрішній волі, оскільки в момент складення заповіту він усвідомлював значення своїх дій і міг керувати ними. Тому суд дійшов висновку, що підстав для визнання заповіту недійсним у відповідності до вимог ст. 225 ЦПК України, за якою заявлено позов, не мається.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду від 27 квітня 2017р. було зупинено розгляд справи, а матеріали справи направлені на експертизу, та в подальшому суд безпідставно утримував у себе висновок експертизи, затягуючи розгляд справи. Також вказує, що завчасно попередила суд письмовою заявою, що в судове засідання 24 січня 2019р. з`явитись не може, оскільки виїздить за межі м. Запоріжжя, та просила відкласти розгляд справи, але суд не відклав судове засідання, не зваживши на наданий нею залізничний квиток, та справу було вирішено без її участі. Вважає, що в такому разі є підстави для скасування оскаржуваного рішення з процесуальних підстав.

Перевіривши вказані доводи, колегія вважає їх необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до п. 5 ч. 1 статті 202 ЦПК України, у чинній на час призначення експертизи редакції, суд зупиняє провадження у справі у випадку призначення експертизи.

Та сторонами у справі ухвала суду в частині зупинення провадження у справі не оскаржена.

У цій справі, призначивши посмертну судово-медичну психіатричну експертизу, суд спрямував для її проведення усі матеріали справи, оскільки саме на підставі зібраних у справі документів експертна установа мала її проводити. А тому суд не міг розглядати справу, доки вона не повернеться з експертизи.

Вказані дії суду відповідають положенням статті 202, 203 ЦПКУ в ред. ЗУ від

18.03.2004р.

Також вбачається зі справи, що висновок судово-психіатричної експертизи № 69 від 09.02.2018р. надійшов до Мелітопольського міськрайнного суду лише 24.10.2018р., тобто через півтора року після направлення справи на експертизу (Т. 4 а.с. 46), а тому не вбачається, що протягом цих півтора року відбувалось зволікання з боку суду, оскільки провадження у справі було зупинено та сплив процесуальних строків на час зупинення припинився.

Що стосується розгляду справи судом у судовому засіданні 24 січня 2019р. та ухвалення судового рішення за відсутності позивача, яка просила відкласти розгляд справи, то колегія вважає, що права ОСОБА_1 цим не порушені.

З матеріалів справи вбачається, що справа розглядається судом з грудня 2014р., та останнє судове засіданні відбулось 24 січня 2019р., у якому постановлено рішення.

ОСОБА_1 дійсно надала письмову заяву суду про відкладення цього засідання та надала квиток на потяг про від`їзд з м. Запоріжжя 24.01.2019р. ( Т. 4 а.с. 71, 71-зворот). Проте суд з`ясовував це питання, та у відповідності до положень п. 4 ч. 3 статті 223 ЦПК України визнав можливим розгляд справи за відсутності позивача, оскільки до судового засідання з`явилась її представник - адвокат Ненашева Я.В. ( Т. 4 а.с. 76-78).

Отже, розгляд справи у разі явки до судового засідання представника учасника справи є можливим за відсутності цього учасника справи, що вказаною нормою не визнається процесуальним порушенням. Та суд обґрунтовано, з урахуванням тривалого строку розгляду цієї справи, визнав можливим розглянути справу за явки адвоката, яка надавала позивачу правову допомогу, не будучи обмежена позивачем у процесуальних правах.

В скарзі ОСОБА_1 зазначає, що судом порушені вимоги норм матеріального і процесуального права, оскільки ОСОБА_3 , який на час пред`явлення позову був неповнолітнім, вже на час ухвалення рішення судом досяг повноліття, але його інтереси продовжувала представляти ОСОБА_7 як законний представник, не маючи довіреності від повнолітнього учасника справи - відповідача ОСОБА_3 .

Проте такі ствердження суперечать матеріалам справи.

Так, ОСОБА_3 , який є спадкоємцем за заповітом від 20 грудня 2007р., народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому на час звернення ОСОБА_1 у грудні 2014р. з цим позовом до нього як відповідача про визнання заповіту недійсним був неповнолітнім, якого представляла його матір ОСОБА_7 як законний представник.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 виповнилось 18 років, тому він став повноправним учасником справи, та надав ОСОБА_7 нотаріально посвідчену довіреність від 01 лютого 2018р. на представництво його інтересів у судах з усіма правами без обмежень (Т. 4 а.с. 196-197).

ОСОБА_1 у скарзі також вказувала, що суд не вирішив клопотання про призначення у справі почеркознавчої експертизи, але такого клопотання, починаючи з 2015р. матеріали справи не містять.

Позивач зазначає також, що суд не ознайомив її з висновком експертизи, але доказів того, що їй не були надані матеріали справи для ознайомлення після долучення до них висновку експертизи, матеріали справи не містять. В них мається заява ОСОБА_1 від 17.01.2019р. про надання їй справи для ознайомлення, але вона не містить резолюції про відмову позивачу у цьому. Отже, їй необхідно було з`явитись до суду для ознайомлення зі справою, а не тільки подати відповідну заяву.

Апелянт в скарзі наголошує на тому, що суд не звернув уваги на ті обставини, що приватним нотаріусом ОСОБА_8 були допущені порушення вимог чинного законодавства при посвідченні заповіту від 20 грудня 2007р., складеного ОСОБА_5 , а тому суд мав залучити до участі у справі цього нотаріуса. Вказувала, що приватний нотаріус ОСОБА_8 припинила свою нотаріальну діяльність в силу свого психічного захворювання, а тому і не могла правильно встановити дієздатність заповідача ОСОБА_5 при посвідченні вказаного заповіту.

Між тим, таких підстав для визнання заповіту недійсним у позові, що розглядається у цій справі, ОСОБА_1 не вказувала, а лише посилалась на недійсність заповіту в силу вимог ст. 225 ЦК України.

Тому у суду не було підстав самостійно залучати до участі у справі вказаного нотаріуса як другого відповідача.

Крім того, судом вже розглядалась справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_8 про визнання дій приватного нотаріуса неправомірними щодо посвідчення заповіту від 20 грудня 2007р., та рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 січня 2014р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 28 квітня 2014р., у задоволенні цього позову відмовлено (Т. 3 а.с. 97-98, 101-102). Судами не встановлено допущення порушень приватним нотаріусом ОСОБА_8 при посвідченні оспорюваного заповіту.

При цьому, факти допущення поршень з боку нотаріуса ОСОБА_8 були предметом перевірки слідчих органів за заявами ОСОБА_1 , за наслідками розгляду яких винесено постанову від 29 березня 2017р. про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення (Т. 3 а.с. 235-237).

Також позивач вважає неповним висновок призначеної у цій справі судово-психіатричної експертизи № 69, оскільки не було досліджено Акт СМЕ № 740, з якого можливо було отримати додаткову медичну інформацію про стан здоров`я померлого, не було додано медичну картку хворого ОСОБА_5 , яка велась Мелітопольською поліклінікою № 1.

З цих підстав ОСОБА_1 на стадії апеляційного провадження було заявлено клопотання про призначення у справі повторної посмертної судово-психіатричної експертизи відносно ОСОБА_5 .

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 18 липня 2019р. в задоволенні клопотання було відмовлено, оскільки будь-яких обґрунтованих доводів щодо неповноти або суперечності вказаного висновку експертизи № 69, позивач не зазначила, вказавши неконкретизовані посилання на те, що цей висновок визиває у неї сумніви щодо його правильності.

Між тим, експертами повністю проаналізовано всі документи, зібрані у справі протягом часу її розгляду з грудня 2014р по день призначення експертизи - 24 квітня 2017р., серед яких є медична картка спадкодавця з психіатричної лікарні, консультативні висновки психіатра ОСОБА_10 , чисельні пояснення свідків щодо стану здоров`я ОСОБА_5 , судові справи, у яких останній приймав участь як адвокат (тощо), та на підставі їх ретельного аналізу, наведеного у мотивувальній частині дослідження, у сукупності зроблено відповідний висновок.

До того ж, встановлено, що у переліку наданих на експертизу документів зазначається про Акт СМЕ № 740, а з тексту дослідницької частини висновку вбачається, що він був предметом дослідження.

Що стосується іншої медичної картки, то цю картку позивач мала можливість надати суду на час призначення експертизи, оскільки вона знаходилась у неї на руках. Але таких

дій не вчинила, хоча справа розглядалась на день призначення експертизи 2 роки і 5 місяців, а між заявленням клопотання ОСОБА_1 та призначення експертизи пройшло 3 місяці.

Отже, зважаючи на тривалий строк розгляду справи, колегія вважає, що у позивача не було перешкод для долучення вказаної медичної картки до матеріалів справи та надання її на дослідження експертам.

З приводу посилання ОСОБА_1 на те, що суд в ухвалі про призначення ек-

спертизи зазначив, що слід дослідити психічний стан ОСОБА_5 на 12 грудня 2007р., в той час як заповіт складено 20 грудня 2007р., колегія наголошує на тому, що це було помилкою суду, яку він виправив відповідною ухвалою.

Але з тексту висновку № 69 експертизи вбачається, що експертами зауважено, що ними досліджувався психічний стан ОСОБА_5 на 20 грудня 2007р., а не на 12 грудня 2007р. як суд помилково зазначив в ухвалі, тобто саме на день складання заповіту від 20 грудня 2007р. ( Т. 4 а.с. 47-59).

Висновком експертизи № 69 встановлено було, що дійсно ОСОБА_5 виявляв ознаки астенічного розладу органічного походження, але вони за глибиною, степенем виразності, впливом на його вольові та критичні функції було не стільки виражено, не досягало недоумства, психічного рівня, та не позбавляло його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на час складання заповіту.

Проте, за вимогами статті 225 ЦК України тільки повна неспроможність фізичної особи розуміти значення своїх дій та повна неспроможність керувати ними може бути підставою для визнання недійсним правочину, укладеному нею у такому стані.

Зважаючи на все вищенаведене, колегія визнає апеляційну скаргу необгрунтованою, тому у відповідності до вимог статті 375 ЦПК України залишає її без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 січня 2019 рокуу цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 26 липня 2019 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Поляков О.З.