Постанова

Іменем України

03 липня 2019 року

м. Київ

справа № 463/2698/15-ц

провадження № 61-5786св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В. (суддя-доповідач),

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С.,

Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Апеляційного суду Львівської області від 08 серпня 2016 року у складі колегії суддів: Гірник Т. А., Бакуса В. Я., Левика Я. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У червні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про визнання правочину нікчемним.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що після проведеної внутрішньої перевірки виявилось, що депозитний договір від 16 серпня 2013 року № 230475 не укладався, оскільки не був зареєстрований у системі обліку банку, а кошти за таким договором до каси банку не надходили, а отже, у банку немає правових підстав для здійснення виплати коштів за цим депозитним договором на вимогу вкладника. Під час укладення договору не дотримано письмової форми. Підтвердженням дотримання письмової форми договору банківського вкладу є, серед іншого, квитанція, яка повинна відповідати вимогам чинного законодавства, що регулює правовідносини у сфері банківської діяльності, в якій обов`язково повинні бути присутні відомості про найменування банку, дату здійснення операції, підпис працівника банку, відбиток печатки або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ. У заяві на прихід готівки, що пред`явлена відповідачем, такі обов`язкові реквізити відсутні, а саме неправильно зазначено найменування банку, номер рахунку, на який внесено кошти, є відмінним від номера рахунку, вказаного в договорі, та відсутній відбиток печатки. Крім цього, за формою та змістом такі заяви не відповідають квитанціям, що затверджені відповідною інструкцією, а сам договір не відповідає типовій формі договору про вклад, яка затверджена постановою правління АТ «Ощадбанк». Все вище перелічене свідчить про нікчемність укладених договорів.

Враховуючи викладене, ПАТ «Державний ощадний банк України» просило визнати нікчемним договір від 16 серпня 2013 року № 230475 на вклад «Депозитний» на ім`я фізичної особи, укладений між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 .

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 31 березня 2016року позов ПАТ «Державний ощадний банк України» задоволено. Визнано договір від 16 серпня 2013 року № 230475 на вклад «Депозитний» на ім`я фізичної особи, укладений між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 , нікчемним. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що заява на отримання готівки від 16 серпня 2013 року видана ОСОБА_1 як документ, що підтверджує внесення ним (як вкладником) грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок, не відповідає вимогам, які містяться у пункті 1.4 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, а саме: у такій заяві неправильно зазначена назва банку, при цьому вона відрізняється від назви, зазначеної в договорі від 16 серпня 2013 року № 230475, а також на цій заяві відсутній відбиток печатки (штампа) та/або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ. Оскільки письмова форма договору банківського вкладу, що оспорюється, дотриманою не була, цей договір є нікчемним.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 08 серпня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що письмова форма договору підтверджується наданим позивачем ОСОБА_1 договором банківського вкладу, яким, у свою чергу, повністю підтверджується внесення ним у банк грошових сум. Крім того, на підтвердження отримання від нього грошових коштів банк видав йому заяву на прихід готівки від 16 серпня 2013 року. Зазначена заява відповідає вимогам пункту 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками України. Із змісту даного договору на вклад не вбачається обов`язок вкладника перевіряти обставини щодо реєстрації договору у системі обліку банку, як і не передбачено перевірку законності дій особи, у тому числі коло його повноважень, належність довіреності на вчинення від імені банку правочину, чинність такої довіреності та інше, що у свою чергу може вплинути на правові наслідки правочину, що укладається. Таких обов`язків вкладника не визначено ні договором, ні законом. Саме на працівникові банку лежить обов`язок із видачі вкладнику примірника договору як документа що підтверджує реальність правочину, та інших документів, у тому числі з врахуванням відповідного Положення про порядок здійснення банками України вкладних /депозитних/ операцій та Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах. Від імені банку оспорюваний договір підписано уповноваженою на той час особою - завідувачем територіальним відділенням банку № 10013/0332 ОСОБА_2 , яка діяла на підставі наказу від 18 червня 2012 року № 441 від імені банку.Перебування зазначеної особи під слідством за злочин, що має ознаки розкрадання коштів, не свідчить про нікчемність договору з наведених у позові мотивів.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників

У вересні 2016 року ПАТ «Державний ощадний банк України» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Львівської області від 08 серпня 2016 року, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує на те, що суд залишив поза увагою та не надав жодної оцінки долученому банком касовому журналу по ТВБВ № 10013/0332 за 16 серпня 2013 року, що є належним та допустимим доказом, який відображає проведення усіх касових операцій протягом зазначеного операційного дня та спростовує внесення відповідачем готівкових коштів. Відповідач стверджував, що готівкових коштів він не вносив, а здійснив безготівковий перерахунок коштів із його пенсійного рахунку, відкритого у цьому відділенні банку, проте не надав жодних доказів цього. Апеляційним судом помилково застосовано правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 06 квітня 2016 року в справі № 6-352цс16, щодо належного способу захисту вкладника у разі викрадення вкладу працівником банку.

У жовтні 2016 року від ОСОБА_1 надійшли заперечення на касаційну скаргу, згідно з якими банк протягом трьох робочий днів із дати підписання депозитного договору не виявив факту ненадходження коштів, зокрема, за допомогою електронної служби обліку.

У березні 2018 року на адресу Верховного Суду надійшли додаткові пояснення від ПАТ «Державний ощадний банк України».

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 вересня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі та надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 березня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2018 року зазначену справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.

Судом установлено, що 16 серпня 2013 року між ОСОБА_1 , із однієї сторони, та ВAT «Державний ощадний банк» в особі завідуючого відділенням ОСОБА_2, з другої сторони, укладений договір № 230475 на вклад «Депозитний» на ім`я фізичної особи, за умовами якого ОСОБА_1 вніс, а банк прийняв на депозитний рахунок № НОМЕР_1 кошти у сумі 150 000,00 грн строком на 13 місяців із виплатою процентної ставки у розмірі 16 % річних.

На підставі цього договору ОСОБА_1 видана заява від 16 серпня 2013 року про прихід готівки, у якій ОСОБА_1 зазначено платником, сума - 150 000,00 грн, призначення платежу - внесення готівки на депозит. Заява підписана сторонами, у тому числі представником банку.

На час укладення договору банківського вкладу ОСОБА_2 перебувала у трудових відносинах із позивачем, а саме працювала на посаді завідувача одного з Територіально відокремлених безбалансових відділень (далі - ТВБВ) філії -Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» і мала повноваження на укладення договорів банківського вкладу;

08 травня 2014 року ОСОБА_2 звільнена із займаної посади.

У провадженні Личаківського районного суду м. Львова перебуває кримінальна справа про обвинувачення ОСОБА_2 у заволодінні за попередньою змовою групою осіб чужим майном в особливо великих розмірах шляхом зловживання службовою особою її службовим становищем і у внесенні до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, які спричинили тяжкі наслідки, тобто у вчиненні злочинів, передбачених частиною п`ятою статті 191, частиною другою статті 366 Кримінального кодексу України.

Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень:

09 березня 2017 року Личаківський районний суд м. Львова ухвалив вирок (номер судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень - 65222959), яким визнав ОСОБА_2 винною у вчиненні злочинів, передбачених частиною п`ятою статті 191, частиною першою статті 366 Кримінального кодексу України.

23 жовтня 2017 року Апеляційний суд Львівської області постановив ухвалу, якою підтвердив вирок суду першої інстанції в частині встановлених обставин кримінального провадження та кваліфікації дій ОСОБА_2 , зокрема, щодо умисного заволодіння чужим майном шляхом зловживання своїм службовим становищем, складання завідомо неправдивого офіційного документа та внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей (номер судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень - 70283977).

У вироку Личаківського районного суду м. Львова у справі № 463/3982/14-к встановлено, зокрема, такі обставини: продовжуючи свою злочинну діяльність, 16 серпня 2013 року ОСОБА_2 , знаходячись на своєму робочому місці в приміщенні ТВБВ № 10013/0332 територіально-відокремленого безбалансового відділення № 10013/0289 АТ «Ощадбанк», за адресою: вул. Медової Печери, 39 у м. Львові, діючи протиправно, з корисливих мотивів, із метою заволодіння грошовими коштами ОСОБА_1 , маючи умисел на особисте незаконне збагачення, під приводом переукладення договору строкового депозитного вкладу, заволоділа грошовими коштами ОСОБА_1 у розмірі 29 147,00 грн, які останній мав намір внести на банківський рахунок, продовживши дію раніше відкритого строкового депозитного вкладу у більшому розмірі, шляхом переукладення відповідного договору на суму 150 000,00 грн, створюючи при цьому видимість законності вказаної операції, шляхом видачі документів вкладнику, які нібито підтверджують його договірні відносини із банківською установою, та повідомляючи про нарахування за попереднім договором відсотків у сумі 17 853,00 грн, достовірно знаючи, що офіційного договору № 230475 у вказаному випадку між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 укладено не було, жодні відомості про нього не будуть внесені до електронних автоматизованих банківських систем та реальні відсотки за депозитним вкладом не будуть нараховуватися.

Таким чином, ОСОБА_2 , зловживаючи своїм службовим становищем, умисно заволоділа грошовими коштами ОСОБА_1 на загальну суму 91 498,00 грн, якими у подальшому розпорядилась на власний розсуд.

Отже, суди встановили, які дії ОСОБА_2 як уповноваженої особи банку, щодо якої ухвалений вирок, мали місце, і ці обставини узгоджуються з перевіреними доказами та підтвердженими судом апеляційної інстанції фактами у справі.

Нормативно-правове обґрунтування щодо форми договору банківського вкладу (депозиту)

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 ЦК України).

Договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (частина перша статті 1059 ЦК України).

У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним (частина друга цієї статті).

Згідно з пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до пункту 2.9 глави 2 розділу ІV Інструкції № 174 банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Пункт 10.1 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунка кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Відповідно до пункту 1.1 статті 1 розділу IV Інструкції № 174 до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією інструкцією, належать, зокрема, заява на переказ готівки (додаток 8) та заява на видачу готівки (додаток 10).

Інструкція № 174 визначає зразки касових документів, на підставі яких здійснюються приймання і видача готівки з операційної каси. Бланки касових документів виготовляються з урахуванням їх зразків друкарським способом або з використанням комп`ютерної техніки з відображенням обов`язкових реквізитів, передбачених цією інструкцією, крім грошових чеків, які виготовляються лише друкарським способом (пункт 1.2 статті 1 розділу IV Інструкції № 174).

Відповідно до пункту 1.3 статті 1 розділу IV Інструкції № 174 касові документи мають містити такі обов`язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію.

З огляду на вказане письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджене договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (див. висновок Верховного Суду України, викладений у постановах від 06 червня 2012 року у справі № 6-17цс12 і від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14). Квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі (див. також висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 25 квітня 2012 року у справі № 6-20цс12 та від 06 квітня 2016 року у справі № 6-352цс16).

Додержання письмової форми договору є обов`язковою умовою взаємовідносин між банком і вкладником (пункт 2.2 глави 2 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516).

Банк під час здійснення касових операцій має забезпечувати, зокрема, своєчасне повне оприбутковування готівки національної та іноземної валюти, що надійшла до каси банку, її зарахування на зазначені клієнтами рахунки згідно з вимогами нормативно-правових актів і належний внутрішній контроль за касовими операціями (пункт 8 розділу I Інструкції № 174).

Відповідно до пункту 1.6 статті 1 розділу IV Інструкції № 174 банк (філія) визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати касові документи, і визначає систему контролю за виконанням касових операцій.

Оскільки саме банк визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати договори банківського вкладу, оформляти касові документи, а також визначає систему контролю за виконанням касових операцій, недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору.

Письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Заява на внесення готівки не є прибутковим касовим документом, передбаченим Інструкцією № 174, та не засвідчує факт прийняття банком від відповідача готівки.

Суди мають у порядку, передбаченому процесуальним законом, перевіряти доводи сторін і досліджувати докази стосовно додержання письмової форми договорів банківського вкладу, враховуючи, що недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Отже, беручи до уваги обставини, встановлені судами у справі, Верховний Суд вважає, що, укладаючи договір банківського вкладу, сторони дотрималися його письмової форми. На момент укладення договору банківського вкладу та видання заяви завідувач відділення ОСОБА_2 була уповноваженою банком особою на вчинення вказаних дій. Заяву підписали як відповідач, так і уповноважена особа позивача. Зміст договору банківського вкладу та заяви підтверджують те, що між банком і вкладником виникли договірні відносини.

Крім того, твердження заявника про те, що у заяві на прихід готівки неправильно зазначене найменування банку, є надуманими, оскільки інформація у графах цієї заяви, а саме: «Банк отримувача: № 10013/0332 м Львів вул. Медової Печери, 39а», «отримувача ТВБВ № 10013/00332», «Код банку отримувача 325796», абсолютно відповідають інформації про філію Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» ПАТ «Державний ощадний банк України», що підтверджується копією касового журналу, наданого позивачем.

Заявник також вказував, що всупереч вимогам чинного законодавства за договором банківського вкладу не відкривався депозитний рахунок, і кошти до каси банку не вносилися.

Відповідно до частини третьої статті 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом (частина друга статті 1068 ЦК України).

Грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України (пункт 2.1 глави 2 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516).

Отже, відкриття відповідних рахунків та облік на них коштів у національній та іноземній валютах, залучених згідно з чинним законодавством від юридичних і фізичних осіб на підставі укладених у письмовій формі договорів банківського вкладу (депозиту), є обов`язком банку. Необлікування банком таких коштів не можна вважати недодержанням сторонами відповідного договору банківського вкладу (депозиту) його письмової форми.

Окрім того, за змістом частини першої статті 1058 ЦК України договір банківського вкладу є реальним договором, тобто вважається укладеним у разі прийняття банком від вкладника або від третьої особи на користь вкладника грошової суми. Такі дії вкладника чи третьої особи в його інтересах є необхідною умовою виникнення зобов`язання за договором банківського вкладу, згідно з яким у вкладника з`являється право вимагати від банку повернення суми вкладу та виплати відсотків на неї, а у банку - відповідні обов`язки. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено переданням коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов`язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) та банку (боржника) (див. також висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 06 квітня 2016 року у справі № 6-352цс16).

Узагальнюючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати оспорюваний сторонами у справі договір нікчемним, оскільки саме банк визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати договори банківського вкладу, оформляти касові документи, а також визначає систему контролю за виконанням касових операцій, недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства та/чи умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору. Відкриття відповідних рахунків та облік на них коштів у національній та іноземній валютах, залучених згідно з чинним законодавством від юридичних і фізичних осіб на підставі укладених у письмовій формі договорів банківського вкладу (депозиту), є обов`язком банку. Необлікування банком таких коштів внаслідок злочинних дій відповідального працівника банку не є підставою для визнання договору недійсним (нікчемним) за позовом самого банку.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника із висновками суду апеляційної інстанцій щодо встановлених обставин справи. Однак згідно з частиною першою статті 400 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Розглядаючи зазначений позов, суд апеляційної інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційні скарзі заявник.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Львівської області від 08 серпня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик