ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року

м. Київ

справа № 635/4807/15-ц

провадження № 61-15121св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану її представником - адвокатом Лаєвською Марине Леніківною, на заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 21 грудня 2016 року, ухвалене у складі судді Шинкарчука Я. А., та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 7 червня 2017 року, постановлену колегією у складі суддів: Кіся П. В., Кружиліної О. А., Хорошевського О. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернулася з позовом, уточненим у грудні 2016 року, до ОСОБА_2 про виділ частки із майна, що є спільною частковою власністю, та визначення порядку користування земельною ділянкою.

В обґрунтування позову зазначила, що є власником 3/8 часток житлового будинку з відповідною часткою надвірних споруд по АДРЕСА_1 ; власником інших 5/8 часток цього будинку з відповідною часткою надвірних споруд є ОСОБА_2 .

Попередні співвласники цього будинку користувалися ним і земельною ділянкою відповідно до ухвали Харківського обласного суду від 29 липня 1960 року, згідно з якою їм виділено у користування окремі кімнати, а порядок користування земельною ділянкою визначено по червоній лінії генерального плану від 20 червня 1957 року.

Посилаючись на те, що наразі площа будинку змінилася і вказаний порядок не відповідає реально існуючому, просила виділити їй в натурі 3/8 часток житлового будинку з відповідною часткою надвірних споруд по АДРЕСА_1 згідно з запропонованим експертом варіантом розподілу, а саме: частину житлового будинку літера А-1 (приміщення 1-2 площею 5,9 кв.м і приміщення 1-3 площею 12.2 кв.м), прибудову літера А1-1 (приміщення 1-1 площею 10,2 кв.м), тамбур літера а1 (приміщення І площею 2,0 кв.м), погріб літери ЛП, літню кухню літера Л, сарай літера Д, вбиральню літера М, вигрібну яму літера Х, колодязь літера К, огорожі за номерами 1, 6, ворота за номерами 3, 4, та припинити право спільної часткової власності на це майно.

Також просила визначити порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 відповідно до запропонованого експертом варіанту розподілу, виділивши їй земельну ділянку площею 1 221 кв.м, межу якої встановити таким чином:

- відрізок від т. 13 до т. А по червоній лінії (вул. Зелена) розміром 4,52 м;

- відрізок АБ, по прямій розміром 8,73 м (т. Б на відстані 1,0 м від стіни літ. «А-1»);

- відрізок БВ, по прямій розміром 1,4 м (т. В на відстані 3,38 м від кута літ. «А-1»);

- відрізок ВГ, проходить по лінії розподілу між літ. А-1;

- відрізок ГД, по прямій розміром 1,4 м (т. Г на відстані 4,8 м від кута літ. «А1-1»);

- відрізок ДЖ, по прямій розміром 3,3 м, проходить на відстані 1,0 м паралельно стіні літ. «А-1»;

- відрізок ЖЗ, по прямій розміром 44,35 м;

- відрізок ЗИ, по прямій розміром 8,55 м;

- відрізок ИК, по прямій розміром 21,35 м (т. К на відстані 14,55 м від т. 1), стягнувши з неї на користь ОСОБА_2 компенсацію у розмірі 1 679 гривень.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 21 грудня 2016 року позовні вимоги задоволено.

Здійснено виділ в натурі належної ОСОБА_1 частки з домоволодіння по АДРЕСА_1 згідно з варіантом ІІ висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 1354/6655 від 29 червня 2016 року (з урахуванням особисто побудованих співвласниками будівель та споруд, по фактично сформованому порядку користування), відповідно до якого ОСОБА_1 виділено приміщення та будівлі на суму 84 749 гривень загальною площею 28,3 кв.м., що складає 12/100 часток замість 3/8 частки домоволодіння, та складається по житловим будівлям з: частини житлового будинку літера А-1 (приміщення 1-2 житлове площею 5,9 кв.м та приміщення 1-3 житлове площею 12,2 кв.м) і прибудови літера А1-1 (кухні 1-1 площею 10,2 кв.м), а по надвірними будівлям та спорудам з: тамбура літера а1, погребу літери ЛП, літньої кухні літера Л, сараю літера Д, вбиральні літера М, вигрібної ями літера Х, колодязя літера К, огорожі №№ 1, 6 і воріт №№ 3, 4.

Перерозподілено ідеальні частки у праві власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 і визнано за ОСОБА_1 право власності на 12/100 часток домоволодіння замість 3/8 часток, а за ОСОБА_2 - право власності на 88/100 часток домоволодіння замість 5/8 часток.

Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Визначено порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 згідно з варіантом ІV висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 1354/6655 від 29 червня 2016 року (у відповідності до часток співвласників будинку) та виділено у користування ОСОБА_1 земельну ділянку площею 1 221 кв.м з окремим виїздом на АДРЕСА_1. Межі користування земельною ділянкою проведено таким чином:

- відрізок від т. 13 до т. А по червоній лінії (вул. Зелена) розміром 4,52 м;

- відрізок АБ, по прямій розміром 8,73 м (т. Б на відстані 1,0 м від стіни літ. «А-1»);

- відрізок БВ, по прямій розміром 1,4 м (т. В на відстані 3,38 м від кута літ. «А-1»);

- відрізок ВГ, проходить по лінії розподілу між літ. А-1;

- відрізок ГД, по прямій розміром 1,4 м (т. Г на відстані 4,8 м від кута літ. «А1-1»);

- відрізок ДЖ, по прямій розміром 3,3 м, проходить на відстані 1,0 м паралельно стіні літ. «А-1»;

- відрізок ЖЗ, по прямій розміром 44,35 м;

- відрізок ЗИ, по прямій розміром 8,55 м;

- відрізок ИК, по прямій розміром 21,35 м (т. К на відстані 14,55 м від т. 1).

Для забезпечення виконання рішення суду щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою відповідно до варіанту ІV висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 1354/6655 від 29 червня 2016 року зобов`язано ОСОБА_2 демонтувати дві теплиці за літерами Ф та У вартістю 7 471 гривень, що на 1 679 гривень перевищує компенсацію, на яку має право ОСОБА_1 у зв`язку з виділенням їй в натурі частки житлового будинку площею меншою, ніж вона має право згідно з ідеальною часткою у праві власності.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію у розмірі 1 679 гривень.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 487,20 гривень та витрати на судову будівельно-технічну і земельно-технічну експертизи у сумі 4 608 гривень.

Задовольняючи позовні вимоги про виділ в натурі частки житлового будинку із надвірним будівлями, суд першої інстанцій виходив з існування технічної можливості виділу позивачу приміщень з окремим входом відповідно до встановленого між нею і відповідачем порядку користування. Оскільки виділ на підставі встановленого порядку користування призводить до відхилення від розмірів ідеальних часток співвласників, суд першої інстанції дійшов висновку про їх зміну та приведення у відповідність до фактичного стану. Встановлюючи порядок користування земельною ділянкою, суд першої інстанції керувався висновком судової земельно-технічної експертизи та обрав варіант, за яким відступ від розмірів ідеальних часток співвласників та грошова компенсація, яка підлягає стягненню, є найменшими.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 7 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, а заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 21 грудня 2016 року - залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції погодився із висновком суду першої інстанції про можливість виділу позивачу в натурі частки приміщень у будинку і надвірних будівель, якими вона користується, та про встановлення порядку користування земельної ділянкою відповідно до запропонованого експертом варіанту ІV,оскільки вважав, що до таких висновків суд першої інстанції дійшов на підставі всебічного і повного з`ясування обставин справи.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій просила заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 21 грудня 2016 року і ухвалу апеляційного суду Харківської області від 7 червня 2017 року скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення судів першої і апеляційної інстанцій ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Заявник зазначає, що суд першої інстанції при вирішенні питання про виділ ОСОБА_1 в натурі частки житлового будинку і надвірних будівель не здійснив виділ в натурі належної їй частки з майна, що перебувало у спільній частковій власності; апеляційний суд допущені судом першої інстанції порушення не усунув, натомість послався на неподання нею зустрічного позову і незаявлення таких вимог, не врахувавши, що суд першої інстанції розглянув справу у заочному порядку.

Вказала, що до домоволодіння, співвласниками якого є вона і позивач, входять самочинно збудовані об`єкти, тому це домоволодіння не може бути предметом поділу, що відповідає правовому висновку Верховного Суду України у справі № 6-130цс13.

Послалася на порушення, допущені експертом при проведення судової земельно-технічної експертизи, зокрема нез`ясування дійсного розміру земельної ділянки, яка перебуває у її і позивача користуванні.

На думку заявника, при вирішенні питання про встановлення порядку користування земельною ділянкою обов`язковою є участь у справі представника Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, оскільки дана ділянка перебуває у комунальній власності, проте суди попередніх інстанцій селищну раду до участі у справі не залучили.

Вважає, що обраний судом першої інстанції варіант користування земельною ділянкою є найбільш обтяжливими для неї, так як змушує демонтувати дві теплиці, які є її власністю.

Відзив на касаційну скаргу не надходив

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі і ухвалою цього суду від 7 грудня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Встановлені судами першої і апеляційної інстанцій фактичні обставини справи

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 належить на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 20 жовтня 1981 року 5/8 часток житлового будинку по АДРЕСА_1 .

З рішення виконкому Пісочинської селищної ради від 13 травня 1982 року, акта про розбивку фундаменту від 19 липня 1982 року, дозволу на здійснення робіт по індивідуальному будівництву від 13 травня 1985 року, рішення виконавчого комітету Пісочинської сільради від 13 травня 1982 року «Про перебудову частини житлового будинку» суди встановили, що після укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_2 отримала дозвільні документи на перебудову частини житлового будинку та будівництво господарських будівель. По закінченню перебудови та будівництва господарських будівель вони введені в експлуатацію актом від 9 березня 1989 року.

Рішенням виконкому Пісочинської селищної ради від 24 жовтня 2012 року дозволено ОСОБА_2 збереження самочинно збудованого навісу літера Н та мансарди літери бмс.

Постановою Харківського районного суду Харківської області від 10 лютого 2014 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2014 року, визнано незаконним та скасовано рішення виконкому Пісочинської селищної ради від 24 жовтня 2012 року, тобто збудовані ОСОБА_2 навіс і мансарда є об`єктами самочинного будівництва.

ОСОБА_1 (до реєстрації розірвання шлюбу - ОСОБА_1 ) на праві власності на підставі договору дарування від 26 листопада 2004 року належить 3/8 часток житлового будинку по АДРЕСА_1 з відповідними надвірними будівлями.

Згідно з технічним паспортом на житловий будинок, виготовленим станом на 13 листопада 2015 року, загальна вартість будівель та споруд, розташованих по АДРЕСА_1 , складає 733 316 гривень, а зазначене домоволодіння складається з наступного: житловий будинок літера А-1 1957 року побудови; прибудова до житлового будинку літера А1-1 1968 року побудови; тамбур літера а1 1985 року побудови; погріб літери ап 1957 року побудови; житловий будинок літера Б-1 1985 року побудови; тамбур літера б 1985 року побудови; підвал літери бпд 1985 року побудови; мансарда літери бмс 2007 року побудови; ганок літера б1 1985 року побудови; вхід у підвал літера б2 1985 року побудови; погріб літери лп 1968 року побудови; літня кухня літера Л 1969 року побудови; сарай літера Д 1969 року побудови; вбиральня літера М - переносна; гараж літера Г 1986 року побудови; сарай літера В 1987 року побудови; тамбур літера в 1987 року побудови; вбиральня літера Е 1985 року побудови; літній душ літера «Ж» 1985 року побудови; вигрібна яма літера З 1985 року побудови; теплиця літера И 1985 року побудови; навіс літера Н 2010 року побудови; теплиця літера О 1989 року побудови; теплиця літера С 1987 року побудови; теплиця літера Т 1987 року побудови; теплиця літера У 1987 року побудови; теплиця літера Ф 1987 року побудови; вигрібна яма літера Х 2006 року побудови; колодязь літера К 1962 року побудови; колодязь літера К1 1984 року побудови; ворота № 2 1982 року побудови; огорожа № 1 1992 року побудови; ворота № 3 1992 року побудови; ворота № 4 1992 року побудови; огорожа № 5 1992 року побудови; огорожа № 6 1992 року побудови; огорожа № 7 1982 року побудови.

Домоволодіння по АДРЕСА_1 розташоване на земельній ділянці площею 3 413,9 кв.м, у тому числі вільні залишки землі - 2 213,9 кв.м, яка закріплена за цим житловим будинком рішеннями Пісочинської селищної ради від 28 липня 1981 року.

Станом на час розгляду справи загальна площа земельної ділянки, яка фактично перебуває у користуванні сторін, складає 3 256 кв.м.

Також суди встановили, що рішенням народного суду Харківського району від 8 липня 1960 та ухвалою судової колегії в цивільних справах Харківського обласного суду від 29 липня 1960 року встановлено порядок користування житловим будинком по АДРЕСА_1 між його попередніми співвласниками і здійснено розподіл між ними земельної ділянки для користування по червоній лінії, зазначеній у генеральному плані від 1957 року. Станом на час розгляду справи конфігурації площ приміщень житлового будинку у порівнянні з 1960 роком змінилися у зв`язку зі здійсненням прибудов, а площа земельної ділянки зменшилася.

Оцінивши висновок будівельно-технічної та земельно-технічної експертиз № 1354/6655 від 29 червня 2016 року, суди встановили, що провести розподіл в натурі домоволодіння по АДРЕСА_1 у точній відповідності до ідеальних часток співвласників у праві власності технічно неможливо. Здійснення виділу частки житлового будинку в натурі відповідно до порядку користування ним, який склався між співвласниками, є можливим із незначним відхиленням від ідеальних часток. При визначенні варіантів виділу самочинно побудовані відповідачем навіс і мансарду експерт не враховував.

Згідно з варіантом ІІ, який відповідає фактично сформованому порядку користування житловим будинком, ОСОБА_1 технічно можливо виділити приміщення та будівлі на суму 84 749 гривень загальною площею 28,3 кв.м, що складає 12/100 часток замість 3/8 часток домоволодіння, та складається по житловим будівлям з: частини житлового будинку літера А-1 (житлове приміщення 1-2 площею 5,9 кв.м та житлове приміщення 1-3 площею 12,2 кв.м) і прибудови літера А1-1 (кухні 1-1 площею 10,2 кв.м), а по надвірними будівлям та спорудам - з тамбура літера а1, погребу літери ЛП, літньої кухні літера Л, сараю літера Д, вбиральні літера М, вигрібної ями літера Х, колодязя літера К, огорожі за номерами 1, 6 і воріт за номерами 3, 4.

Також судами встановлено, що за наслідками проведення земельно-технічної експертизи експертом запропоновані чотири варіанти користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 .

Оцінивши висновок будівельно-технічної та земельно-технічної експертиз № 1354/6655 від 29 червня 2016 року, суди встановили, що варіант IV найбільше забезпечить баланс інтересів сторін, оскільки при цьому варіанті визначальним є розмір часток у праві власності на житловий будинок (3/8 та 5/8) та встановлений найменший відступ від розміру ідеальних часток і найменша грошова компенсація власнику, частка якого виявилася меншою за ідеальну. Вказаний варіант передбачає виділення ОСОБА_1 у користування земельної ділянки площею 1221 кв.м з окремим виїздом на вулицю Зелену . Варіант І земельно-технічної експертизи передбачає відхилення від розміру ідеальних часток співвласників у сторону зменшення площі земельної ділянки, на яку має право позивач; варіанти І і ІІ передбачають стягнення більшої компенсації, ніж варіант IV.

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Відповідно до положень статті 356 ЦК Українивласність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, передбачено статтею 364 ЦК України.

Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (частини перша-третя статті 364 ЦК України).

При виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має виділятися окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України.

Системний аналіз статей 181, 183, 364 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток з нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено відокремлений об`єкт нерухомого майна, який за розміром відповідатиме розміру частки співвласника у праві власності.

У разі, якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то, з урахуванням конкретних обставин, такий виділ можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 55 від 18 червня 2007 року.

Згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) в окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюється відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.

Суди першої і апеляційної інстанцій з поданих сторонами доказів встановили технічну можливість виділу ОСОБА_1 в натурі частки житлового будинку по АДРЕСА_1 із відповідними надвірним будівлями відповідно до встановленого між нею і іншим співвласником - ОСОБА_2 - порядку користування та незначним відхиленням від розміру її ідеальної частки у праві власності, проти чого позивач не заперечувала.

Встановивши технічну можливість виділу позивачу конкретних приміщень у житловому будинку та врахувавши, що ОСОБА_2 проти здійснення виділу таким чином не заперечувала, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення цих позовних вимог і здійснив виділ в натурі за варіантом ІІ висновку судової будівельно-технічної експертизи, змінивши ідеальні частки у праві власності на домоволодіння та припинивши право спільної часткової власності ОСОБА_1 на нього.

Відповідно до статті 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Загальні правила вирішення спорів щодо порядку володіння й користування земельною ділянкою застосовуються також у випадку, коли належний особам на праві спільної власності житловий будинок, господарські будівлі та споруди розташовані на земельній ділянці, яка знаходиться в їх користуванні, до її приватизації або за договором оренди.

Право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, розташованого на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними.

При вирішенні спору про встановлення порядку користування земельною ділянкою, визначаючи варіанти користування, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.

Суди попередніх інстанцій встановили, що у 1960 році рішенням народного суду Харківського району від 8 липня 1960 та ухвалою судової колегії в цивільних справах Харківського обласного суду від 29 липня 1960 року встановлено порядок користування житловим будинком і земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , проте з 1960 року фактична площа житлового будинку збільшилася, а земельної ділянки, на якій розташований житловий будинку з надвірним будівлями і якою користуються сторони, - зменшилася, тому покладення встановленого у 1960 році порядку користування в основу рішення при вирішенні цієї справи є недоцільним.

Встановивши, що за варіантом IV порядку користування земельною ділянкою відступ від ідеальних часток у праві власності та грошова компенсація власнику, частка якого виявилася меншою за ідеальну, є найменшими, суди попередніх інстанцій правильно застосували положення статті 88 ЗК України і встановили порядок користування земельною ділянкою за цим варіантом, який забезпечує кожній із сторін змогу користуватися та обслуговувати свою частину будинку та надвірних будівель.

Доводи заявника про те, що суд першої інстанції при вирішенні питання про виділ ОСОБА_1 в натурі частки житлового будинку і надвірних будівель не здійснив виділ в натурі належної заявнику частки з майна, що перебувало у спільній частковій власності, а апеляційний суд ці порушення не усунув, касаційний суд відхиляє.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, зокрема, шляхом звернення до суду (статті 15, 16 ЦК України).

Стаття 20 ЦК України встановлює, що право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Згідно зі статтею 3 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи судами першої і апеляційної інстанцій, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 11 ЦПК України у тій же редакції суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

ОСОБА_2 своїм процесуальним право пред`явити зустрічний позов не скористалася, тому суди попередніх інстанцій, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, не вирішували питання щодо виділення їй в натурі частки житлового будинку, яка перебуває у її користуванні.

Та обставина, що суд першої інстанції розглянув справу у заочному порядку, не свідчить про обмеження заявника у можливості заявити зустрічні позовні вимоги. Дана справа перебувала у провадженні суду першої інстанції з червня 2015 року, про що заявник була обізнана; її представники брали участь у судових засіданнях, вона особисто подавала заперечення і письмові докази, що свідчить про відсутність у неї об`єктивних перешкод подати зустрічний позов.

Посилання заявника на те, що до домоволодіння, співвласниками якого є вона і позивач, входять самочинно збудовані об`єкти, тому це домоволодіння не може бути предметом поділу, що відповідає правовому висновку Верховного Суду України у справі № 6-130цс13, касаційний суд вважає помилковими.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що самочинні прибудови (навіс і мансарда) здійснені заявником до тієї частини житлового будинку, яка перебуває у її фактичному користуванні. Обставин, які б свідчили про те, що самочинно збудовані об`єкти входять до частини житлового будинку, якою користується позивач і про виділення якої в натурі вона просить, судами не встановлено. При визначенні варіантів виділу експерт не врахував самочинно побудовані відповідачем навіс і мансарду.

За таких обставин відсутні правові підстави для застосування при вирішенні справи статті 367 ЦК України.

Посилання заявника в обґрунтування доводів касаційної скарги на постанову Верховного Суду України від 4 грудня 2013 року у справі № 6-130цс13 не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій про задоволення позову, оскільки фактичні обставини у цій справі і у справі № 6-130цс13 є різними.

У справі № 6-130цс13 позивачі просили здійснити виділ в натурі приміщень магазину, у якому здійснено самочинне перепланування з демонтажем і влаштуванням перегородок, у тому числі капітальних, а також змінено площу та конфігурацію внутрішніх приміщень, тобто предметом виділу було самочинно реконструйоване майно; у цій справі ОСОБА_1 просила виділити їй в натурі конкретні приміщення житлового будинку, до складу яких самочинно побудовані об`єкти не входять.

Касаційний суд відхиляє твердження заявника про порушення, допущені експертом при проведення судової земельно-технічної експертизи, зокрема нез`ясування дійсного розміру земельної ділянки, яка перебуває у її і позивача користуванні. Судовий експерт дослідив подані для проведення експертизи документи щодо площі земельної ділянки, здійснив обстеження на місцевості і фактичні обміри та встановив, що станом на час розгляду справи у користуванні сторін перебуває земельна ділянка площею 3 256 кв.м. Будь-яких доказів на спростування визначеного експертом фактичного розміру земельної ділянки АДРЕСА_1 заявник не надала, про призначення додаткової чи повторної експертизи або про рецензування висновку не клопотала.

Доводи заявника про те, що при вирішенні питання щодо порядку користування земельною ділянкою обов`язковою є участь у справі представника Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, оскільки дана ділянка перебуває у комунальній власності, касаційний суд вважає помилковими.

Встановлюючи порядок користування земельною ділянкою, суд лише визначає умови, на яких співвласники її використовуватимуть з метою забезпечення ефективної реалізації ними своїх прав щодо користування майном. Будь-яких питань, пов`язаних із розпорядженням земельною ділянкою чи з правом власності на неї, суд у такій справі не вирішує. Заявник помилково ототожнює поняття надання земельної ділянки у постійне користування, що відноситься до компетенції відповідного органу місцевого самоврядування, із визначенням порядку користування земельною ділянкою, право користування якою сторони набули раніше при переході до них права власності на розміщений на земельній ділянці житловий будинок.

Твердження заявника про те, що обраний судом першої інстанції варіант користування земельною ділянкою є найбільш обтяжливими для неї, так як змушує демонтувати дві теплиці, які є її власністю, касаційний суд відхиляє.

Після проведення судової земельно-технічної експертизи заявник не погодилася з жодним із запропонованих експертом варіантів і наполягала на встановленні порядку користування земельною ділянкою згідно з генеральним планом від 1957 року, затвердженим ухвалою судової колегії в цивільних справах Харківського обласного суду від 29 липня 1960 року, який станом на час розгляду справи не відповідає фактичній площі земельної ділянки у зв`язку з її зменшенням. Клопотання про проведення додаткової чи повторної судової земельно-технічної експертизи ОСОБА_2 не заявляла; інших варіантів користування земельною ділянкою, із урахуванням часток співвласників у праві власності на будинок та реальної площі земельної ділянки, не запропонувала. За таких обставин суд самостійно обрав варіант користування земельною ділянкою, виходячи при його обранні з того, що цей варіант є найбільш наближеним до розмірів ідеальних часток співвласників, і за ним компенсація, яка підлягає сплаті у зв`язку з відступленням від ідеальних часток при виділі приміщень будинку в натурі, буде найменшою. Висновки щодо доцільності обрання саме варіанту IV порядку користування земельною ділянкою суд першої інстанції виклав у рішенні та зазначив, що споруджені на земельній ділянці теплиці є некапітальними і можуть бути демонтовані, тому таке обмеження прав відповідача є допустимим з метою забезпечення прав позивача на користування земельною ділянкою у розмірі, що відповідає розміру належної їй частки у праві власності на житловий будинок. Оскільки демонтаж теплиць, у будь-якому випадку, призведе до порушення прав заявника щодо володіння майном, суд першої інстанції стягнув з позивача на її користь компенсацію їх вартості, таким чином забезпечивши баланс інтересів сторін.

Фактично доводи заявника зводяться до переоцінки доказів і встановлення на їх підставі нових обставин, що відповідно до статті 400 ЦПК України не відноситься до повноважень касаційного суду під час касаційного перегляду справи.

Порушень судами першої і апеляційної інстанцій цивільного процесуального законодавства, які унеможливили з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, касаційним судом не встановлено.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України»). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судових рішень.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку, що суди попередніх інстанцій, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалили судові рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 410 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду без змін.

Щодо судових витрат

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану її представником - адвокатом Лаєвською Марине Леніківною,залишити без задоволення.

Заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 21 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 7 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді: С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов А. С. Олійник О. В. Ступак