печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2019 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Вовк С. В.,

при секретарі судових засідань Брачуні О. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Гуляйпільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаною скаргою, у якій просила визнати незаконними дії (бездіяльність) посадових осіб Гуляйпільського РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області, що полягають у тому, що арешт з майна не було знято, та зобов`язати їх зняти обтяження № 10940567 від 15 березня 2011 року, накладеного ЗФ ДП «Інформаційний центр» на підставі постанови державного виконавця Гуляйпільського РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області Кравченко В. В. у виконавчому провадженні № 23210197.

Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що виконавче провадження щодо неї як боржника, відкрите у Гуляйпільському РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області на теперішній час завершене, а виконавчий документ - повернутий стягувачеві без виконання, проте обтяження з майна заявника знято не було, чим порушується її право приватної власності, внаслідок чого скаржник позбавлена змоги у повному об`ємі користуватися та розпоряджатися належним їй майно на власний розсуд.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи, як передбачено частиною першою статті 447 ЦПК України.

Учасники розгляду до суду, для участі у судовому засіданні, про час, дату і місце проведення якого повідомлялися належним чином, не з`явилися.

Гуляйпільським РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області на електронну пошту суду направлено заяву про розгляд справи за відсутності представника Відділу та заперечення на скаргу, у якій Начальник відділу Волох І. О. просив відмовити у задоволенні скарги, оскільки зняття арешту з майна боржника при поверненні виконавчого документу стягувачу за пунктом 5 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено.

Відповідно до частини другої статті 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, вивчивши подану скаргу та заперечення, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що на виконанні у Гуляйпільському відділі ДВС перебувало виконавче провадження № 23210197 з примусового виконання рішення суду у справі 2-3349/2009, відкрите на підставі заяви стягувача та виконавчого листа Печерського районного суду м. Києва від 16 листопада 2010 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» боргу у розмірі 6 196, 06 грн.

Під час примусового виконання рішення суду державним виконавцем Кравченко В. В. винесено постанову від 20 грудня 2010 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, яка виконана державним реєстратором Запорізької філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України шляхом внесення запису № 10940567 до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Разом з тим, у зв`язку із неможливістю з`ясувати місце проживання боржника та відсутністю майна, яке підлягає опису та арешту, державним виконавцем Кравченко В. В. винесено 29 червня 2011 року постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 5 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21 квітня 1999 року у редакції, що була чинною на час прийняття процесуального рішення.

Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_1 від 13 вересня 2013 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Гуляйпільського районного управління юстиції у Запорізькій області, ОСОБА_3 змінила своє прізвище на « ОСОБА_4 », яке, у подальшому, 13 липня 2016 року було змінено на « ОСОБА_5 », що посвідчено свідоцтвом про зміну імені серії НОМЕР_2 .

До 29 червня 2012 року, як і подальшому, стягувач АТ «Дельта Банк» повторно не звертався з виконавчим листом, про що вказано і у письмових запереченнях на скаргу та про що свідчить відсутність заявника як боржника у Єдиному реєстрі боржників.

Станом на час розгляд справи матеріали виконавчого провадження № 23210197 вже знищені Відділом державної виконавчої служби, відповідно до порядку роботи з документами.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21 квітня 1999 року (у редакції, що була чинною на час прийняття процесуального рішення), виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника).

Як вбачається з відомостей витягу реєстру виконавчих проваджень - спецрозділу, станом на 23 травня 2019 року, державним виконавцем Кравченко В. В. складено акт, що боржник ОСОБА_3 за адресою своєї реєстрації, здійсненій у передбаченому законом порядку, не проживає, адресу фактичного місця проживання не встановлено, і майно, яке підлягає опису й арешту відсутнє.

Статтею 60 Закону України № 606-XIV від 21 квітня 1999 року, якою регулювалося питання зняття арешту з майна боржника, не передбачено його зняття у разі повернення виконавчого документу стягувачу на підставі пункту 5 частини першої статті 47 вказаного Закону.

Такий обов`язок було передбачено у разі повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, одночасно з чим державний виконавець мав зазначав про зняття арешту, накладеного на майно боржника,відповідно до частини другої статті 50 Закону № 606-XIV від 21 квітня 1999 року.

Таким чином встановлено, що державний виконавець, повертаючи виконавчий лист від 16 листопада 2010 року, виданого Печерським районним судом м. Києва у справі 2-3349, діяв у відповідності до наданих його спеціальним законом повноважень.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

04 червня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року.

За частиною другою статті 59 Закону № 1404-VIII від 02 червня 2016 року, у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника, арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

У відповідності до положень статті 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, який, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з статтями 447-448 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі "Іатрідіс проти Греції» [ВП]). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля ( рішення у справі «Антріш проти Франції» від 22 вересня 1994 року та «Кушоглу проти Болгарії» від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Разом з тим, враховуючи те, що повторно виконавчий документ стягувачем не був пред`явлений, з метою примусового виконання рішення Печерського районного суду м. Києва у справі 2-3349, виконавчі дії щодо заявника не здійснюються, при цьому арешт, котрий накладений ще 15 березня 2011 року на все майно заявника і станом на час розгляду справи не знятий, порушує право власності останньої.

Тому суд приходить до висновку про недоцільність подальшого арешту майна боржника, накладеного із забороною на його відчуження.

Відповідно до частини другої ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Керуючись ст.ст. 3, 8, 55, 61, 129, 129-1 Конституції України, ст.ст. 1-3, 5, 9, 13, 15, 18, 26, 28, 47, 56, 74 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 1-19, 23, 76-89, 95, 351, 352, 447-453 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Скаргу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Гуляйпільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області задовольнити частково.

Зобов`язати компетентних посадових осіб Гуляйпільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області зняти обтяження № 10940567 від 15 березня 2011 року, яке накладено Запорізькою філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, відповідно до постанови державного виконавця Гуляйпільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Кравченко Валентини Віталіївни про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №б/н від 10 грудня 2010 року у виконавчому провадженні № 23210197.

Відмовити у частині вимог скарги про визнання бездіяльності Гуляйпільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області незаконною.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва.

Про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання, як передбачено частиною 1 статті 453 ЦПК України.

Суддя С. В. Вовк