Справа № 146/684/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" липня 2019 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Пилипчука О.В.

з участю секретаря судового засідання Бойко Т.Є.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду смт.Томашпіль справу за позовом

ім`я (найменування) сторін та інших учасників справи:

позивачі: ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2

відповідач: Паланська сільська рада Томашпільського району Вінницької області

вимоги позивача: про визнання майнового права на спадкове майно

ВСТАНОВИВ:

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

15 травня 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом, в якому просять визнати за ними майнове право на спадкове майно, що залишилося після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Паланка Томашпільського району Вінницької області, що складається із земельної частки (пай) площею 2,31 ум.кад.га, яка перебуває у власності КСП «Промінь», посвідченої сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 , виданим на Томашпільською районною державною адміністрацією 15 квітня 1997 року.

Даний позов обґрунтовано наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Паланка Томашпільського району Вінницької області помер ОСОБА_3 -батько позивачів.

Після його смерті відкрилася спадщина, що складається із земельної частки (паю) в розмірі 2,31 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, яка знаходиться на території Паланської сільської ради, відповідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 .

Позивачі вказують, що вони є спадкоємцями першої черги спадкування на майно батька і звернулися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини і видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, але нотаріусом їм було відмовлено у видачі свідоцтва в зв`язку з пропущеним шестимісячним строком подання заяви до нотаріальної контори.

Позивачі зазначають, що у встановлений законом термін вони вступили в управління спадковим майном, спадщину прийняли, однак земельну ділянку не оформили в зв`язку з тим, що не знали про існування сертифікату на земельну частку на ім`я батька.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 16 травня 2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі, підготовче засідання призначено на 08-30 годину 16 липня 2019 року. Витребувано у Державного нотаріального архіву Вінницької області відомості щодо наявності чи відсутності спадкової справи після померлого ОСОБА_3

22 травня 2019 року отримано заяву позивачів про розгляд справи у їхній відсутності.

10 червня 2019 року отримано відповідь Державного нотаріального архіву Вінницької області про те, що спадкову справу після померлого ОСОБА_3 не виявлено.

16 липня 2019 року отримано заяву Паланської сільської ради про слухання справи у їхній відсутності.

Доводи учасників справи.

В судове засідання позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не з`явилися, однак подали до суду заяву, в якій просять розгляд справи провести у їхній відсутності, позов підтримують, просять його задовольнити.

Представник Паланської сільської ради Томашпільського району Вінницької області в судове засідання не з`явився, однак сільська рада надала до суду заяву, в якій просить справу розглянути без представника сільської ради, позовні вимоги визнають, не заперечують проти їх задоволення.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст.211 ЦПК України.

Відповідно до вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

Суд, розглянувши заяви сторін у справі, оцінивши належність ї достовірність показань сторін по справі, сприяючи всебічному й повному з`ясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, прийшов до наступного.

Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов`язковість рішень суду.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч.1 ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ч.1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно ч.9 ст. 83 ЦПК України, копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Відповідно до Конституції України усі суб`єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92).

Згідно ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Главою 29 ЦК України ( ст.ст. 386-394 ) регулюється захист права власності.

До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Паланка Томашпільського району Вінницької області помер ОСОБА_3 (а.с.15).

Спадщина відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в день смерті спадкодавця ОСОБА_3 .

В цей час діяв ЦК УРСР (1963 року), який відповідно підлягає застосуванню для вирішення цих спірних правовідносин.

За змістом розділу VІІ вказаного Кодексу, прийняття спадщини - це акт, який поширюється на всі об`єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Момент відкриття спадщини міститься в правилі ст. 525 цього Кодексу, а саме моментом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР (1963 року), якщо спадкоємець в установлений ст. 549 цього Кодексу строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин)).

Згідно ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Ст. 5 ЗК України в редакції 1990 року визначала, що право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо спадкового майна.

Відповідно до довідки Паланської сільської ради № 361 від 15.05.2019, після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишилося спадкове майно, що складається із земельної частки (паю) в розмірі 2,31 га, що розташована на території Паланської сільської ради, відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 , виданого Томашпільською районною державною адміністрацією 15.04.1997, яка знаходиться на території Паланської сільської ради. Після смерті ОСОБА_3 спадкоємцями за законом залишилися дочка ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_1 . Інших спадкоємців, передбачених ст.ст. 1241, 1261 ЦК України, у спадкодавця не має (а.с.19).

Факт родинних відносин між спадкодавцем ОСОБА_3 та спадкоємцем ОСОБА_1 підтверджується свідоцтвом про народження останньої та свідоцтвом про її одруження (а.с.8, 9).

Факт родинних відносин між спадкодавцем ОСОБА_3 та спадкоємцем ОСОБА_2 підтверджується свідоцтвом про народження останньої та свідоцтвом про її одруження (а.с.13, 14).

Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР -перша черга спадкоємців за законом-при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Отже, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є спадкоємцями першої черги за законом на спадкове майно, що залишилося після смерті їхнього батька ОСОБА_3 .

Як вбачається із копії сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 , даний сертифікат видано громадянину України-члену КСП «Промінь» с.Паланка Томашпільського району Вінницької області ОСОБА_3 , жителю с .Паланка Томашпільського району Вінницької області, якому на підставі рішення Томашпільської РДА від 24.02.1997 № 36 належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Промінь», розміром 2,31 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с. 16).

Довідкою відділу у Томашпільському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 08.05.2019 підтверджено, що ОСОБА_3 , згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2 , на території Паланської сільської ради Томашпільського району Вінницької області належала земельна частка (пай) площею 2,31 ум.кад.га (а.с.17).

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину.

Як вбачається із відповіді нотаріуса від 15.05.2019 на заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , останнім відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки пропущено шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.18).

Згідно абзацу 3 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до відповіді Державного нотаріального архіву Вінницької області, спадкову справу після померлого ОСОБА_3 -не виявлено.

Відповідно до п. 5 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» передбачена видача сертифікатів на право на земельну частку.

Згідно ст.1-2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», зі змінами станом на 02.10.2012 року, право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: - рішення суду про визнання права на земельну частку (пай)».

Згідно п. 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, зі змінами станом на 01.07.2014 року, сертифікат на право на земельну частку (пай) є виданим державою документом, що підтверджує наявність у особи права на земельну частку (пай). Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікати на право на земельну частку (пай), є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Маючи земельну частку (пай), її власник може вимагати виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) з видачею державного акту на право власності на землю (свідоцтва про право власності на земельну ділянку). Для виділення земельної частки (паю) в натурі потрібно, щоб її власник виявив таке бажання шляхом подання до відповідної ради заяви про виділення земельної частки (паю) у натурі.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_3 помер, не подавши заяви про виділення земельної частки (паю) у натурі, а тому і не отримав державного акту на право власності на земельну ділянку.

Однак, сертифікат на право на земельну частку (пай) ОСОБА_3 підтверджує право його спадкоємців на земельну частку (пай), яка перейшла у спадок.

Отже, за наявності сертифікату на право на земельну частку, виданого на ім?я спадкодавця, спадкоємці успадковують право на цю земельну ділянку, що є передумовою для оформлення ними в подальшому права власності на цю земельну ділянку і отримання відповідних документів про право власності.

Висновки суду за результатом розгляду справи.

Згідно ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судових розгляд.

Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясовування і дослідження інших обставин справи.

Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що позивачами доведено суду та надано на підтвердження відповідних доказів відомості, що підтвердили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є спадкоємцями першої черги спадкування після смерті свого батька ОСОБА_3 , спадщину прийняли і бажають належним чином оформити свої спадкові права; визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Враховуючи вищенаведене та те, що за наявності сертифікату на право на земельну частку, виданого на ім?я спадкодавця, спадкоємці успадковують лише право на цю земельну ділянку, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат.

Відповідно ч.7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем ОСОБА_1 при подачі позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 768,40 гривень (а.с.1), а тому враховуючи вимоги ч.1 ст. 142 ЦПК України, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 384,20 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 524, 525, 527, 529, 549 ЦК УРСР 1963 року, статтями 12, 13, 76-89, 90, 95, 141-142, 163, 200, 206, 263, 265, 280, 354 ЦПК України суд-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Паланської сільської ради Томашпільського району Вінницької області про визнання права на спадкове майно задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 майнове право на спадкове майно, що залишилося після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Паланка Томашпільського району Вінницької області, а саме по 1/2 частині земельної частки (пай) площею 2,31 ум.кад.га, що розташована на території Паланської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 , виданого 15.04.1997 Томашпільською районною державною адміністрацією.

Повернути ОСОБА_1 50 відсотків сплаченого судового збору за квитанцією № 42 від 15.05.2019, а саме в сумі 384,20 грн (триста вісімдесят чотири гривні 20 копійок).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Повне найменування (ім`я) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт НОМЕР_3 , виданий 17.07.2001 Берегівським РВ УМВС України у Закарпатській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 ;

позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт НОМЕР_5 , виданий 02.07.2002 Берегівським РВ УМВС України у Закарпатській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_3 ;

відповідач: Паланська сільська рада Томашпільського району Вінницької області, адреса: 24222, Вінницька область, Томашпільський район, с.Паланка, вул. Дребота, 2.

Суддя: О. В. Пилипчук