РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/9912/18

Провадження № 22-ц/4815/859/19

Рівненський апеляційний суд в складі:

головуючого Ковальчук Н.М,

суддів : Гордійчук С. О., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач Комунальне підприємство «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» виконавчого комітету Рівненської міської ради,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Комунального підприємства «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» виконавчого комітету Рівненської міської ради на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 10 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» виконавчого комітету Рівненської міської ради про поновлення на посаді та виплату середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, ухвалене у складі судді Тимощука О. Я. о 16 годині 52 хв., повний текст рішення складено 11 квітня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

29 травня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Комунального підприємства «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» виконкому Рівненської міської ради(далі КП «РМБТІ») у якому просила визнати незаконним та скасувати наказ КП «РМБТІ» від 30 квітня 2018 року за № 48-к про звільнення її з посади у зв`язку зі скороченням штату, поновити її на посаді інженера з інвентаризації нерухомого майна І категорії та стягнути на її користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 02 травня 2018 року. Своївимоги позивачка обгрунтувала тим, що у трудових відносинах з КП «РМБТІ» перебувала з липня 2005 року, а з 2012 року на посаді інженера з інвентаризації нерухомого майна І категорії. 31 січня 2018 року відповідач видав наказ за № 5-ОС «Про встановлення неповного робочого тижня» з 01.02.2018 по 28.02.2018 р., а наказом № 48-к від 30 квітня 2018 року її звільнено з роботи посади на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України по скороченню штату працівників. Незаконність звільнення полягає в тому, що у відповідача не було необхідності для проведення скорочення робочого тижня всупереч вимогам ст. 32 та ст. 103 КЗпП України, що потягло зменшення з 01 лютого 2018 року розміру заробітної плати, та запровадження скороченого робочого часу. Питання щодо скорочення працівників не обговорювалося трудовим колективом. В наказі №17 від 26.02.2018 року «Про скорочення штату» зазначено конкретні посади та прізвища працівників, котрі підлягають звільненню з роботи і тільки ці працівники були попереджені про майбутнє звільнення. У відповідності до статуту підприємства та Колективного договору між адміністрацією та уповноваженим представником трудового колективу на 2013-2015 роки до повноважень ради трудового колективу не входить надання згоди на звільнення працівників у зв`язку із скороченням штату, а лист уповноваженому представнику трудового колективу від 20.02.2018 року виготовлений після звернення позивача до суду. Позивач вважає, що вона є працівником з більш високою кваліфікацією та має право на переважне право залишення на роботі.

Рішення Рівненського міського суду від 10 квітня 2019 рокупозовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ КП «РМБТІ» від 30 квітня 2018 року за №48-к про звільнення з посади інженера з інвентаризації нерухомого майна І категорії та поновлено її на цій посаді з 02 травня 2018 року. Стягнуто з КП «РМБТІ» на користь позивачки середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 02 травня 2018 року по 10 квітня 2019 року в сумі 44 488 гривень 80 коп. та на користь держави судовий збір розмірі 704 грн. 80 коп. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення з КП «РМБТІ» заробітку за один місяць в сумі 3 723 гривень.

Не погодившись з рішенням суду з КП «РМБТІ» подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення місцевого суду є таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного з`ясування фактичних обставин справи. Суд у своєму висновку зазначив, що КП «РМБТІ» повинне було видати економічно обґрунтований наказ про необхідність внесення змін у структуру і штатний розпис підприємства. При цьому, суд у своєму висновку послався на лист Міністерства соціальної політики України від 28.12.2016 року № 1812/0/101-16/284 «Щодо визначення підприємством організаційної структури, встановлення чисельності працівників і штатного розпису», який не є жодним нормативним актом і наказ по підприємству «Про внесення змін до штатного розпису» взагалі не оскаржувався. Необхідність скорочення штату працівників обумовлена в наказі № 42-1 від 31.10.2016 року коли було встановлено неповний робочий день через існування фінансової нестабільності підприємства, зменшення об`єму послуг, вивчено фінансові звіти в яких відображено щомісячний збиток підприємства. Суд у своєму рішенні зазначив про порушення ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», та вказав, що відповідач не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень мав надати первинним профспілковим організаціям інформацію щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників. Разом з тим, суд не взяв до уваги, що в КП «РМБТІ» відсутня профспілкова організація і відповідно до роз`ясень Міністерства юстиції України зазначені питання бажано погоджувати з виборним представником від трудового колективу. Такі положення прописані у Колективному договорі КП «РМБТІ» і були повністю виконані при скорочення штату та звільненні позивачки з роботи. Згода на звільнення працівників була надана уповноваженим представником трудового колективу 26 лютого 2018 року та оформлена протоколом. До суду подавались докази про те, що на підприємстві не має розподілу інженерів на І та ІІ категорії, оскільки такий розподіл не передбачено Державним класифікатором професій. Всі інженери працюють на рівних умовах при відрядно-преміальній формі оплати праці і категорії не впливають на перевагу. До видачі наказу про скорочення ОСОБА_2 проведено порівняльний аналіз роботи працівників підприємства при якому враховані всі критерії, що дають перевагу залишення на роботі: освіта, стаж роботи продуктивність праці, сімейне та соціальне положення. Позивачка була попереджена про наступне вивільнення відповідно до вимог трудового законодавства. Трудове законодавство при звільненні ОСОБА_1 не порушено і з цих просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

В поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_1 вважає рішення місцевого суду законним та обґрунтованим, просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що скарга апеляційна скарги підлягає до задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог вмотивовано тим, що відповідачем не дотримано порядку при вивільненні ОСОБА_1 у зв`язку із скороченням штату працівників: у відповідача не було економічного обґрунтування скорочення штату працівників; відповідач не звертався до профспілкового представника про надання згоди або відмови на звільнення позивача; порушено строк на реалізацію отриманого рішення; не проведено об`єктивний порівняльний аналіз роботи працівників на аналогічних посадах, які підлягали вивільненню, з метою з`ясування у кого з них є перевага на залишення на роботі.

Апеляційний суд з таким висновком суду першої інстанції погодитись не може, оскільки висновок суперечить матеріалам, що є в справі.

Судом встановлено: ОСОБА_1 працювала у Комунальному підприємстві «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» виконкому Рівненської міської ради з 18 липня 2005 року, а з 2 квітня 2012 року на посаді інженера І категорії.

Наказом № 48-к від 30.04.2018 року позивачку звільнено з посади інженера з інвентаризації нерухомого майна І категорії у зв`язку з скороченням штату згідно пункту 1 статті 40 КЗпП України.

На один із аргументів про незаконність звільнення, позивачка посилається на те, що у відповідача не було підстав для скорочення штату.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що необхідність внесення змін у штатний розпис була зумовлена зменшенням на підприємстві об`єму надання послуг(робіт) з технічної інвентаризації нерухомого майна, існує фінансова нестабільність підприємства. Доводи відповідача базується фінансових звітах, в яких зафіксовано щомісячний збиток підприємства, і які долучені до матеріалів справи.

31 січня 2018 року на підприємстві прийнято наказ № 5-ос «Про встановлення неповного робочого часу» відповідно до якого для працівників підприємства, за їх згодою, встановлювався неповний робочий тиждень відповідно до встановленого графіку роботи. В наказі зазначено, що підставою для переведення працівників на неповний робочий тиждень став нестабільний обсяг робіт.

23 лютого 2018 року начальником КП «РМБТІ» направлено подання за №60 до ради трудового колективу КП «РМБТІ» про надання згоди на скорочення посад і одночасно на звільнення конкретних працівників, в тому числі позивача.

26.02.2018 року на зборах ради трудового колективу розглянуто повідомлення адміністрації підприємства про скорочення штату. Рада трудового колективу надала згоду на скорочення трьох посад: начальника технічного відділу та дві посади інженера з інвентаризації нерухомого майна І категорії.

26 лютого 2018 року відповідачем прийнято наказ №17-к від про скорочення начальника технічного відділу та дві посади інженера з інвентаризації нерухомого майна І категорії. В наказі зазначено, що через відсутність вакантних посад на підприємстві та неможливості запропонувати роботу вивільнюваним працівникам попередити начальника технічного відділу ОСОБА_3 , інженерів з інвентаризації нерухомого майна І категорії Павленко ОСОБА_4 Ю, ОСОБА_5 про наступне вивільнення з 30.04.2018 року.

Наведені вище докази свідчать про те, що у відповідача відбулись зміни в організації виробництва і праці, а саме, скорочення штату працівників.

За пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Визначення юридичної особи, її цивільна правоздатність та цивільна дієздатність, поняття та порядок ліквідації, реорганізації, поділу, перетворення юридичної особи містяться у статтях 80, 91, 92, 107, 111 ЦК України. Згідно з цими нормами підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

У постанові Верховного Суду України від 09 серпня 2017 року у справі № 6-1264цс17 викладена правова позиція, де зазначено, що при розгляді трудових спорів, пов`язаних зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, з`ясуванню підлягають обставини, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався за 2 місяці про наступне вивільнення.

Суд при розгляді спору про поновлення працівника на роботі зобов`язаний перевірити наявність підстав для звільнення (чи мало місце скорочення або чисельності працівників), але він не наділений повноваженнями обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників.

Суд першої інстанції не врахував доводи відповідача про те, що скорочення штату працівників було фінансовою необхідністю, не взяв до уваги того, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність та штат працівників. Є невірним посилання суду першої інстанції на те, що на підприємстві не було необхідності проведення скорочення штату, оскільки суд першої інстанції не врахував, що визначення чисельності та штату працівників є правом власника або уповноваженого ним органу, а подані відповідачем до суду докази підтверджують факт скорочення працівників КП «РМБТІ», а також підтверджують підстави такого скорочення.

Частиною другою статті 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше, ніж за два місяці.

Відповідно до частини 1 статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника.

Позивачка не заперечує, що отримала повідомлення про майбутнє скорочення завчасно. У повідомленні від 26 лютого 2018 року № 3 про майбутнє скорочення ОСОБА_1 запропоновано переведення на посаду провідного спеціаліста з експертної оцінки на 0,5 ставки з оплатою з згідно колективного договору.

Суд першої інстанції в своєму рішенні визнав обґрунтованими доводи позивачки про те, що відповідач, прийнявши рішення про звільнення її з роботи за скороченням штату працівників, не дотримався вимог частини 1 статті 42 КЗпП України, та не вивчав питання хто з працівників має переважне право на залишення на роботі.

Такі аргументи позовної заяви та висновки суду першої інстанції спростовуються поданим відповідачем аналізом продуктивності праці працівників, котрі підлягали звільненню з роботи, підготовленим 20 лютого 2018 року менеджером з персоналу. Як видно із вказаного доказу, при вирішенні питання хто з працівників має більш високу кваліфікацію і продуктивність праці враховувались: наявність рівня освіти; значний досвід роботи; обсяги робіт, що виконують працівники. При проведенні аналізу враховано кваліфікацію і продуктивність праці, а також визначено перелік працівників щодо яких законодавством встановлена пряма заборона на звільнення.

Суд не дав об`єктивної оцінки порівняльному аналізу роботи працівників на аналогічних посадах, що скорочуються, поданий відповідачем до суду, і не зазначив у своїх висновках в чому полягає порушення відповідачем ч.1 ст..42 КЗпП України, та чи мала позивачка перед кимось з інших працівниками переваги залишення на роботі. Суд першої інстанції, оцінюючи заперечення відповідача, невірно зазначив, що відповідач для аналізу взяв об`єм виконаних працівниками робіт лише за один місяць, а оплата праці інженерам проводиться тоді, коли виконання робіт оплачено замовником. Окрім того, зазначив, що прийняття рішення по питанню переважного права належить трудовому колективу. Однак, суд першої інстанції не врахував, що проведенням аналізу не вирішувалось питання про переваги залишення на роботі, такий аналіз готувався для подальшого вирішення питання на зборах трудового колективу.

Посилання позивачки щодо наявності в неї переважного права перед іншими працівниками, жодними доказами не підтверджено. Як видно з інформації, відображеної у аналізі визначення гарантій та переважного права на залишення на роботі працівників КП «РМБТІ», у позивачки відсутні обставини, що надавали б їй переважне право на залишення на роботі, або будь-які встановлені законодавством гарантій при звільненні.

Висновок, що радою трудового колективу КП «РМБТІ» не розглядалось питання про переваги залишення на роботі працівників, суд першої інстанції, всупереч ч.5 ст.263 ЦПК України, зробив на припущеннях, зазначивши в рішенні, що ставить під сумнів існування на дату проведення зборів аналізу продуктивності праці працівників, котрі підлягали звільненню з роботи.

Зазначені обставини справи та вимоги законодавства, дають підстави вважати звільнення позивачки з посади у зв`язку із скороченням штату працівників проведено з дотриманням вимог частини 1 статті 42 КЗпП України.

Згідно з частиною 1 статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), пункти 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 та 3 статті 41 КЗпП України може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Суд першої інстанції у своєму рішенні вказав на порушення відповідачем Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», зазначивши, що згоду на звільнення позивачки надано зборами ради трудового колективу, що є порушенням вимог ч. 9 ст. 43 КЗпП України та ч. 10 ст. 38 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», оскільки даними нормами законодавства передбачено, що саме виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дає згоду або відмовляє у дачі згоди на розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» цей Закон визначає особливості правового регулювання, засади створення, права та гарантії діяльності професійних спілок.

Судом встановлено, що в Комунальному підприємстві «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» виконкому Рівненської міської ради профспілкової організації не утворено.

За ч. 4 ст.43 КЗпП України у разі якщо виборний орган первинної профспілкової організації не утворюється, згоду на розірвання трудового договору надає профспілковий представник, уповноважений на представництво інтересів членів професійної спілки згідно із статутом.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про колективні договори та угоди" колективний договір, угода укладаються на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів працівників та роботодавців. Відповідно до статті 7 Закону у колективному договорі встановлюються взаємні зобов`язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема: зміни в організації виробництва і праці, забезпечення продуктивної зайнятості, гарантій діяльності профспілкової чи інших представницьких організацій працівників.

Згідно статті 18 КЗпП України положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов`язковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників підприємства, установи, організації. Аналогічні норми містить частина 1 статті 9 Закону України "Про колективні договори та угоди".

Згідно пункту 4.4 Колективного договору між адміністрацією та уповноваженим представником трудового колективу Комунального підприємства «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» на 2018-2021 роки згоду на звільнення працівників за ініціативою адміністрації надає уповноважений представник трудового колективу після використання всіх можливостей збереження трудових відносин.

Суд апеляційної інстанції погоджується з аргументами позовної заяви про те, подання начальника КП «РМБТІ» уповноваженому представнику трудового колективу КП «РМБТІ» про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 від 20 лютого 2018 року розглянуто 26 лютого 2018 року, а наказ про звільнення відповідачем прийнято 30 квітня 2018 року, що є порушенням частини 8 ст.43 КЗпП України.

Відповідно до ч.8, 9 ст. 43 КЗпП України власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті.

На вимогу апеляційного судууповноваженим представником трудового колективу КП «РМБТІ» на зборах ради трудового колективу 10 липня 2019 року розглянуто подання начальника КП «РМБТІ» про надання згоди на вивільнення ОСОБА_1 за ч. 1 ст.40 КЗпП України та прийнято рішення про надання такої згоди.

Встановивши, що у відповідача мало місце скорочення штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, внаслідок чого було скорочено посаду, яку обіймала позивачка, останню в установленому законом порядку за два місяці було попереджено про наступне вивільнення, відповідачем було запропоновано позивачу вакантну посаду, яку могла зайняти позивачка, а також отримано згоду уповноважого представника трудового колективу на розірвання трудового договору на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України та відсутність переважного права на залишення на роботі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що звільнення позивача відбулося з дотриманням норм трудового законодавства, а тому оспорюваний наказ є законним і скасуванню не підлягає.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Аргументи апеляційної скарги висновки суду про визнання незаконним звільнення спростовують повністю.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були неповно встановлені обставини справи, та невірно застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» виконавчого комітету Рівненської міської ради задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 10 квітня 2019 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» виконавчого комітету Рівненської міської ради про поновлення на посаді та виплату середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 липня 2019 року.

Головуючий підпис Ковальчук Н. М.

Судді: підпис Хилевич С. В.

підпис Гордійчук С. О.

Копія вірна: суддя-доповідач Ковальчук Н. М.