Справа № 464/4212/18 Головуючий у 1 інстанції: Чорна С.З.
Провадження № 22-ц/811/3100/18 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2019 року м.Львів

Справа № 464/4212/18

Провадження № 22-ц/811/3100/18

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянув апеляційну скаргуАкціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК»

на рішення Сихівського районного суду м. Львова, ухвалене у м. Львові 12 листопада 2018 року (суддя Чорна С.З.)

у справі

за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення боргу,-

встановив:

26 липня 2018 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся з позовом, у якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_3 заборгованість за договором про надання кредиту № б/н від 29 квітня 2011 року в розмірі 11 714,43 грн. та понесені судові витрати в розмірі 1 762 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що згідно кредитного договору від 29 квітня 2011 року відповідачу надано кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак, відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконав, отримані кредитні кошти не повернув, відсотки та комісію за користування кредитом не сплатив. Просить задовольнити позов.

Оскаржуваним рішенням відмовлено у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Рішення суду оскаржує АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм матеріального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зазначає, що відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву від 29 квітня 2011 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Вказує, що відповідачем були проведені платежі 19 серпня 2015 року у сумі 198,30 грн., 23 лютого 2016 року у сумі 498,73 грн., 4 березня 2016 року у сумі 499,74 грн. Стверджує, що згідно з ч. 1 ст. 264 ЦК України, якщо особою вчинені дії, які свідчать про визнання нею свого боргу, то перебіг позовної давності переривається. Відповідно до ч. З ст. 264 ЦК України, після переривання перебіг позовної давності починається заново. Таким чином, строк позовної давності був перерваний та почався знову. Вказує, що банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 5.5 Правил користування платіжною карткою. Зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, що підтверджується його підписом у заяві.

11 березня 2019 року представником ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подано відзив на апеляційну скаргу, у якому він просить відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін. Рішеннясуду вважає законним та обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з такого.

Встановлено, що 29 квітня 2011 року між сторонами укладено кредитний договір № б/н. Відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит в розмірі 300 грн. з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, визначеними умовами кредитного договору.

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Позивач на підтвердження своїх вимог надав розрахунок заборгованості, в якому вказав, що станом на 16 липня 2018 року заборгованість відповідача становить 11 714,43 грн., яка складається із: заборгованості по процентах за користування кредитом - 11 553, 22 грн., заборгованості за кредитом- 497,25 грн.; процентів за користування кредитом -178, 20 грн.; пені та комісії - 10 004, 96 грн., а також штрафів (500 грн. - фіксована частина, 534, 02 грн.- процентна складова .

ОСОБА_3 згідно кредитного договору №б/н від 29 квітня 2011 року отримав картки № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня серпня 2019 року.

У межах строку кредитування, який відповідає строку дії картки відповідач мав повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти щомісячними платежами до 25 числа кожного місяця.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про сплив позовної давності, оскільки проплату за кредитним договором ОСОБА_3 здійснено 25 лютого 2015 року. До 26 липня 2018 року банк, як кредитор, не звертався до позичальника, у визначений законом та договором спосіб з вимогою про погашення заборгованості.

Колегія суддів повністю не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з урахуванням наступного.

Встановлено, що 29 квітня 2011 року сторони уклали кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого відповідачу встановлено кредитний ліміт у розмірі 300 грн. на платіжну картку. Згоду на укладення договору відповідач підтвердив своїм підписом у заяві, де зазначено, що така у разі її підписання разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає договір між сторонами.

Внаслідок підписання анкети - заяви банк та клієнт приєднуються і зобов`язуються виконувати положення Умов та Правил, Тарифів банку.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі. Відповідач користувався розміщеними на картковому рахунку коштами, що стверджується наданим розрахунком заборгованості, де відслідковується рух коштів по рахунку. Відповідач здійснював погашення заборгованості.

Відповідно до ч. 2. ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Правовідносини між сторонами виникли на підставі договору приєднання і регулюються ст. 634 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно з ч.1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 633 ЦК України, договори, які укладаються банком з фізичними особами, є публічними. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів.

Частиною другою ст. 642 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Згідно з ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до розділу 1 загальних положень Умов та Правил, які розміщені на офіційному сайті позивача, він публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує Умови та Правила, які є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Клієнт отримує доступ до всіх послуг банку без обмежень.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Пунктом 2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно зі статтями 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись нaлeжним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону.

Власник карти зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту згідно Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами.

Власник карти несе відповідальність за її збереження, та не вправі передавати її або інформацію щодо цієї картки іншим особам. Відповідно до п.1.1.2.11.2 у випадку оспорювання ним операцій, здійснених з використанням карти чи інформації, нанесеної на карту, держатель карти зобов`язаний на протязі 30 днів з моменту утримання коштів з рахунку звернутися в банк і заявити про оспорювані операції, причини оспорювання, подати письмову заяву, якщо вирішення питання передбачає таку необхідність.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання є недопустимою (ст. 525 ЦК України).

Згідно з ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Згідно статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків.

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Оскільки відповідач не виконав своїх зобов`язань щодо повернення банку кредитних коштів відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості; з урахуванням встановленого та вимог ст.ст. 509,526,1054 ЦК України; належить зробити висновок про невиконання ним умов кредитного договору є порушенням прав банку, які підлягають судовому захисту.

Згідно наданого позивачем розрахунку за кредитним договором станом на 16 липня 2018 року заборгованість відповідача становить 11 714,43 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 497,25 грн.; процентів за користування кредитом -178, 20 грн.; пені та комісії 10 004, 96 грн., а також штрафів (500 грн. - фіксована частина, 534, 02 грн.- процентна складова.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Статтею 253, частинами п`ятою та сьомою статті 261 ЦК України передбачено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Винятки з правил, встановлених частинами першою та другою цієї статті, можуть бути встановлені законом. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Строк дії кредитних карток, виданих банком відповідачу, - до лютого 2015 року, червня 2018 року та серпня 2019 року.

З позовом позивач звернувся 26 липня 2018 року - в межах трьохрічного строку загальної позовної давності.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Суд апеляційної інстанції на підставі аналізу наявних у справі доказів прийшов до висновку, що з відповідача в користь позивача підлягають стягненню у повному обсязі: заборгованість по кредиту, нараховані проценти за користування кредитом та штрафи.

За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Аналіз статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду.

Пеня, нарахована позивачем згідно розрахунку за 12 місяців перед зверненням з позовом до суду, становить 5 535,47 грн.

При вирішенні спору в частині стягнення пені колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Виходячи із засад цивільного законодавства, зокрема справедливості, добросовісності та розумності, судового захисту цивільного права та інтересу (стаття 3 ЦК України); того, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедивості (частина третя статті 509 цього Кодексу), принципу верховенства права; з урахуванням частини третьої статті 551 ЦК України, суд вправі зменшити розмір неустойки.

Колегія суддів прийшла до висновку про наявність передбачених законом умов для зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідача. При цьому має бути враховано, що нарахований розмір неустойки значно перевищує заборгованість. Відтак, пеню належить стягнути частково - 1500 грн.

З урахуванням наведеного, колегія суддів прийшла до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам щодо законності й обґрунтованості. Висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, що полягає у неправильній оцінці встановлених судом фактичних обставин і помилковому визначенні юридичних наслідків цих обставин. Відтак, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягає стягненню 1206,97 грн. судового збору пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись: ст. 141, ст. 367, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст. 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 12 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) в користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001, Код , рах. № НОМЕР_5 , МФО №305299) 3209, 47 грн. (три тисячі двісті дев`ять грн. 47 коп.) заборгованості за кредитним договором без номера від 29 квітня 2011 року та 1206, 97 грн. (одну тисячу двісті шість грн. 97 коп.) судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 8 липня 2019 року.

Головуючий

Судді