П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2019 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 759/19529/18

Номер провадження № 22-ц/824/9534/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Вербової І.М., суддів: Саліхова В.В., Соколової В. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 22 квітня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Миколаєць І. Ю., у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У грудні 20198 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до Святошинського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з останнього заборгованості за кредитним договором № б/н від 10 квітня 2015 року у розмірі 55 038 грн. 66 коп. та судових витрат у розмірі 1 762 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач з метою отримання банківських послуг звернувся до АТ КБ «Приватбанк», у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 10 квітня 2015 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 25 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складають між ним та банком Договір про надання банківських послуг.

Відповідач дав свою згоду стосовно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням і ініціативою банку.

Крім того, підписуючи вищевказану заяву, ОСОБА_1 підтвердив факт, що він повністю поінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які надавались останньому в письмовому вигляді.

Свідченням про приєднання відповідача до угоди є користування картковим рахунком та використання кредитних коштів, що повністю узгоджується з положеннями ч. 2 ст. 642 ЦК України.

Позивач свої зобов`язання виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором, та в межах встановленого кредитного ліміту, натомість ОСОБА_1 не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 18 листопада 2018 року склала 55 038 грн. 66 коп., з яких 22 867 грн. 34 коп. - тіло кредиту, 11 718 грн. 71 коп. - нараховані відсотки за користування кредитом, 17 355 грн. 53 коп. - пеня, а також штрафи, а саме 500 грн. - штраф (фіксована частина), 2 597 грн. 08 коп. - штраф (процентна складова).

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 22 квітня 2019 року (а.с. 45 - 50) задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, стягнуто з останнього суму заборгованості за кредитним договором № б/н 10 квітня 2015 року у розмірі 23 867 грн. 34 коп. та судовий збір у розмірі 764 грн. 08 коп.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, 30 травня 2019 року АТ КБ «Приватбанк» направило апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на незаконність рішення суду в частині відмови стягнення відсотків за користування кредитом, ухвалення його з порушенням норм процесуального і матеріального права, без повного та всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та належної оцінки доказів, просило скасувати рішення Святошинського районного суду міста Києва від 22 квітня 2019 року в частині відмови стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що відповідно до укладеного кредитного договору № б/н від 10 квітня 2015 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 25 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Скаржник зазначає, що основними вимогами банку до боржника за кредитним договором є повернення наданих кредитних коштів та отримання відсотків за їх користування. Ця умова є істотним фактором при наданні кредитних коштів, оскільки важливою ознакою кредитної операції є її надання за рахунок залучених грошових коштів.

Під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка 2,5% на місяць, яка була змінена, однак, з підвищення процентної ставки відбулось тільки за витратами та з певної дати, що дає можливість у разі незгоди з новою процентною ставкою, погасити заборгованість за первинною ставкою.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 червня 2019 року поновлено скаржнику строк на апеляційне оскарження рішення суду, зупинено дію оскаржуваного рішення, відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

Відзиву подано не було.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 червня 2019 року закінчено проведення підготовчих дій, призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення осіб, які брали участь у справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 10 квітня 2015 року відповідачем було підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с. 8).

Відповідно до умов укладеного договору відповідач отримав 25 000 грн. у вигляді встановлено кредитного ліміту на картковий рахунок.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виникли правовідносини в наслідок приєднання однієї сторони до умов, запропонованих іншою. 01 червня 2015 року було здійснено підвищення процентної ставки в односторонньому порядку, що суперечить Умовам та правилам надання банківських послуг, а тому підлягає стягненню заборгованість за відсотками нарахована лише за період з 10 квітня 2015 року по 01 червня 2015 року, яка складає 0 грн.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З апеляційної скарги вбачається, що АТ КБ «Приватбанк» оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині відмови стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, а тому колегія судді переглядає рішення Святошинського районного суду міста Києва від 22 квітня 2019 року лише в цій частині.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України визначені умови за яких договір вважається укладеним, а саме договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Положення ч. 1, 2 та 4 ст. 1056-1 ЦК України визначають, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Якщо інше не встановлено законом, у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитодавець самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, а в разі збільшення процентної ставки - поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки протягом 15 календарних днів, що настають за днем, з якого застосовується нова ставка.

Пунктами 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також Заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту. Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банк, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати кредитний ліміт). Підписання цього договору є прямою і безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 вищевказаних Умов відповідач зобов`язалась погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Колегія суддів приходить до висновку щодо нікчемності пунктів кредитного договору, що передбачають зміну процентної ставки в односторонньому порядку банком, оскільки вони суперечать нормам цивільного законодавства.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази щодо належного повідомлення відповідача про підвищення процентної ставки.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що з відповідача підлягає стягненню лише заборгованість за відсотками за користування кредитом, нарахована за період з 10 квітня 2015 року по 01 червня 2015 року, тобто до підвищення процентної ставки.

З розрахунку наданого позивачем вбачається, що заборгованість вищевказаний період складає 0 грн., а тому висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині в повні мірі відповідають дійсним обставинам справи.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на можливість погашення заборгованості за первинною процентною ставкою, у разі незгоди з новою процентною ставкою, не спростовує висновків суду першої інстанції, оскільки останнім в обґрунтування позивних вимог, в супереч приписам ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надано розрахунку заборгованості відповідно до процентної ставки, погодженої сторонами при укладанні договору.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не впливають на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду, як і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 22 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Повне судове рішення складено 24 липня 2019 року.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: В.В. Саліхов

В. В. Соколова