Провадження № 2/761/4768/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2019 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Рибака М.А.

за участю секретаря Орел П.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання недійсним кредитного договору, -

ВСТАНОВИВ:

В березні 2019 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі по тексту - відповідач) про визнання недійсним кредитного договору.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 07 травня 2018 року між позивачем та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено угоду про надання кредиту № 501024914, відповідно до якого позивачу було надано кредит у розмірі 200000,00 грн. строком на 24 місяці під 13,99 % річних. Проте, в ході здійснення щомісячних платежів, позивачем було встановлено, що до суми щомісячного платежу банком включено комісію за розрахунково-касове обслуговування в розмірі 1,25 % та складає 2500,00 грн. щомісячно.

Позивач вважав дану умову договору про включення щомісячної комісії за розрахунково-касове обслуговування несправедливою умовою та просив визнати недійсним пункт 1 акцепту пропозиції на укладення угоди про надання кредиту № 501024914 від 07 травня 2018 року про встановлення плати за обслуговування кредиту у розмірі 1,25 % від суми кредиту у кредитному договорі, укладеному між ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа-Банк».

Ухвалою суду від 29 березня 2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 23.04.2019 року.

22.04.2019 року від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Ухвалою суду від 23 квітня 2019 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 03.06.2019 року.

25.04.2019 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив суд відмовити у задоволенні позову. При цьому зазначав, що між сторонами було дійсно укладено договір № 501024914 та досягнуто згоди за всіма істотними умовами договору. Позивач, в свою чергу, переду кладенням договору, був ознайомлений з реальною процентною ставкою по кредиту та розрахунком сукупної вартості кредиту, що включає в себе комісійні винагороди за розрахунково-касове обслуговування.

03.06.2019 року розгляд справи було відкладено на 29.07.2019 року у зв`язку із знаходженням судді на лікарняному.

Позивач в судове засідання 29.07.2019 року не з`явився, в поданій суду заяві від 22.04.2019 року просив проводити судовий розгляд справи за його відсутності.

В судове засідання 29.07.2019 року представник відповідача не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України № 435-ІV від 16 січня 2003 р. (далі по тексту - ЦК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому, згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зокрема, ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Останні встановлені ст.ст. 1048-1052, 1054 ЦК України. Відповідно до положень вказаних статей істотними умовами виступають: мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.

Судом встановлено, що згідно із акцептом пропозиції на укладення угоди про надання кредиту № 501024914 від 07.05.2018 року між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди з приводу кладення кредитного договору, за умовами якого позивачеві було надано 200000,00 грн. кредиту під процентну ставку 13,99 % річних з датою остаточного повернення кредиту до 07.05.2020 року.

Відповідно до п. 1 (б) Акцепту пропозиції на укладення угоди про надання кредиту передбачено, що під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з розрахунково-касового обслуговування у вигляді комісійної винагороди за обслуговування кредиту в сумі 1,25 % від суми кредиту, зазначеної в цьому акцепті без ПДВ.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. А частиною другою цієї статті передбачені загальні умови, додержання яких необхідно для чинності правочину, в тому числі: особа яка вчинила правочин, повинна мати необхідних обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У свою чергу, вчинення особами дій щодо виконання досягнутих домовленостей, тобто виконання прийнятих на себе прав і покладених обов`язків за угодою, є виконанням угоди.

Відповідно до ст. ст. 215 - 235 ЦК України, особа, яка вважає, що її права, речові права порушені, має право звернутися до суду з вимогами про визнання правочину недійсним, вказавши конкретну підставу для визнання його недійсним.

Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти

За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи,договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Судом встановлено, що при укладанні оспорюваного кредитного договору, відповідач (ПАТ Альфа-Банк") ознайомив позивача з усіма умовами надання кредиту, про що свідчить відповідний підпис позивача на кредитному договорі.

Крім того, у письмовому відзиві відповідачем звернуто увагу суду на те, що перед укладенням кредитного договору, позивача в письмовій формі було ознайомлено, як з умовами договору, так і з сукупною вартістю кредиту, що включає в себе комісійні винагороди за надання виписок/управління кредитом. Реальну річну процентну ставку.

Оспорюваний кредитний договір підписаний сторонами, містить детальний опис його предмету (умови, права та обов`язки сторін, відповідальність сторін, строк дії договору, врегулювання спорів та інше). В момент підписання кредитного договору ОСОБА_1 отримав його примірник.

Підписання даного кредитного договору є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом договору.

Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд ( ч.3 ст.6 ЦК України ).

Звертаючись до суду з вищезазначеним позовом, позивач наголошував, що укладений між сторонами кредитний договір слід визнати недійсним з підстав його невідповідності ст.11 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки, щомісячна сплата комісії за розрахунково-касове обслуговування, яка визначена у пункті 1 (б) угоди про надання особистого кредиту є незаконною.

Так, під час розгляду справи, судом встановлено, що оспорюваний договір підписано сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення зазначеного вище правочину не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору; відомості в кредитному договорі свідчать про те, що відповідач (банк) надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки.

Відповідно до Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16: «Положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Суди, дійшовши висновку про те, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, не звернули уваги, що, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним».

В процесі розгляду даної справи відповідачем не було зазначено, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за надання кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Згідно із п. 58 Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 січня 2019 року у справі № 755/16663/16-ц: несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними (окремих положень, а не договору в цілому).

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи правові позиції висловлені Верховним Судом України в постановах по справам №№ 6-1341цс15, 6-1746цс16 та Верховним Судом у справі № 755/16663/16-ц, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме слід визнати недійсним пункт 1 угоди про надання кредиту № 501024914 від 07 травня 2018 року про встановлення плати за обслуговування кредиту у розмірі 1,25 % від суми кредиту у кредитному договорі, укладеному між ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа-Банк», оскільки комісія, яка визначена у вказаному пункті кредитного договору є платежем, який позивач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заперечення відповідача, викладені у відзиві на позов встановлених обставин не спростовують.

Відповідно до с. 141 ЦПК України з відповідача на користь Держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 768,40 грн., оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 259, 263, 264, 265, 268, 272 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання недійсним кредитного договору - задовольнити.

Визнати недійсним пункт 1 угоди про надання кредиту № 501024914 від 07 травня 2018 року про встановлення плати за обслуговування кредиту у розмірі 1,25 % від суми кредиту у кредитному договорі, укладеному між ОСОБА_1 та публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк».

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь Державного бюджету судовий збір в сумі 768,40 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити сторін:

ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк»: 01001, м. Київ, вул. Десятинна, 4/6, .

СУДДЯ М.А. РИБАК

Повний текст рішення складено: 01.08.2019 року.