Номер провадження: 22-ц/813/4464/19
Головуючий у першій інстанції Сегеда О. М.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2019 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 (треті особи: Служба у справах дітей Одеської міської ради, Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради) про усунення перешкод у спілкуванні та у вихованні дітей, на рішення Малиновського районного суду м. Одеси, ухвалене під головуванням судді Сегеди О.М. 24 січня 2019 року у м. Одеса, -

встановила:

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_4 , треті особи: Служба у справах дітей ОМР, Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації ОМР про усунення перешкод у спілкуванні та у вихованні дітей (т. 1 а.с. 1-15).

В обгрунтування позову посилалався на те, що до початку березня 2018 року він проживав разом із відповідачкою та дітьми, допомагав сім`ї, дбав про них як морально, так і фізично, але після 10 березня 2018 року відповідачка відмовилась отримувати будь-яку допомогу від нього, не відповідає на телефонні дзвінки та письмові звернення. Вказав, що відповідачка протягом останніх шести місяців займаючись своїми особистими справами в різних районах міста Одеси, залишала обох дітей без нагляду, влаштовує скандали, які негативно впливають на здоров`я дітей та їх психічний стан.

Також позивач зазначив, що відповідачка перешкоджає йому відвідувати та бачити дітей, приймати участь в їх житті та вихованні, утриманні, не надає можливості навіть у телефонному режимі спілкуватись з ними, з підстав чого він неодноразово звертався до Шевченківського відділення поліції Приморського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області про вжиття заходів до відповідачки, звертався до Головного управління Національної поліції в Одеській області з метою дізнатися місцезнаходження дітей, звертався до Прокуратури Одеської області, служби у справах дітей Одеської міської ради про визначення способу участі у вихованні дітей, до органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, до голови Одеської міської ради про контроль і нагляд за діяльністю та дотриманням законів в органах і службах у справах дітей, до Голови Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, однак відповіді отримав лише щодо частини звернень, відомостей щодо проживання його дітей так і не було надано.

Висновком органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 31 липня 2018 року затверджено наступний порядок участі батька у вихованні малолітніх дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , встановлено перебування дітей з батьком щотижня з 16.00 год. до 19.00 год. у п`ятницю та суботу, у дні народження дітей з 10.00 год. до 13.00 год. у присутності матері до 5-ти річного віку доньки та за згодою сина, рекомендовано батькам всі питання стосовно виховання дітей вирішувати мирним шляхом.

Зазначив, що 03, 04, 10, 11, 17, 18, 24, 25 серпня 2018 року у п`ятницю та в суботу у 16.00 год. відповідачка не виконала приписи висновку органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 31 липня 2018 року та не дала відповідачу можливість побачитись та спілкуватись з дітьми, крім того, без попереднього погодження із позивачем прийняла рішення про переведення сина до іншої школи.

ОСОБА_2 зазначив, що він є батьком обох дітей та зобов`язаний брати участь у їх житті, гарантує зробити все можливе для їх повноцінного розвитку, має можливість забезпечити їх усім необхідним для нормального життя та розвитку, а відповідачка перешкоджає йому у цьому.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 24 січня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_7 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у вихованні, зустрічах і вільному спілкуванні із малолітніми дітьми: сином ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зобов`язано ОСОБА_7 не чинити перешкоди ОСОБА_2 в наданні дітям: сину ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньці ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 гідної освіти і фізичного виховання, шляхом визначення за спільною домовленістю батьків дитячих центрів раннього розвитку та спортивних секцій та зарахування до них дітей. Визначено способи участі батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у вихованні та спілкуванні із дітьми: сином ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом встановлення перебування дітей з батьком щотижня з 16.00 год. до 19.00 год. у п`ятницю та суботу, у місці, визначеному за попередньою домовленістю між батьками, у тому числі за місцем проживання батька, в присутності матері до 5-ти річного віку доньки та за згодою сина. У дні народження дітей: сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 встановити їх перебування з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у місці, визначеному за попередньою домовленістю між батьками, у тому числі за місцем проживання батька, в присутності матері до 5-ти річного віку доньки та за згодою сина, шляхом спільного відпочинку у час, встановлений за домовленістю між батьками, але не менше ніж пів дня. Встановлено перебування дітей з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 під час канікул, в святкові дні та в дні народження батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у місці, визначеному за попередньою домовленістю між батьками, у тому числі за місцем проживання батька, в присутності матері до 5-ти річного віку доньки та за згодою сина, шляхом спільного відпочинку у час, встановлений за домовленістю між батьками, але не менше ніж пів дня. В інший частині позову відмовлено (т. 2 а.с. 101-109).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати в частині встановлення перебування дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_6 з батьком ОСОБА_2 під час канікул, в святкові дні, в дні народження дітей та день народження батька у місці визначеному за попередньою домовленістю між батьками, у тому числі за місцем проживання батька, в присутності матері до 5-ти річного віку доньки та за згодою сина, шляхом спільного відпочинку у час, встановлений за домовленістю між батьками, але не менше ніж пів дня, судові витрати покласти на відповідача, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права (т. 2 а.с. 113-114). А саме, на думку апелянта, судом не було враховано, що зустрічі з батьком, визначені рішенням суду, порушать режим сну та харчування доньки, порушать графік відвідування дитиною дошкільного учбового закладу, і вказане не відповідатиме інтересам дитини.

В іншій частині рішення не оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_10 перебували у шлюбі, зареєстрованому 16 лютого 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №175 (т. 1 а.с. 88).

Встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_10 є батьками малолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження (т. 1 а.с. 86, 87).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, ухвалою суду від 13 квітня 2018 року вказану позовну заяву було передано за підсудністю до Малиновського районного суду м. Одеси (т. 2 а.с. 32).

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_10 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, разом із нею зареєстрований син - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 91).

Разом із матір`ю проживає також малолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 року , що не заперечувалось сторонами.

Встановлено, що з початку 2018 року відповідачка разом із дітьми проживає окремо від позивача, адресу свого фактичного місця проживання позивачу не повідомляє.

З матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово звертався до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Головного управління Національної поліції в Херсонської області, Служби у справах дітей Одеської міської ради із заявами щодо пошуку місцезнаходження його дітей, (т. 1 а.с. 42-43,46-47, 48-49, 51-53).

Листом Головного управління Національної поліції в Одеській області від 15 червня 2018 року, ОСОБА_2 повідомлено про те, що місцезнаходження його дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_5 встановлено, зазначено, що вони проживають разом із матір`ю - ОСОБА_12 (т. 1 а.с. 57).

Також судом першої інстанції встановлено, що позивач неодноразово звертався до Голови Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, Служби у справах дітей Одеської міської ради із заявами щодо визначення способу участі у вихованні дітей та спілкування з батьком, та просив встановити порядок спілкування з дітьми двічі на тиждень (з ранку вівторка - по вечір середи та з 13.00 п`ятниці по 19.00 неділі) та пів дня у святкові дні (дні народження дітей та батька) без присутності матері, просив провести обстеження його житлових умов та житлових умов ОСОБА_3 , а також провести психологічне обстеження обох батьків (т. 1 а.с. 29-30, 44).

Оскільки батьками малолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не було досягнуто згоди про порядок виховання дітей та спілкування з ними, 31 липня 2018 року органом опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради було надано висновок про розгляд спору між батьками з питань виховання малолітніх дітей та встановлення порядку участі батька - ОСОБА_2 , у їх вихованні.

Висновком встановлено перебування дітей з батьком щотижня з 16.00 год. до 19.00 год. у п`ятницю та суботу, у дні народження дітей з 10.00 год. до 13.00 год. у присутності матері до 5-ти річного віку доньки та за згодою сина, рекомендовано батькам всі питання стосовно виховання дітей вирішувати мирним шляхом (т. 1 а.с. 71-73).

Висновок органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради №2042/01-20 від 31 липня 2018 року сторонами не оскаржувався.

В процесі судового розгляду, з пояснень сторін у справі судом було встановлено, що відносини між сторонами не склались, між сторонами існує непорозуміння, у тому числі щодо порядку виховання дітей, участі батька у їх вихованні та утриманні, про що зазначено і у висновку №2042/01-20 від 31 липня 2018 року.

Позивач, в обґрунтування позову, на підтвердження перешкоджання відповідачки у його зустрічах з дітьми, надав до суду першої інстанції заяви-звернення до Шевченківського відділення поліції Приморського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області про вжиття заходів до відповідачки, Прокуратури Одеської області, служби у справах дітей Одеської міської ради про визначення способу участі у вихованні дітей, голови Одеської міської ради про контроль і нагляд за діяльністю та дотриманням законів в органах і службах у справах дітей, Голови Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради (т. 1 а.с. 16-30, 33-34, 37-43).

Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради із заявою про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав відносно відповідачки (т. 1 а.с. 31-32, 46-47).

В свою чергу відповідачка зазначила, що вона не перешкоджає позивачу у спілкуванні з дітьми, а неповідомленню адреси фактичного їх перебування зумовлене погрозами вбивства від позивача, з підстав чого вона зверталась до Шевченківського відділення поліції Приморського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області з відповідними заявами, відомості щодо зазначеного було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань (т. 1 а.с. 220, 222-227, т. 2 а.с. 42-46).

Допитані в судовому засіданні під присягою свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 в судовому засіданні підтвердили, що позивач неодноразово запізнювався на зустрічі із дітьми.

Згідно листа Одеського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Одеської міської ради від 06 серпня 2018 року, зазначено, що ОСОБА_7 та її сина взято на соціальний супровід (т. 1 а.с. 214).

Відповідно до ст. 19 СК України, при розгляді судом справ щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд першої істанції дійшов обгрунтованого висновку, що оскільки наявний в матеріалах справи висновок органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради №2042/01-20 від 31 липня 2018 року на час розгляду справи не скасований, то саме цей висновок органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради повинен бути врахований судом в якості доказу щодо розв`язання спору між сторонами щодо участі батька дітей у їх вихованні.

Відповідно до ст. 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним.

Статтею 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Частиною 7 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, затвердженої резолюцією 1386 (XIV) Генеральної асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитини не повинна, окрім тих випадків, коли є виняткові обставини (відсутність самостійного доходу, зловживання спиртними напоями або наркотичними засобами, аморальна поведінка, яка може зашкодити розвиткові дитини), бути розлученою зі своєю матір`ю.

Статтею 3 Конвенції про права дитини, яка набрала чинності для України 27 лютого 1991 року, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Пунктом 54 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року (Заява № 31111/04) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у Справі Olssonv. Sweden (№ 2) від 27 листопада 1992 року, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Отже, при винесенні рішення суд приймає до уваги тільки інтереси дитини, які переважають над інтересами батьків.

Відповідно до ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Вимоги позивача щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною суд вважав обґрунтованими, оскільки позивач не мав можливості повноцінно спілкуватися з дітьми у дні, визначені висновком органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради №2042/01-20 від 31 липня 2018 року.

Крім того, з пояснень сторін у судовому засіданні та наданих відповідачкою скріншотів повідомлень встановлено, що місце зустрічей дітей з батьком встановлювала безпосередньо мати, та не завжди приводила на зустрічі сина ОСОБА_6 , у зв`язку з тим, що він відмовлявся зустрічатись з батьком (т. 1 а.с. 185-195).

Однак, посилання відповідачки на небажання сина спілкуватися із батьком і відсутність прихильності до нього не беруться судом до уваги, враховуючи малий вік дитини та факт її постійного проживання з матір`ю, яка має конфлікт з батьком, що негативно впливає на сприйняття дитиною його особи. За таких обставин небажання дитини спілкуватися із батьком обумовлене ситуацією, яка склалася між сторонами, і не може бути підставою для обмеження позивача у реалізації його батьківських прав на участь у вихованні дитини і спілкуванні із нею.

Відповідна до ч. 2 ст. 159 СК України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Як встановлено судом, батько дитини, позивач у справі не ухилявся і не ухиляється від спілкування з донькою та сином, бажає приймати участь у їх вихованні.

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов квартири, складеного комісією Служби у справах дітей Одеської міської ради, за місцем проживання позивача, зазначено, що житлово-побутові умови у доброму стані, батьком дітей створені усі умови для зростання та виховання дітей (т. 1. а.с. 67).

Суд враховує наявні і матеріалах справи характеристики ОСОБА_2 , за якими останній характеризується позитивно (т. 1 а.с.168-172).

Згідно довідки КУ Міський психіатричний диспансер від 14 листопада 2018 року, ОСОБА_2 за даними архіву, реєстратури та картотеки не значиться (т. 1 а.с. 173).

Суд також врахував, що згідно результатів психологічної роботи для виявлення психоемоційного стану дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рекомендовано приділити увагу емоційному та психологічному розвитку дитини, розвивати вміння і навички у сфері спілкування, уникати емоційних негативних висловлювань, які може почути дитина, відпрацьовувати навички зняття напруги та розслаблення, збудження та розрядки, продовжувати психологічну роботу з дитиною (т. 2 а.с. 6-7).

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 26 червня 2018 року, складеного Службою у справах дітей Одеської міської ради за місцем проживання відповідачки, зазначено, що в квартирі чисто, сухо, прибрано, в наявності всі побутові меблі та техніка, у дітей окремі спальні, місця, стіл для навчання та ігор, іграшки, книжки, речі по сезону, вказано, що стосунки у сім`ї доброзичливі, мати відповідально ставиться до виховання дітей (т. 2 а.с. 35).

Враховуючи вищевикладене, щодо вирішення питання стосовно тривалості годин спілкування з дітьми, суд взяв до уваги їх малолітній вік, навчання старшого сина, наявність умов для перебування дітей за місцем проживання батька, тому суд вважав доцільним визначити участь батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вихованні та спілкуванні із дітьми: сином ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом встановлення перебування дітей з батьком щотижня з 16.00 год. до 19.00 год. у п`ятницю та суботу, у місці, визначеному за попередньою домовленістю між батьками, у тому числі за місцем проживання батька, в присутності матері до 5-ти річного віку доньки та за згодою сина.

Враховуючи те, що в процесі судового розгляду відповідачкою не було надано доказів перебування дітей у позашкільних закладах розвитку, суд вважав за можливе задовольнити позовні вимоги та зобов`язати ОСОБА_7 не чинити перешкоди ОСОБА_2 в наданні дітям: сину ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньці ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 гідної освіти і фізичного виховання, шляхом визначення за спільною домовленістю батьків дитячих центрів раннього розвитку та спортивних секцій та зарахування до них дітей.

В цій частині рішення не оскаржується.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що спілкування дітей з батьком буде сприяти повноцінному вихованню дітей, їх розвитку, оскільки спілкування дитини з батьками, а батьків - з своїми дітьми служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Безпосередня участь батька у вихованні дітей, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить дотримання батьківських прав позивача, а буде відповідати інтересам дітей.

Суд також вважав за можливе визначити участь батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у дні народження дітей шляхом встановлення їх перебування з батьком у місці, визначеному за попередньою домовленістю між батьками, у тому числі за місцем проживання батька, в присутності матері до 5-ти річного віку доньки та за згодою сина, шляхом спільного відпочинку у час, встановлений за домовленістю між батьками, але не менше ніж пів дня та під час канікул, в святкові дні та в дні народження батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у місці, визначеному за попередньою домовленістю між батьками, у тому числі за місцем проживання батька, в присутності матері до 5-ти річного віку доньки та за згодою сина, шляхом спільного відпочинку у час, встановлений за домовленістю між батьками, але не менше ніж пів дня.

В цій частині позивачка не погоджується з рішенням суду, вважає необхідним встановити конкретні часи побачень під час канікул, в святкові дні та в дні народження, оскільки з батьком домовитись не уявляється можливим.

Колегія суддів вважає необґрунтованим довіди апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом не було враховано, що зустрічі з батьком, визначені рішенням суду, порушать режим сну та харчування доньки, порушать графік відвідування дитиною дошкільного учбового закладу, і вказане не відповідатиме інтересам дитини.

Так, в оскаржуваному судовому рішенні встановлене перебування дітей з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у місці, визначеному за попередньою домовленістю між батьками, у тому числі за місцем проживання батька, в присутності матері до 5-ти річного віку доньки та за згодою сина, шляхом спільного відпочинку у час, встановлений за домовленістю між батьками, але не менше ніж пів дня.

Таким чином, суд першої інстанції чітко визначив дві підстави, за яких відбувається перебування дітей із батьком, а саме: попередньо визначене, виключно за домовленістю між батьками, місце зустрічі із дітьми, та попередньо визначений, виключно за домовленістю між батьками, час таких зустрічей. Спілкування має відбуватись з урахування стану здоров`я дітей, режиму їх дня та харчування для дітей відповідного віку.

Тому, умови та час побачення дітей із батьком під час канікул, в святкові дні та в дні народження мають бути узгоджені між обома батьками, з урахуванням прав та інтересів дітей. Без наявності домовленості та попередньої згоди між батьками такі зустрічі відбуватися не можуть.

Колегія суддів не погоджується з посиланням ОСОБА_4 на необхідність встановити конкретні часи побачень під час канікул, в святкові дні та в дні народження, оскільки часи побачень дітей з батьком встановлюються на тривалий час, а визначення конкретної дати, часу та місця зустрічі можуть привести с часом до певних незручностей, обмежень, тощо.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24 січня 2019 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24 січня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст судового рішення складений 17.07.2019 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе