Справа № 0907/4254/2012
Провадження № 2/344/196/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Антоняка Т.М.,

секретаря Максимів Н.С.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Павликівської Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування витрат на демонтаж, реконструкцію та добудову житлового будинку і будівництво приміщення колиби

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування витрат на демонтаж, реконструкцію та добудову житлового будинку і будівництво приміщення колиби. Зокрема, вимогами позову просить стягнути з ОСОБА_3 на його користь 1 620 000,00 грн., в рахунок відшкодування понесених ним витрат на демонтаж, реконструкцію та добудову житлового будинку і будівництво приміщення колиби, що в АДРЕСА_1 , моральних збитків в сумі 120 000,00 грн., а всього 1 740 000,00 грн.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області (с. Шамотайло О.В.) від 15.03.2012 року відкрито провадження у справі (а.с. 42, т. 1).

Відповідно до розпорядження керівника апарату Івано-Франківського міського суду Оліяра В.І. № 148 від 30.06.2015 року проведено повторний автоматичний розподіл даної цивільної справи, після повернення її з експертизи, відповідно до наказу № 262 від 13.05.2015 року про увільнення с. ОСОБА_4 від роботи у зв`язку із призовом Івано-Франківським міським військовим комісаріатом на військову службу в Збройні Сили України по мобілізації (а.с. 136, т. 1).

Системою автоматичного розподілу дану цивільну справу розподілено судді Бабій О.М. (а.с. 137, т. 1).

Розпорядженням керівника апарату Івано-Франківського міського суду Оліяра В.І. № 182 від 09.09.2016 року проведено повторний автоматичний розподіл даної цивільної справи, у зв`язку з перебуванням с. Бабій О.М. у відпустці у зв`язку із вагітністю та пологами (а.с. 213, т. 1).

Системою автоматичного розподілу дану цивільну справу розподілено судді Мелещенко л.В. (а.с. 214, т. 1).

У зв`язку із закінченням 24.04.2017 року п`ятирічного строку призначення судді ОСОБА_5 вперше та відповідно до розпорядження керівника апарату Івано-Франківського міського суду Оліяра В.І. № 57 від 04.05.2017 року проведено повторний автоматичний розподіл даної цивільної справи (а.с. 1, т. 2).

Системою автоматичного розподілу дану цивільну справу розподілено судді Антоняку Т.М. (а.с. 2, т. 2).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області (с. Антоняк Т.М.) справу прийнято до провадження (а.с. 3, т. 2).

Доводами позову зазначається, що на початку 2009 року між позивачем, як у послідуючому фактичним співзабудовником та відповідачем, з метою створення спільної власності було досягнуто домовленостей про те, що він за власні кошти здійснить демонтаж, реконструкцію та надбудову двох з половиною поверхів на його власному житловому будинку, що по АДРЕСА_1 і будівництво на цій же земельній ділянці ОСОБА_3 нової споруди приміщення колиби для використання її в подальшому для харчування туристів. Ними було погоджено також, що частки кожного з них у праві спільної власності будуть рівними. Оскільки з 2002 року він з дочкою відповідача ОСОБА_6 перебував у фактичних шлюбних відносинах і на той час був зареєстрований підприємцем з правом надання в оренду житла, то з ОСОБА_3 погодив те, що по завершенню спорудження і здачі в експлуатацію вищевказаних будівель він, як підприємець, для своєї сім`ї стане займатися організацією та всім іншим комплексом послуг, пов`язаних з відпочинком туристів на належній йому частині збудованих будівель. На підтвердження вищезгаданого укладеного з ОСОБА_3 договору про створення спільної власності, ним за власні кошти були закуплені будівельні матеріали: 43700,00 штук цегли, 3700,00 штук шлакоблоків, 26 тонн цементу, 40 м.куб. пиломатеріалів, 51 тонна гравію, 36 тонн щебеню, 96 тонн піску, 42 тонн каменю, 675,40 м.кв. металочерепиці. Відповідач для спорудження вищевказаних об`єктів нерухомості придбав 6 тонн цементу, 15 м.куб. пиломатеріалів та 9 шестиметрових азбестоцементних труб діаметром 300 мм. Протягом травня-червня 2009 року ним було повністю знято дах вказаного старого будинку, його перекриття, а також частково розібрано основні несучі конструкції будинку до фундаменту та на кінець грудня 2010 року його було повністю реконструйовано і доведено до стану готовності та здачі в експлуатацію. Перед цим, за власні кошти, для доведення старого житлового будинку до стану повної готовності та здачі його в експлуатацію ним було здійснено монтаж електропостачання, підвід і запуск газу, встановлено систему автономного опалення, підключення до будинку додаткового водовідводу та каналізації, здійснено всі внутрішньо-облицювальні роботи, а також придбано та встановлено 6 металопластикових вікон, 11 балконних дверей, 30 міжкімнатних та вхідних дверей, 11 унітазів, 11 умивальників, 36 світильників. А всього на демонтаж, реконструкцію та добудову даного будинку та будівництво приміщення колиби, включаючи вартість будматеріалів, газо-водо-електропостачання, обладнання, сантехніки, внутрішніх облицювальних та оздоблювальних робіт, ним було витрачено власних коштів у сумі 1 620 000,00 грн., що підтверджено накладними на придбання будівельних матеріалів, актами виконаних будівельних робіт та іншими документами. Окрім цього, ним було придбано та завезено у вказаний житловий будинок, з метою його використання для «зеленого туризму»: 12 телевізорів загальною вартістю 9600,00 грн., 34 світильники загальною вартісю 5100,00 грн., 12 двоспальних ліжок ручної роботи вартістю 2000,00 грн. кожне та, відповідно, 12 матраців до них вартісю 600,00 грн. кожний, , 12 підставок під телевізор вартістю 150,00 грн. кожна, 8 шаф вартістю 900,00 грн. кожна, 12 журнальних столів вартістю 80,00 грн. кожний, 36 табуреток загальною вартістю 2160,00 грн., 80 комплектів постільної білизни вартістю 40,00 грн. кожний, 20 покривал загальною вартістю 2300,00 грн., 50 одіял вартістю 45,00 грн. кожне, 50 подушок вартістю 25,00 грн. кожна, 100 рушників вартістю 20,00 грн. кожен, 1 столовий стіл вартістю 3150,00 грн. та 4 крісла до нього вартістю 420,00 грн. кожне. Таким чином, на початок березня 2011 року добудову старого житлового будинку по АДРЕСА_1 у вигляді ще двох з половиною поверхів та приміщення колиби було завершено. Однак, незважаючи на укладений з ОСОБА_3 вищеукладений договір стосовно створення з ним спільної власності названих об`єктів нерухомості, після завершення ним їх будівництва, відповідач своє ставлення до нього різко змінив і повністю ігнорує тим, що з цього приводу вони домовились ще на початку 2009 року. Причиною такого відношення ОСОБА_3 до нього і відмови в односторонньому порядку від досягнутих домовленостей, тобто договору про створення спільної власності, послужили його сімейні непорозуміння з дочкою відповідача, з якою він з 2002 року перебував у фактичних шлюбних відносинах, а з грудня 2009 року у зареєстрованому шлюбі. Оскільки між ним та відповідачем стосовно добудови за власні кошти було досягнуто згоди з усіх істотних умов, тому слід вважати, що згідно ст. 368 ЦК України, договір між ними був укладеним. Якби відповідач так не вважав, то давно б цей договір у встановленому законом порядку розірвав і не дав би можливості практично закінчити демонтаж, реконструкцію та добудову житлового будинку і будівництво приміщення колиби. У зв`язку із односторонньою відмовою відповідача від взятих на себе зобов`язань по виконанню вказаного договору, йому, як стороні, завдано істотної шкоди. Позивач зазначає, що розірванням в односторонньому порядку договору йому заподіяно і моральну шкоду, яку оцінює в 120 000,00 грн.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, просив суд позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти задоволення заявлених позовних вимог, вказавши, що із доказів, які представлені позивачем, не вбачається, що між сторонами по справі була домовленість щодо створення спільної власності та здійснення ОСОБА_2 за власні кошти демонтажу, реконструкції та надбудови двох з половиною поверхів у будинку АДРЕСА_1 . Житловий будинок АДРЕСА_1 належить на праві власності відповідачу ОСОБА_3 , а земельна ділянка, на якій він знаходиться його дружині ОСОБА_7 . З відповідей, наданих на виконання ухвали суду, Інспекції ДАБК в Івано-Франківській області та згідно відповіді виконавчого комітету Яремчанської міської ради вбачається, що відповідних дозвільних на проведення добудови та реконструкції будинковолодіння АДРЕСА_1 не надавалося. Надані позивачем як докази проведення ним демонтажу, реконструкції, надбудови та будови копії видаткових накладних не є належними доказами, оскільки позивач у вказаний у позові період займався приватним будівництвом кількох об`єктів, а саме: будував будинок у АДРЕСА_2 . Долучені позивачем документи, які, на його думку, підтверджують виконання робіт та оплату за них не можуть бути належними доказами, оскільки достовірність їх викликає сумнів, що матеріали та виконані роботи здійснювались саме для спірного об`єкту нерухомості.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що згідно Договору купівлі-продажу житлового будинку від 07.10.2008 року, засвідченого нотаріально, відповідач ОСОБА_3 , як покупець, придбав у власність житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 53).

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку від 10.11.2004 року, земельна ділянка по АДРЕСА_1 , площею 0,1000 га належить на праві власності ОСОБА_7 (а.с. 54).

Позивач вказує, що на початку 2009 року між ним, як у послідуючому фактичним співзабудовником, та відповідачем, з метою створення спільної власності було досягнуто домовленостей про те, що він за власні кошти здійснить демонтаж, реконструкцію та надбудову двох з половиною поверхів на його власному житловому будинку, що по АДРЕСА_1 і будівництво на цій же земельній ділянці ОСОБА_3 нової споруди приміщення колиби для використання її в подальшому для харчування туристів. Ними було погоджено також, що частки кожного з них у праві спільної власності будуть рівними. Тобто, як вказує позивач, між ним та ОСОБА_3 було укладено усний договір про створення спільної власності.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Положеннями статті 208 ЦК України визначені правочини, які підлягають вчиненню у письмовій формі, де у письмовій формі належить вчиняти: правочини між юридичними особами; правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Згідно до вимог ст. 218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків.

Положеннями статті 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Ст. 626 та ст. 628 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно до вимог ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до вимог ст.865 ЦК України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором.

Згідно до ст. 866 ЦК України, договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору. Відсутність у замовника цього документа не позбавляє його права залучати свідків для підтвердження факту укладення договору або його умов.

Відповідно до вимог ст.870 ЦК України, за договором побутового підряду підрядник виконує роботу зі свого матеріалу, а за бажанням замовника - з його матеріалу. Якщо робота виконується з матеріалу підрядника, вартість матеріалу оплачується замовником частково або в повному обсязі, за погодженням сторін, з остаточним розрахунком при одержанні замовником виконаної підрядником роботи. У випадках, передбачених договором, матеріал може бути наданий підрядником у кредит (із розстроченням платежу). Подальша зміна ціни наданого в кредит матеріалу не призводить до перерахунку, якщо інше не встановлено договором.

З вищенаведених норм вбачається, що за положеннями ст. 208 ЦК України, договір між сторонами повинен був укладатися у письмовій формі. А тому доводи позивача про укладення між ним та відповідачем усного договору на створення спільної власності є безпідставними, з огляду на не представлення належних доказів, які б свідчили про укладення між сторонами такого договору.

Відповідно до наданих суду документів позивачем - актів виконаних робіт, накладних, договорів на виконання робіт неможливо встановити, чи зазначені у них матеріали та перелік виконаних робіт були виконані та здійснені саме для реконструкції та добудови житлового будинку і будівництва приміщення колиби, що в АДРЕСА_1 .

Крім того, відповідно до ч. 1-3 ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Відповідно до Закону України «Про планування і забудову територій» (Відомості Верховної Ради України (ВВР), 2000, № 31, ст.250), який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, реконструкція, надбудова чи прибудова житлових приміщень може здійснюватися тільки на підставі рішення виконавчого комітету з послідуючим виготовленням проектної документації.

З листа Інспекції ДАБК в Івано-Франківській області від 27.11.2013 року № 7/9/05-3/2920 слідує, що з 2009 року по 27.11.2013 року дозвільних документів на проведення добудови та реконструкції будинковолодіння АДРЕСА_1 не надавалося (а.с. 94).

З відповіді Яремчанської міської ради Івано-Франківської області від 09.12.2013 року № 3758/07-24-12, наданої на виконання ухвали суду вбачається, що Яремчанською міською радою за період з 2009 року по 09.12.2013 року не надавалося дозволів на проведення добудови та реконструкції будинковолодіння АДРЕСА_1 (а.с. 96).

Вищенаведене вказує про відсутність у позивача дозвільних документів на проведення добудови та реконструкції будинковолодіння АДРЕСА_1 .

Згідно із ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, підсумовуючи вищевикладене суд вважає, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами понесення витрат на демонтаж, реконструкцію та добудову житлового будинку і будівництво приміщення колиби, що в АДРЕСА_1 , що є підставою для відмови в задоволенні вказаної позовної вимоги.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до норми даної статті моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно п.5 вказаної постанови Пленуму ВСУ відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні.

Доводи позивача про завдання йому відповідачем моральних збитків в сумі 120 000,00 грн. не знайшли свого підтвердження, з огляду на що є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

З викладеного, керуючись ст.ст. 11, 23, 202, 203, 206, 208, 218, 375, 526, 626, 628, 633, 638, 837, 865, 866, 870 ЦК України, ст.ст. 1-19, 23,76-113, 128-132, 223, 259, 263, 264, 265, 268, 280-283 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування витрат у розмірі 1 620 000,00 грн., понесених на демонтаж, реконструкцію та добудову житлового будинку і будівництво приміщення колиби, що в АДРЕСА_1 , відшкодування моральних збитків в сумі 120 000,00 грн., а всього 1 740 000,00 грн. - відмовити

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Антоняк Т.М.

Повний текст рішення складено та підписано 26.07.2019 року