Справа № 291/866/19
Ружинський районний суд Житомирської області
У Х В А Л А
19 липня 2019 року
Суддя Ружинського районного суду Житомирської області Митюк О.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи: Служби у справах дітей Ружинської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,,-
До Ружинського районного суду Житомирської області надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи: Служби у справах дітей Ружинської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав.
Суд, дослідивши матеріали позовної заяви,приходить до наступного висновку.
З матеріалів позовної заяви вбачається, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Росії, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Положеннями п.2 ч.1ст. 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; обєкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави;
Відповідно дост. 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов"язковість якого надана Верховною радою України.
За загальним правилом встановленим ч.1ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
Статтею 75 Закону України «Про міжнародне приватне право » передбачено, що підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених устатті 76 цього Закону.
У статті 76 вказаного вище закону визначено, що суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках:
1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених устатті 77 цього Закону;
2) якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача;
3) у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України;
4) якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні;
5) якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа - відповідач - місцезнаходження в Україні;
6) якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання;
7) дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України;
8) якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України;
9) якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України;
10) якщо справа проти громадянина України, який за кордоном діє як дипломатичний агент або з інших підстав має імунітет від місцевої юрисдикції, відповідно до міжнародного договору не може бути порушена за кордоном;
11) якщо у справі про банкрутство боржник має місце основних інтересів або основної підприємницької діяльності на території України;
12) в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.
Вказана позиція також викладена в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-754/0/4-13 «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом».
Тобто,Законом України «Про міжнародне приватне право`не передбачено, особливого виду підсудності у справах про позбавлення батьківських прав.
Відповідно до ч. 1 ст. 20 Мінської конвенції «Про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах» від 22 січня 1993 року, яка була ратифікована Україною 10.11.1994, та регулює відносини з приводу надання правової допомоги між Україною та Російською Федерацією, то, якщо в частинах II-V цього розділу не встановлено інше, позови до осіб, які мають місце проживання на території однієї з Договірних Сторін, подаються, незалежно від їх громадянства, в суди цієї Договірної Сторони, а позови до юридичних осіб подаються в суди Договірної Сторони, на території якої знаходиться орган управління юридичної особи, його представництво або філія.
В частинах II-V розділу, який регулює відносини у цивільних і сімейних справах не врегульовано питання щодо підсудності справ про позбавлення батьківських прав.
Так, суд приходить до висновку, що оскільки цивільним процесуальним кодексом,Законом України «Про міжнародне приватне право», Мінською конвенцією «Про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах» від 22 січня 1993 року не врегульовано порядок вирішення питання щодо підсудності справ про позбавлення батьківських прав, сторони не передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, тому вказана позовна заява повинна подаватися за загальними правилами підсудності, тобто за місцем проживання відповідача.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 1ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа не належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
Враховуючи те, що в своїй позовній заяві позивач зазначає що відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Росії, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , а Мінською конвенцією «Про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах» від 22 січня 1993 року не передбачено порядок направлення справ за підсудністю до судів Російської Федерації, то суд приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи: Служби у справах дітей Ружинської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, підлягає поверненню позивачеві.
Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає їй звернутися з такою ж заявою до компетентного суду, з дотриманням загальних правил підсудності.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст.27,31,497 ЦПК України, ст. ст.1,75,76 Закону України «Про міжнародне приватне право»,Мінською конвенцією«Про правовудопомогу іправові відносиниу цивільних,сімейних ікримінальних справах`від 22січня 1993року,суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи: Служби у справах дітей Ружинської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, - повернути позивачеві.
Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає їй звернутися з такою ж заявою до компетентного суду, з дотриманням загальних правил підсудності.
Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Ружинський районний суд протягом пятнадцяти днів з дня її підписання суддею.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її підписання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О. В. Митюк.