Справа № 755/3632/19
"22" липня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого-судді Гончарука В.П.
при секретарі Гриценко О.І.
справу розглянуто без участі сторін
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Дніпровського району м. Києва про визначення місця проживання дитини ,-
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивач мотивує свої вимоги тим, що 21.09.2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції м. Києва між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб від якого мають сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням суду від 13.01.2016 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

Рішенням суду від 26.02.2016 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 , на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 400 грн. щомісячно, починаючи з 28 січня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Металургійного ВДВС міста Кривий Ріг від 11.10.2018 року № 258 заборгованість відповідача по сплаті аліментів станом на 01.10.2018 року становить 12826,67 грн.

Після розірвання шлюбу відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків та ніяких взаємин з дитиною не підтримує.

Дитина постійно проживає з матір`ю, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги просила задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечила.

Відповідач ОСОБА_2 повідомлений судом належним чином за останньою відомою суду адресою його реєстрації.

Третя особа: Служба у справах дітей Дніпровського району м. Києва надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності.

У відповідності до п.2 ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду.

Судом встановлено, що 21.09.2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції м. Києва між сторонами було зареєстровано шлюб від якого мають сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13.01.2016 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26.02.2016 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 , на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 400 грн. щомісячно, починаючи з 28 січня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Металургійного ВДВС міста Кривий Ріг від 11.10.2018 року № 258 заборгованість відповідача по сплаті аліментів станом на 01.10.2018 року становить 12826,67 грн.

Дитина постійно проживає з матір`ю, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 29 ч.4 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає.

У відповідності до ч.1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою .

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Висновком органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 26.06.2019 року № 12, визнано за можливе визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_1 1987 року народження.

За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Таким чином, враховуючи, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дитини, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України.

По даній справі відповідач має сплатити позивачу судовий збір в розмірі - 768,40 грн.

Керуючись ст. ст. 160,161,141,19 Сімейного Кодексу України, ст. 31 ЦК, ст. 29 ЦК України, ст.ст. 141, 280-283 ЦПК , суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Дніпровського району м. Києва про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце постійного проживання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у справі в сумі 768,40 грн.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . ІПН НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , остання відома адреса: АДРЕСА_1 .

Третя особа: Служба у справах дітей Дніпровського району м. Києва адреса: м. Київ бул. Праці 1/1.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безспосередньо до Київського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5, п.п.15 п. 1 Розділу ХШ ПерехіднихПоложень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: