Житомирський апеляційний суд
Справа №289/225/18 Головуючий у 1-й інст. Невмержицький І. М.
Категорія 23 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання Добровольської Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №289/225/18 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вишевичі» про дострокове розірвання договору оренди землі

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вишевичі» на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 27 березня 2018 року, ухвалене суддею Невмержицьким І.М. у м. Радомишль

в с т а н о в и в:

У лютому 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила розірвати договір оренди земельної ділянки, який укладений між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вишевичі» (далі - ТОВ Вишевичі»). В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 19.02.2015 р. між нею та ТОВ «Вишевичі» укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,5858 га, кадастровий номер НОМЕР_1 . З дня укладення договору вона жодного разу не отримувала орендну плату, що є істотним порушенням умов договору, а відтак і підставою для його розірвання.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 27 березня2018 року позовні вимоги задоволено повністю. Розірвано договір оренди земельної ділянки загальною площею 0,5858 га з кадастровим номером НОМЕР_1 від 19.02.2015 р., укладені між ОСОБА_1 та ТОВ «Вишевичі». Вирішено питання відшкодування судових витрат.

Не погодившись із судовим рішенням ТОВ «Вишевичі» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та закрити провадження у даній справі. В обґрунтування вимог зазначає, що судом порушені правила юрисдикції загальних судів. Так, на момент подання позову та відкриття провадження у даній справі відносно ТОВ «Вишевичі» було порушено провадження про його банкрутство господарським судом Житомирської області. У зв`язку з чим, дана справа не могла бути розглянута Радомишльським райсудом Житомирської області в порядку цивільного судочинства, оскільки такий спір повинен розглядатися господарським судом, в межах справи про банкрутство відповідача. Крім того зазначає, що орендуючи земельні ділянки, відповідач має можливість здійснювати господарську діяльність, отримувати прибуток та направляти отримані грошові кошти на погашення грошових вимог кредиторів боржника. Разом з тим з винесенням ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство пов`язуються певні правові наслідки.

Зокрема, вводиться мораторій на задоволення вимог кредиторів; розгляд вимог конкурсних, забезпечених і поточних кредиторів та вирішення майнових спорів здійснюється в порядку, передбаченому Законом; арешт майна боржника чи інші обмеження щодо розпорядження майном боржника можуть застосовуватися виключно господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство.

Отже, установлення юрисдикційності всіх майнових спорів господарському суду, який порушив справу про банкрутство, має на меті як усунення правової невизначеності, так і захист прав кредитора, який може реалізувати своєчасно свої права і отримати задоволення своїх вимог.

Крім того, ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи, передбачав ситуації, коли таке провадження не могло бути закінчене у цивільному порядку. Також, справу розглянуто за відсутності відповідача, якого не було належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання, що є безумовною підставою для скасування судового рішення згідно із п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України.

Представник позивача адвокат Матківська О.Г. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. При цьому зазначила, що предметом даного спору є припинення договірних зобов`язань між сторонами, будь-які майнові вимоги до відповідача заявлені не були, а тому положення ст.20 ГПК України, ч.4 ст. 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не може бути застосована до даного спору, оскільки, вказані норми встановлюють обов`язкову вимогу стосовно підсудності саме для майнових спорів та з майновими вимогами до боржника, чого у цій справі немає. Посилання відповідача на постанову Великої Палати Верховного Суду у справі №372/3584/16-ц та постанову Вищого господарського суду України у справі 922/1282/17 є безпідставними, оскільки предмети спору у вказаних справах не є аналогічними з даною справою. Отже, вирішення даного спору в порядку цивільного судочинства ніяким чином не вплине на здійснення щодо відповідача процедури банкрутства, на формування обсягу майнових активів відповідача як боржника, за рахунок яких буде можливе задоволення вимог кредитора і орендні правовідносини між сторонами даного спору не вплинуть на права та законні інтереси кредиторів відповідача у справі про банкрутство.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, з невідомих суду причин. Хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення судових повісток позивачу та керуючому санацією ТОВ «Вишевичі» Прядко А.М., а також розміщене на офіційному веб-сайті судової влади України оголошення про виклик до суду відповідача.

За приписами ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотання, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів здійснює розгляд справи за відсутності всіх учасників справи, які не з`явились в судове засідання та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст.367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,5858 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , цільове призначення - для ведення селянського господарства, розташованої на території Вишевицької сільської ради Радомишльського району Житомирської області, що підтверджується Інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку (т.1 а.с.12).

Встановлено, що 19 лютого 2015 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Вишевичі» був укладений договір оренди вищевказаної земельної ділянки строком на 10 років. Копія даного договору була витребувана та долучена до матеріалів справи під час апеляційного розгляду за клопотанням представника позивача в порядку положень ч. 2, 3 ст.367 ЦПК України (т.1 а.с.80).

На виконання зобов`язань, визначених у пункті 8 договору ОСОБА_1 передала ТОВ «Вишевичі» в строкове платне користування на 10 років належну їй земельну ділянку, що не заперечується відповідачем.

Згідно пунктів 9 та 11 договору орендна плата за користування земельною ділянкою 0,5858 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , становить 400 грн., обчислюється з урахуванням індексації і вноситься до 31 грудня поточного року.

У разі невнесення орендної плати або внесення у неповному розмірі у строки, визначені договорами оренди, справляється пеня у розмірі 0,2% несплаченої суми за кожен день прострочення платежу але не більше подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу (п.14 договору).

Пунктом 29 договору оренди землі передбачено право орендодавця вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати, а пункт 39 надає право припинити дію договору шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором (т.1 а.с.198-201).

Зі змісту відомостей з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів та утримання податків, дохід за передану позивачем ОСОБА_1 в оренду земельну ділянку відповідачем не виплачується з 2015 р. (т.1 а.с.11).

Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі», тощо.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 32 зазначеного Закону на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Згідно із п.«д» ч.1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди.

Встановивши під час розгляду справи, що з часу укладення договору оренди землі відповідач жодного разу не виконав свого обов`язку щодо виплати ОСОБА_1 орендної плати, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позову та розірвання даного договору оренди внаслідок невиконання відповідачем істотних умов договору щодо сплати орендної плати.

Доводи апеляційної скарги висновків суду в означеній частині не спростовують, оскільки ТОВ «Вишевичі» не надало жодного доказу на підтвердження сплати ОСОБА_1 орендної плати за увесь час дії договору оренди.

Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції правил юрисдикції загальних судів є безпідставними виходячи з наступного.

Відповідно до вимог статті 4-1 ГПК України господарські суди вирішують господарські спори у порядку позовного провадження, передбаченому цим Кодексом. Господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Пунктом 1-1 Розділу X Прикінцевих та Перехідних Положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції, що набрала чинності з 19.01.2013 року передбачено, що положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом. Положення цього Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Встановлено, що відносно ТОВ «Вишевичі» господарським судом Житомирської області 06.03.2017 порушено справу про банкрутство № 906/104/17.

Ухвалою суду від 26.10.2017 у справі № 906/104/17 припинено процедуру розпорядження майном та введено процедуру санації ТОВ «Вишевичі», яку продовжено в подальшому на 6 місяців - по 26.10.2018 (т.1 а.с.43-55).

За приписами частини 2 статті 4-1 ГПК України справи про банкрутство розглядаються в порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство.

Пунктом 7 частини 1 статті 12 ГПК України визначено, що господарським судам підвідомчі спори з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником.

Відповідно до ст. ст.13,15 ГПК України підсудність справ визначається за предметними і територіальними ознаками. Виняток з цього правила становить виключна підсудність справ.

Частиною 9 статті 16 ГПК України (виключна підсудність справ) передбачено, що справи у майнових спорах, передбачених пунктом 7 частини 1 статті 12 цього Кодексу, розглядаються господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Разом з цим частиною 4 статті 10 Закону про банкрутство визначено, що суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником.

Особливість вирішення таких спорів полягає в тому, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом, який розглядає справу про банкрутство, без порушення нових справ з метою судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Частина 4 статті 10 Закону про банкрутство відносить до підвідомчості господарських судів справи зі спорів, пов`язаних з майновими вимогами до боржника, до яких, крім названих у зазначеній статті Закону, слід відносити також й інші спори з майновими вимогами до боржника, а саме: спори про визнання права власності, повернення майна, розірвання договорів, спори, пов`язані з майновими вимогами учасників (акціонерів) до боржника і дана норма кореспондується з положеннями п. 7 ч. 1 ст. 12 ГПК України та застосовується незалежно від суб`єктного складу сторін.

Предметом судового розгляду є спір про розірвання договору оренди земельної ділянки, укладеного 19 лютого 2015 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Вишевичі», внаслідок невиконання останнім істотних умов договору, проте вимог майнового характеру позивачем не заявлено.

Відповідачем не надано суду жодного доказу на підтвердження того, що на спірній земельній ділянці, або в ній знаходиться будь-яке майно ТОВ «Вишевичі», яке можна було би вважати активом боржника, що в подальшому може бути направлений на погашення грошових вимог кредиторів боржника.

Таким чином, даний спір не стосується питання щодо формування активу боржника, а тому не є пов`язаним із здійсненням провадження у справі про банкрутство ТОВ «Вишевичі» (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019р. у справі № 289/2217/17).

З огляду на наведене, посилання відповідача на порушення судом першої інстанції правил юрисдикції загальних судів, а відтак і наявність підстав для закриття провадження у даній справі, є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги в частині неналежного повідомлення відповідача про день, час та місце судового засіданні є безпідставними, оскільки матеріали справи містять відомості про отримання відповідачем виклику в судове засідання на 27 березня 2018 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення судової повістки (т.1 а.с.27).

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вишевичі» залишити без задоволення, а рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 27 березня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 липня 2019 року.

Головуючий: Судді: