ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/1075/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2019 р.

Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Іщенко І.М., за участю секретаря Клисак Н.Г.,розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ

В серпні 2018 р. Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 06.09.2005 року між банком та відповідачем був укладений договір № б/н, відповідно до якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 2 000,00 гривень на платіжну картку зі сплатою 36% річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у Заяві. Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, станом на 17.06.2018 року, утворилась заборгованість у розмірі 44536,00 гривень, яка складається з наступного: 10686,91 гривень - заборгованості за кредитом, 16901,07 гривень - заборгованості по процентам за користування кредитом, 14351,07 гривень - заборгованості за пенею, 500,00 гривень - штрафу (фіксованої частини), 2096,95 гривень - штрафу (процентної складової), і яку позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Представник позивача ОСОБА_2 підтримав позовні вимоги в повному обсязі, в поясненнях на підготовчому засіданні та попередніх судових засіданнях вказав, що позивач ОСОБА_3 отримав в серпні 200 році кредитні кошти, не виконав зобов`язання в повному обсязі, продовжив термін користування кредиту, відсотки нараховані відповідно умов договору, позовна давність не сплинула, просив винести рішення у його відсутність ( а.с.226 ).

Відповідач ОСОБА_1 в підготовчому засіданні частково визнавав позовні вимогам, пояснивши що він отримував кредитні кошти 06.09. 2005 році, потім продовжував термін користування кредитною карткою, але не згоден в розмірами заборгованості станом на 07.08.2018 року, уклав угоду із захисноком ОСОБА_4 на представництво, в подальшому було ним було надано відзив на позов і заява про розгляд справи у його відсутність ( а.с.197)

Представник відповідача захисник Малюк О.П. надала заяву про розгляд справи у її відсутність. ( а.с.225). В підготовчому та попередніх судових засіданнях

надала суду відзив на позов (а.с. 188-195) , заявлений позов визнала частково, просила суд прийняти до уваги правову позицію відповідача, викладену в запереченнях на відповідь, і пояснила, що відповідач ОСОБА_1 6 вересня 2005 року уклав з АТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір, відповідно до якого він отримав кошти. Заборгованість за відсотками у розмірі 16901,07 гривень нарахована банком незаконно, що у шість разів більше, ніж це передбачено умовами кредитного договору. Не заперечує проти стягнення заборгованості за відсотками за період часу з 1 жовтня 2017 року по 17 червня 2018 року у розмірі 2740,53 гривень, яка нарахована згідно формули, наданої банком, з моменту, коли кредит перейшов в стан простроченого. Розмір пені, нарахованої в колонці розрахунку заборгованості «Нараховано пені за прострочене зобов`язання» взагалі не передбачений умовами кредитного договору та є незаконним. Пеня, зазначена в колонці розрахунку заборгованості «Пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.», нарахована за весь період нарахування заборгованості по кредиту, просить розмір пені зменшити та застосувати строк позовної давності стягнення в межах одного року, тобто з 17 червня 2017 року по 17 червня 2018 року у розмірі 1000,00 гривень. Визнала заборгованість за кредитом відповідача перед банком в розмірі 10 686 грн 91 коп ( а.с.195).

У 2014 році АТ КБ «ПриватБанк» односторонньо змінив умови кредитного договору внутрішнім наказом, а саме: змінив формулу нарахування відсотків за прострочення кредиту, боржників банку про це не повідомив, тому відповідач не знав про зміну умов кредитного договору. Банком не надано жодних доказів про те, що відповідач був повідомлений належним чином про нові зміни умов кредитного договору. Просить позов задовольнити частково, стягнути із відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором від 06.09.2005 року в розмірі 14 427 грн, яка складається із заборгованості по кредиту в розмірі 10 686 грн 91 коп, заборгованості по процентам в розмірі 2740 грн 53 коп та заборгованості по пені в розмірі 1000 грн, у задоволенні позову в частини стягнення з відповідача ОСОБА_1 штрафів відмовити ( а.с. 188-195 )

Представник позивача ОСОБА_5 надала до суду відповідь на відзив (а.с.163-169), згідно яких зазначено, що договір укладений відповідно до чинного законодавства та є договором приєднання. Відсотки, пеня та штраф нараховані правомірно згідно умов договору, одночасне стягнення штрафу і пені, які є формами неустойки, не суперечить ст.61 Конституції України (+а.с.216- 221)

Суд, вислухавши пояснення представника позивача і представника відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 6 вересня 2005 року відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 2000,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що підтверджується копією листа- заяви ( а.с.1), та Умовами надання банківських послуг ( а.с.15). Відповідач отримав кошти, але своїх зобов`язань у повному обсязі не виконав, що підтверджується розрахунком заборгованості ( а.с.6-10).

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Звертаючись до суду з позовною заявою, АТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором, яка включає в себе також пеню в розмірі 14351,07 гривень, штраф (фіксовану частину) у розмірі 500,00 гривень та штраф (процентну складову) у розмірі 2096,95 гривень.

Згідно ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Позиція про неможливість подвійного притягнення до відповідальності також викладена в Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України № 6-2003цс15 від 21.10.2015 р., в якій зазначено, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Відповідно до п.2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається в день нарахування процентів по кредиту.

У той самий час, згідно з п.2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Тому у частині позовних вимог про стягнення штрафів необхідно відмовити.

При розгляді справи суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення процентів підлягають задоволенню частково, про що зазначає наступне:

Відповідно до п.1.1.3.2.4 Умов та правил надання банківських послуг банк має право здійснювати зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту, зобов`язаний не менше, ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, в тому числі в виписці по картрахунку. Якщо на протязі 7 днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови.

Розмір базової відсоткової ставки - 3% в місяць (36% річних) зазначений в Анкеті-заяві про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, яка підписана відповідачем, та в Довідці про умови кредитування, в якій містяться тарифи банку.

З матеріалів справи вбачається, що процентна ставка за користування кредитом з 01.01.2013 р. була односторонньо змінена банком до 2,5% в місяць (30% річних), з 01.09.2014 р. збільшена до 2,9 % в місяць (34,8% річних), а з 01.04.2015 р. до 3,6 % в місяць (43,2% річних).

Згідно ч.1 ст.652 ЦК України 2003 року у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на час підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У частині четвертій указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Вищезазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року № 6-57цс12.

В судовому засіданні встановлено, що позивач належним чином не повідомив відповідача про збільшення вдвічі процентної ставки за прострочений кредит, при розгляді справи не надав доказів належного повідомлення відповідача про зміну тарифів відповідно до п.1.1.3.2.4 Умов та правил надання банківських послуг та вимог ст.ст.652 , 1056-1 ЦК України.

Суд приходить до висновку, що позивачем нараховувались проценти у розмірі більшому, ніж було визначено умовами договору, всупереч ст.ст.652 , 1056-1 ЦК України щодо заборони збільшення банком процентної ставки в односторонньому порядку.

Вирішуючи питання про розмір заборгованості по процентам, суд погоджується із розрахунками, наданими відповідачем по справі ( а.с188-195), які вважає обгрунтованими та такими, що підтверджуються наданими суду доказами. Тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача заборгованість по процентам у розмірі 2740,53 гривень.

Вирішуючи питання про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за пенею, суд виходить з наступного:

Як вбачається із розрахунку заборгованості (а.с. 6-10), з 1 червня 2017 року банк щомісячно нараховував пеню у розмірі 50,00 гривень відповідно до умов п.2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг, а з 1 листопада 2017 року по 17 червня 2018 року щомісячно нараховував пеню у розмірі 100 гривень.

Згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Представник відповідача просив застосувати спеціальну позовну давність в один рік до пені. Тому підлягає стягненню пеня в межах строку, встановленого ч.2 ст. 258 ЦК України за період з 17 червня 2017 року по 17 червня 2018 року у розмірі 1000,00 гривень.

Вищезазначене узгоджується з Постановою Верховного Суду України від 8 червня 2016 року № 6-3006цс15, згідно якої аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Крім того, відповідно до п.2.1.1.12.2.2 Умов та правил надання банківських послуг у разі виникнення прострочених зобов`язань із терміном прострочки понад 90 днів, Клієнт сплачує Банку пеню в розмірах, зазначених в Тарифах, що діють на дату нарахування.

У зв`язку з тим, що в Анкеті-заяві про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, підписаній відповідачем, та Довідці про умови кредитування, в якій викладені Тарифи банку, не зазначений розмір пені, яка нараховується відповідно до п.2.1.1.12.2.2 Умов та правил надання банківських послуг у разі виникнення прострочених зобов`язань із терміном прострочки понад 90 днів, тому суд не приймає доводи позивача про те, що пеня, нарахована в колонці розрахунку заборгованості «Нараховано пені за прострочене зобов`язання» відповідно до п.2.1.1.12.2.2 Умов та правил надання банківських послуг підлягає стягненню з відповідача.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що стягненню підлягає заборгованість за кредитним договором № б/н від 06.09.2005 року у розмірі 14427,44 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 10686,91 гривень, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 2740,53 гривень, заборгованості за пенею за період з 17 червня 2017 року по 17 червня 2018 року у розмірі 1000,00 гривень.

При розподілі судових витрат суд враховує, що позов задоволено частково, тому судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволених позовних вимог відповідно ст.141 ЦПК України.

Приймаючи до уваги, що позивачем сплачений судовий збір в розмірі 1762 грн, враховуючи ціну позову 44 536 грн ( а.с.1), в позовні вимоги задоволені частково в розмірі 14 427,44 гривень,суд вважає на підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати стягнути пропорційно частині задоволених позовних вимог, а саме 768 грн 40 коп, в іншій частині стягнення судових витрат відмовити.

Керуючись ст.ст.256 , 258 , 267 , 525 , 526 , 530 , 549 , 551 , 652 , 1046-1050 , 1054 ЦК України, ст.ст.10, 19, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», (місцезнаходження: м.Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, 50) заборгованість за кредитним договором № б/н від 06.09.2005 року у розмірі 14427,44 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 10686,91 гривень, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 2740,53 гривень, заборгованості за пенею за період з 17 червня 2017 року по 17 червня 2018 року у розмірі 1000,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», місцезнаходження: м.Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, 50 сплачений позивачем судовий збір у розмірі 768 грн 40 коп гривень.

У задоволенні інших частини позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: І. М. Іщенко