Придніпровський районний суд м.Черкаси
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 711/11411/17

Номер провадження 2/711/223/19

18 липня 2019 року

Придніпровський районний суд міста Черкаси у складі:

головуючий суддя: Кондрацька Н.М.,

при секретарі: Мелещенко О.В.,

за участі представника позивача: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики та зустрічним позовом представника ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_4 про визнання договору позики недійсним,

встановив:

ОСОБА_2 звернувся 19.12.2017р. до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позову зазначив, 23 листопада 2016 року між ним та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір позики (далі - Договір), згідно якого ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_2 , 42 000 доларів США - еквівалент 1 092 000 грн. 00 коп., та зобов`язалася повернути позику єдиною сумою, у готівковому порядку, шляхом передачі коштів у валюті позики (долари США), не пізніше 15 березня 2017 року.

Згідно з п.3.3 договору позики, підтвердженням передачі коштів є розписка позичальника ( ОСОБА_3 ) про отримання коштів від позикодавця ( ОСОБА_2 ).

Згідно з п. 3.4 Договору, відповідач зобов`язалася протягом 5 днів після отримання коштів, передати позивачу в заставу (іпотеку) належні їй земельну ділянку та житловий будинок. У зв`язку з цим, 23.11.2016 року між позивачем та відповідачем було укладено договір іпотеки серія-НВА №496569.

Але відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконала, грошові кошти у вказаний строк до 15 березня 2017 року не повернула, чим спричинила порушення зобов`язання та виникнення заборгованості.

17.10.2017 року, позивачем ОСОБА_2 було направлено відповідачу письмову вимогу повернути йому грошові кошти у сумі 42 000 доларів США. Зазначена вимога була отримана відповідачем 19.10.2017 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, проте відповідачем не було виконано взяті на себе зобов`язання за договором позики.

Разом з тим, з огляду на порушення відповідачем грошового зобов`язання, позивач вважає, що має право на стягнення 3 % річних відповідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки 3% проценти річних, про які йдеться у частині другій статті 625 ЦК України, необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених статтею 536 та процентів за договором позики передбачених статтею 1048 Кодексу. Стягнення 3% процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов`язання і одночасно способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов`язанням сплатити кошти.

Відповідно до розрахунків, долучених у якості додатків до позовної заяви, розмір 3% річних становить 25 884 (двадцять п`ять тисяч вісімсот вісімдесят чотири) грн. 74 коп.

Частиною 1 статті 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ч.1 ст. 550 Цивільного кодексу України).

Так, згідно з п.6.2 договору позики від 23 листопада 2016 року, у випадку прострочення, неповернення повністю або частково суми позики, позичальник сплачує позикодавцю штраф у розмірі 0,5% (нуль цілих п`ять десятих відсотків) від суми позики за кожен день такого прострочення.

Тому, аналіз вищезазначених правових норм, надає позивачу право звернутися до відповідача з вимогою про стягнення неустойки за несвоєчасне виконання нею грошового зобов`язання.

Відповідно до розрахунків, долучених у якості додатків до позовної заяви, розмір неустойки становить 1 574 669 (один мільйон п`ятсот сімдесят чотири тисячі шістсот шістдесят дев`ять) грн. 25 коп.

З огляду на вищевикладене, позивач просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 на його користь грошові кошти в сумі 2 745 767грн. 99коп., з яких 1 145 214грн. - сума боргу за договором позики, 25 884грн. 74 коп. - 3% відсотки річних, 1574 669грн. 25 коп. - неустойка, та стягнути судовий збір.

Ухвалою суду від 22 січня 2018 року провадження у справі відкрито та призначене підготовче засідання з розгляду даної справи.

14.12.2017р. позивачем було подано суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на ј частину земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 та 49/300 частин житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 і належить ОСОБА_3 на праві приватної власності нерухоме майно, яке належить відповідачу на праві приватної власності.

Ухвалою суду від 22.01.2018р. задоволено заяву позивача про забезпечення позову.

03.01.2018р. позивач звернувся до суду з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешті на автомобіль Mercedes-Benz Sprinter 2006 року випуску та автомобіль Volkswagen Transporter 2004 року випуску, які зареєстровані за відповідачем ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 22 січня 2018 року відмовлено позивачу у задоволенні його заяви про забезпечення позову.

28.02.2018р. позивачем повторно подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешті на автомобіль Mercedes-Benz Sprinter 2006 року випуску та автомобіль Volkswagen Transporter 2004 року випуску, які зареєстровані за відповідачем ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 04.04.2018 року відмовлено позивачу у задоволенні його заяви про забезпечення позову.

07.03.2018р. на адресу суду надійшов зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особи без самостійних вимог - ОСОБА_4 про визнання договору недійсним.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 , зазначила, що 23.11.2016 року було укладено договір позики між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , за яким ОСОБА_3 нібито отримала від ОСОБА_2 грошову позику в розмірі 42000 доларів США із кінцевою датою повернення 15.03.2017 року. Відповідач наполягає, що не отримувала вказані кошти, адже договір та розписка складалися у відповідності до договору позики, укладеного між ОСОБА_2 та чоловіком ОСОБА_3 - ОСОБА_4 . У відповідності до договору між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , останній 15.02.2014 року отримав грошову позику в розмірі 50000 доларів США із кінцевою-датою повернення 15.02.2015 року. За час існування позики ОСОБА_4 окрім відсотків здійснив погашення суми позики в розмірі 8000 доларів США. На початку листопада 2016 року ОСОБА_4 звернувся до позивача за зустрічною пропозицією написати розписку про те, що нібито ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_2 грошову в розмірі 42000 доларів США, тобто за сумою, яка залишилася до погашення за умовами договору позики від 15.02.2014 року. Обґрунтування здійснення дій - заспокоєння ОСОБА_2 щодо дійсного повернення суми позики із подальшим укладенням договору іпотеки, адже стосунки між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 погіршилися через існування непогашеної позики.

Позивач дійсно перебувала у нотаріуса для укладення договору іпотеки, але кошти в розмірі 42000 доларів США від відповідача не отримувала, реально договір позики не укладала.

Наявний договір позики від 23.11.2016 року укладено без наміру створення правових наслідків між позивачем та відповідачем, отриманням та поверненням коштів позивачем, адже кошти надані за іншим договором позики ще у 2014 році ОСОБА_4 В усних розмовах відповідач підтверджує даний факт, але кошти вимагає саме із відповідача, яка кошти не отримувала, не мала на правових наслідків із повернення позики.

Тому, керуючись ст. 203, 2015 та 234 ЦК України, позивач просила визнати недійсним договір позики від 23.11.2016р., укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 через його фіктивність.

Ухвалою суду від 12.03.2018р. об`єднано цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики та зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_4 , про визнання недійсним договору позики та присвоєно номер справи 711/11411/17.

07.03.2018р. від представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Яцюка М.В,, надійшло клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи. Також представником відповідача надано відзив на позовну заяву ОСОБА_2 , з якого вбачається, що відповідач вважає позовну вимогу позивача ОСОБА_2 про стягнення з відповідача неустойки в розмірі 1 574 699грн. занадто великою і при вирішенні цього питання суд зобов`язаний встановити баланс між застосуванням до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного , а не покладеного розміру збитку, завданих в результаті конкретного правопорушення, тому при вирішенні даного питання просив суд прийняти до уваги зазначене.

03.04.2018р. на адресу суду надійшли письмові пояснення третьої особи ОСОБА_4 , з яких вбачається, що ОСОБА_5 у 2014 році через фінансові проблеми звернувся до ОСОБА_2 з проханням надати йому позику в розмірі 50000грн., яку він отримав, про що 15.02.2014р. склав відповідну розписку. Оскільки в повному обсязі він не зміг повернути ОСОБА_2 кошти, між ОСОБА_2 та його дружиною ОСОБА_3 було укладено договір позики на частину неповернутих коштів отриманих ним раніше, а саме на 42000 доларів США та укладено договір іпотеки. Тому зазначає, що укладений договір між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дійсно є фіктивним, адже обидві сторони знали, що він укладається без фактичного передання коштів, договір виконуватися не буде, адже ОСОБА_3 не отримувала цих коштів. Також зазначив, що просить проводити розгляд справи за його відсутності.

Ухвалою суду від 26 квітня 2018 року задоволено клопотання представника відповідача за первісним позовом про призначення судової почеркознавчої експертизи та зупинено провадження у справі.

Постановою апеляційного суду Черкаської області від 27 червня 2018 року ухвалу суду від 26 квітня 2018р. про призначення почеркознавчої експертизи скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою суду від 05 вересня 2018 року зупинено провадження у даній справі до набрання законної сили рішенням по справі ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договору та розписки недійсними.

Ухвалою суду від 27 березня 2019 року провадження у справі відновлено та призначене судове засідання.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, обґрунтовуючи їх обставинами викладеними у позовній заяві. Також зазначив, що зустрічні позовні вимоги не визнає, однак через неодноразову неявки в судове засідання відповідача ОСОБА_3 , як позивача по зустрічним позовним вимогам, вважає, що такі позовні вимоги підлягають залишенню без розгляду на підставі ч.5 ст. 223 ЦПК України.

Відповідач по первинним позовним вимогам та позивач за зустрічними позовними вимогами - ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з`явилась, про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила.

Представник відповідача - адвокат Яцюк М.В. в судове засідання не з`явився. Надав суду письмову заяву, в якій зазначив, що з травня 2019 року він призупинив надання правової допомоги ОСОБА_3 . Тому на даний час, до поновлення надання правової допомоги, просить не надсилати йому повідомлення по даній справі.

Враховуючи думку представника позивача за первісними позовними вимогами, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно п.3 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою.

Відповідно до ч.5 ст.223, п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи. Аналіз змісту зазначених норм закону свідчить, що причини повторної неявки позивача процесуального правового значення не мають, оскільки ці положення закону спрямовані на дотримання розумних строків розгляду справи і недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які з`являються до суду.

Натомість процесуальна поведінка відповідача по первинним позовним вимогам та позивача за зустрічними позовними вимогами - ОСОБА_3 свідчить про неналежне виконання нею своїх процесуальних обов`язків, оскільки вона всупереч вимог ч.3 ст.131 ЦПК України не з`являється в судові засідання без поважних причин, не надала згоди на розгляд справи без її участі.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги підлягають залишенню без розгляду.

Таким чином, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані сторонами заяви по суті, дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини за первісними позовними вимогами ОСОБА_2 ..

23.11.2016р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір про надання позики (а.с. 7-8).

Як вбачається із змісту даного договору, розмір позики складає 42 000 доларів США (що на дату його складання є еквівалентом 1092000,0грн.).

Пунктом 3.3 цього договору сторони визначили, що підтвердженням передачі коштів є розписка Позичальника про отримання коштів від Позикодавця.

Термін позики визначається з моменту набуття чинності цим Договором і до 15 березня 2017 року включно (п. 4.1 Договору). Термін, визначений у п. 4.1 цього Договору, може бути продовжений виключно за погодженням Сторін (п. 4.2 Договору).

На виконання зазначеного пункту 3.3 договору, 23.11.2016р. ОСОБА_3 склала відповідну розписку про отримання нею від ОСОБА_2 коштів в сумі 42000 доларів США (а.с. 9).

Крім того, сторони визначили, що Позичальник зобов`язується на протязі 5 днів після отримання позики, передати Позикодавцю в заставу (іпотеку) належні йому земельну ділянку та житловий будинок (п. 3.4 Договору).

На виконання зазначеного пункт Договору, 23.11.2016р. був укладений та нотаріально засвідчений договір іпотеки, між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , предметом іпотеки є земельна ділянка, площею 0,25га та житловий будинок з підвалом та надвірними спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 та за умовами якого ОСОБА_3 , як іпотекодавець передає, а ОСОБА_2 , як іпотекодержатель приймає в іпотеку предмет іпотеки, в якості забезпечення зобов`язання за договором позики, укладеного між цими сторонами 23 листопада 2016 року (а.с. 10-12).

Таким чином, позивач своє зобов`язання за укладеним між сторонами Договором виконав належним чином, внаслідок чого відповідачем було отримано обумовлену позику.

Разом з тим, відповідач порушив умови Договору та у визначений сторонами строк не повернула позику, а тому позивач був вимушений звернутися до суду з даним позовом.

Тож між сторонами виник спір з приводу виконання договірних зобов`язань, який регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК) та умовами, укладеного між сторонами договору.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом положень ст.526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК).

Відповідно до ст. 533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

За таких обставин, враховуючи, що відповідачем допущено прострочення виконання зобов`язання за договором позики, то він зобов`язаний повернути позивачеві суму позики в розмірі 1 145 214грн., що є еквівалентом 42000 доларів США, за курсом НБУ станом на день звернення з позовом (19.12.2017р.) за курсом НБУ 1 долар США коштує 27, 267грн., а тому позов підлягає задоволенню.

Таким чином, з огляду на порушення відповідачем грошового зобов`язання, позивач ОСОБА_2 має право на стягнення 3 % річних відповідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки 3% проценти річних, про які йдеться у частині другій статті 625 ЦК України, необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених статтею 536 та процентів за договором позики передбачених статтею 1048 Кодексу. Стягнення 3% процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов`язання і одночасно способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов`язанням сплатити кошти.

Відповідно до розрахунків здійснених позивачем та долучених у якості додатків до позовної заяви, розмір 3% річних становить 25 884 (двадцять п`ять тисяч вісімсот вісімдесят чотири) грн. 74 коп. Суд погоджується з таким розрахунком та вважає, що саме ця сума має бути стягнута з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача.

Крім того, частиною 1 статті 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ч.1 ст. 550 Цивільного кодексу України).

Так, згідно з п.6.2 договору позики від 23 листопада 2016 року, у випадку прострочення, неповернення повністю або частково суми позики, позичальник сплачує позикодавцю штраф у розмірі 0,5% (нуль цілих п`ять десятих відсотків) від суми позики за кожен день такого прострочення.

Тому, враховуючи здійснений позивачем розрахунок, який суд вважає вірним, розмір неустойки становить 1 574 669 (один мільйон п`ятсот сімдесят чотири тисячі шістсот шістдесят дев`ять) грн. 25 коп. За таких обставин, вимога позивача про стягнення неустойки за несвоєчасне виконання нею грошового зобов`язання також підлягає до задоволення в повному обсязі.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики підлягають до задоволення в повному обсязі і слід стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 кошти в сумі 2 745 767грн. 99коп., з яких 1 145 214грн. - сума боргу за договором позики, 25 884грн. 74 коп. - 3% відсотки річних, 1574 669грн. 25 коп. - неустойка.

Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, то суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є інвалідом другої групи, що підтверджується відповідним пенсійним посвідченням серії НОМЕР_2 (а.с. 77), а відтак згідно з п.9 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» він звільнений від сплати судового збору.

В той же час, суд враховує, що відповідач ОСОБА_3 також є інвалідом другої групи (а.с. 84), тому суд приходить до висновку, що судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Разом з тим, при звернення до суду заявами про забезпечення позову від 14.12.2017р. та 03.01.2018р. позивачем ОСОБА_2 було сплачено судовий збір в розмірі 320грн., що підтверджуєтеся відповідною квитанцією №0.0.915980581.1 від 15.12.2017р. у ПАТ «ПриватБанк» (а.с. 23а) та кошти в сумі 320 грн., що підтверджується квитанцією № 28787081 від 27.12.2017р. АБ «Украгазбанк» (а.с. 36).

Таким чином, враховуючи клопотання представника позивача ОСОБА_1 про повернення помилково сплаченого судового збору, суд вважає за необхідне повернути ОСОБА_2 помилково сплачені ним кошти на рахунок Придніпровського районного суду м. Черкаси за рахунок державного бюджету.

На підставі ст. ст. 526, 533, 1046, 1049, 1050, 1054 ЦК України, керуючись ст. ст. 5, 10, 13, 19, 76, 77, 81, 133, 141, 263, 264, 265ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_2 (1959 р.н., проживає в АДРЕСА_3 , інд. номер НОМЕР_3 ) до ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , остання відома адреса проживання: АДРЕСА_1 , ідн. Номер НОМЕР_4 ) про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.

Зустрічний позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_4 про визнання договору позики недійсним - залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , остання відома адреса проживання: АДРЕСА_1 , ідн. Номер НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_2 (1959 р.н., проживає в АДРЕСА_3 , інд . номер НОМЕР_3 ) кошти в сумі 2 745 767грн. 99коп., з яких 1 145 214грн. - сума боргу за договором позики, 25 884грн. 74 коп. - 3% відсотки річних, 1574 669грн. 25 коп. - неустойка.

Повернути на користь ОСОБА_2 (1959 р.н., проживає в АДРЕСА_3 , інд. номер НОМЕР_3 ), за рахунок коштів Державного бюджету України суму судового збору в розмірі 320 (триста двадцять)грн., сплаченого за квитанцією №0.0.915980581.1 від 15.12.2017р. у ПАТ «ПриватБанк» та суму судового збору в розмірі 320 (триста двадцять)грн., сплаченого за квитанцією № 28787081 від 27.12.2017р. АБ «Украгазбанк».

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Н. М. Кондрацька