ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/692/19 Доповідач - Ткач З.Є.
Категорія - 351000000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Ткач З.Є.

суддів: Ткач О. І., Ходоровський М. В.,

за участю секретаря Романюк Х.Ю.,

з участю ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/20430/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 березня 2019 року, ухваленого суддею Герчаківська О.Я., повний текст рішення складено 27 березня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції у Тернопільській області про стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної екологічної інспекції у Тернопільській області (надалі - Інспекція) про стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що для участі у конкурсі на зайняття посади державної служби завідувача сектору правового забезпечення Державної екологічної інспекції у Тернопільській області 14 серпня 2018 року ним були подані документи, передбачені п.19 Порядку проведення конкурсу на зайняття посад державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року № 246. Згідно абзацу 12 цього пункту, особа, яка виявила бажання взяти участь у конкурсі, може подавати додаткові документи стосовно досвіду роботи. Відтак, ОСОБА_1 подав також копії відповідних аркушів військового квитка, довідки про безпосередню участь в антитерористичній операції та лист з Міністерства оборони України, надісланий у відповідь на запит на інформацію.

16 серпня 2018 року на адресу позивача надійшов лист за підписом голови конкурсної комісії Інспекції, в якому повідомлялось про необхідність внесення змін до п. 18 та п. 31 особової картки форми П2-ДС. Того ж дня позивач надіслав на електронну адресу заяву, в якій вказав, що подібні вимоги не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства. У відповідь отримав лист, в якому зазначалося, що відповідно до умов проведення конкурсу на зайняття посади державної служби категорії «Б» завідувача сектору правового забезпечення Інспекції ОСОБА_1 не відповідає кваліфікаційним вимогам в частині досвіду роботи на посадах державної служби категорій «Б» та «В» або досвіду служби в органах місцевого самоврядування, або досвіду роботи на керівних посадах підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності не менше двох років.

Позивач вважає, що ця відмова суперечить чинному законодавству. З 24 квітня 2015 року до 29 липня 2016 року ОСОБА_1 проходив військову службу, під час якої у періоди з 14 червня 2015 року по 01 грудня 2015 року та з 03 квітня 2016 року по 29 липня 2016 року брав участь в антитерористичній операції в особливий період. З урахуванням викладеного, стаж його державної служби становить понад 27 місяців, що в перерахунку на роки становить не менше двох років. Відтак досвід роботи позивача на посадах державної служби обчислений згідно чинного законодавства, відповідає вимогам п. 3 ч. 2 ст. 20 Закону України «Про державну службу», на основі якого і могли бути розроблені зазначені у листі від 16 серпня 2018 року Умови проведення конкурсу на зайняття посади державної служби категорії «Б» завідувача сектору правового забезпечення Державної екологічної інспекції у Тернопільській області. Це було встановлено Господарським судом Тернопільської області на підставі відповідних роз`яснень Міжрегіонального управління Національного агентства України з питань державної служби у Чернівецькій, Івано-Франківській та Тернопільській областях, оскільки згідно п. 2 Наказу від 13 липня 2018 року №121-к «Про призначення ОСОБА_1 » стаж державної служби позивача станом на 01 серпня 2018 року становить 2 роки 4 місяці 8 днів. Також це підтверджується листом від 05 жовтня 2018 року з Управління з питань внутрішньої політики, релігій та національностей Тернопільської обласної державної адміністрації, надісланим позивачу електронною поштою у відповідь на запит на інформацію, у якому йдеться про те, що 20 вересня 2018 року ОСОБА_1 брав участь у конкурсі на зайняття посади державної служби категорії «Б».

За вказаних вище обставини, позивач вважає, що діями службових осіб Інспекції йому спричинена моральна шкода в розмірі сто гривень, які просить стягнути з відповідача.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 березня 2019 року вирішено:

"У задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції у Тернопільській області про стягнення моральної шкоди - відмовити."

Не погодившись із даним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

Вважає рішення незаконним, необгрунтованим, прийнятим з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вказує, що судом першої інстанції не було враховано письмові пояснення від 19.00.2019 р., в яких наведено факт завдання моральних чи душевних страждань, наявність втрат немайнового характеру та причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями, вини відповідача в її заподіюванні.

Так для подальшої професійної діяльності позивачу потрібен стаж роботи у галузі права, який він мав намір отримати перебуваючи на посаді державного службовця в Інспекції.

Недопустивши ОСОБА_1 до тестування на зайняття вакантної посади, відповідач порушив його право на доступ до державної служби та право на працю, що виключає можливість заробляти собі на життя вільно обраною працею, гарантовані ст. ст. 38, 43 Конституції України.

Зазначає, що виконавши свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни в особливий період, позивач був вправі розраховувати на належне працевлаштування за його вибором, однак держава в особі Інспекції позбавила його такої можливості, чим принизила його честь та гідність учасника бойових дій. Саме ці дії відповідача призвели до моральних страждань.

У відзиві на апеляційну скаргу Інспекція просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду - залишити без змін. Посилається на те, що аргументи ОСОБА_1 викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними.

Так згідно із п.30 та п.31 Інструкції щодо заповнення особової картки державного службовця, затвердженої наказом Національного агенства України з питань державної служби №156 від 05.08.2016 року "Про затвердження форми особової картки державного службовця та Інструкції щодо її заповнення", зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 31.08.2016 року №1200/29330, «Автобіографія» заповнюється особисто у довільній формі з дотриманням хронологічної послідовності (від народження до дати написання автобіографії). Зазначаються прізвище, ім`я та по батькові, дата і місце народження, висвітлюються питання, пов`язані із навчанням, трудовою і громадською діяльністю. Непотрібно зазначати виконувану роботу з початку трудової діяльності, бо ці дані заповнюються у пункті 31 Особової справи. Також необхідно зазначити, чи притягувався(лися) до кримінальної відповідальності претендент на посаду та члени його сім`ї й найближчі родичі. Виконувана робота з початку трудової діяльності» заповнюється відповідно до трудової книжки претендента на посаду.

Вказує, що в поданій ОСОБА_1 особовій картці державного службовця у п.30 "Автобіографія" та п.31 "Виконувана робота з початку трудової діяльності" відсутня інформація про трудову діяльність. А відповідно до поданого резюме, як трудову діяльність зазначено лише перебування на військовій службі в період з 24.04.2015 р. по 29.07.2016 р., що передбачає зарахування згаданого періоду до стажу державної служби.

Наголошує на тому, що з 01.08.2018 р. ОСОБА_1 працює на посаді судового розпорядника в Господарському суді Тернопільської області (що підтверджується наказом Господарського суду Тернопільської області №121-к від 13.07.2018 р. долученим як додаток до позовної заяви). Однак жодної інформації стосовно перебування позивача на займаній посаді не надавалось. Вищенаведений наказ також не був поданий на розгляд конкурсній комісії.

12 липня 2019 року на адресу Тернопільського апеляційного суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника Інспекції, за наявними в матеріалах справи документами, в якому відповідач заперечує проти заявлених вимог в повному обсязі та просить рішення суду залишити без змін.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи викладені в ній.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Судом установлені наступні обставини, що не заперечується сторонами.

24 липня 2018 року Державною екологічною інспекцією у Тернопільській області оголошено конкурс на зайняття вакантних посад, згідно наказу №123-о, в тому числі і на зайняття вакантної посади державної служби категорії «Б» завідувача сектору правового забезпечення Державної екологічної інспекції у Тернопільській області

14 серпня 2018 року ОСОБА_1 подав документи для участі у конкурсі на зайняття посади державної служби - завідувача сектору правового забезпечення Державної екологічної інспекції у Тернопільській області, згідно переліку, який зазначено в картці реєстрації документів конкурсанта.

16 серпня 2018 року голова конкурсної комісії Державної екологічної інспекції у Тернопільській області надіслав ОСОБА_1 повідомлення № 1-6/2940, в якому просить його прибути до Інспекції та внести зміни до п. 18 особової картки ф. П2-ДС (дата і місце (найменування державного органу) складання Присяги державного службовця) та п. 31 особової картки ф. П2-ДС (виконувана робота з початку трудової діяльності).

На дане повідомлення ОСОБА_1 16 серпня 2018 року подав конкурсній комісії Державної екологічної інспекції у Тернопільській області заяву, в якій зазначає, що вимоги комісії щодо внесення змін до п. 18 та п. 31 особової картки форми П2-ДС не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства. Позивач послався на наказ від 05 серпня 2016 року № 156 «Про затвердження форми Особової картки державного службовця та Інструкції щодо її заповнення», яким Національне агентство України з питань державної служби скасувало такий, що не набрав чинності наказ Нацдержслужби від 29 грудня 2012 року № 256 «Про затвердження форми первинного обліку державних службовців № П-2ДС «Особова картка» та Інструкції щодо її заповнення». Відтак особова картка форми П-2ДС не застосовується при доданні документів для участі у конкурсі на зайняття посади державної служби. Відповідно до абзацу першого п.5 Наказу пункти 14, 17-29 заповнює працівник служби управління персоналом. Це положення обмежує право позивача щодо внесення змін до п. 18 особової картки. З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просить конкурсну комісію Державної екологічної інспекції у Тернопільській області допустити його до конкурсу на зайняття посади державної служби завідувача сектору правового забезпечення Державної екологічної інспекції у Тернопільській області на основі наданих ним документів.

Листом № 1-6/2951 щодо участі у конкурсі від 16 серпня 2018 року голова конкурсної комісії Державної екологічної інспекції у Тернопільській області повідомив ОСОБА_1 про наступне: відповідно до УМОВ проведення конкурсу на зайняття посади державної служби категорії «Б» завідувача сектору правового забезпечення Державної екологічної інспекції у Тернопільській області, ОСОБА_1 не відповідає кваліфікаційним вимогам в частині досвіду роботи на посадах державної служби в органах місцевого самоврядування, або досвіду роботи на керівних посадах підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності не менше двох років.

Згідно протоколу №3 засідання конкурсної комісії Державної екологічної інспекції у Тернопільській області від 16 серпня 2018 року, кандидату ОСОБА_1 відмовлено у проходженні тестування на зайняття вакантної посади державної служби категорії «Б» завідувача сектору правового забезпечення, у зв`язку з невідповідністю Умовам конкурсу. Згідно поданих кандидатом ОСОБА_1 документів для участі у конкурсі на заміщення вакантної посади категорії «Б» - завідувача сектору правового забезпечення, статусу державного службовця він не має.

Водночас, як слідує із наказу № 121-к «Про призначення ОСОБА_1 », винесеного 13 липня 2018 року Господарським судом Тернопільської області, ОСОБА_1 призначено на тимчасову посаду судового розпорядника (на час відпустки по догляду за дитиною до 3-х років ОСОБА_2 ) з 01 серпня 2018 року, з встановленням випробувального терміну строком 1 один) місяць (з 01 серпня по 01 вересня 2018 року), з посадовим окладом згідно штатного розпису, як такого, що переміг у конкурсному відборі. Згідно вказаного наказу стаж державної служби судового розпорядника ОСОБА_1 становить на 01 серпня 2018 року становить 02 роки 04 місяці 08 днів.

Також встановлено, що відповідно до довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України № 2311 від 09 квітня 2016 року, ОСОБА_1 в період з 14 червня 2015 року по 01 грудня 2015 року, з 03 квітня 2016 року по 29 липня 2016 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції: Донецької області, смт. Курдюмівка, (сектор «С»), Донецької області, смт. Новгородське, (сектор «Б»), Донецької області, с. Калинове, (сектор «Б»), Донецької області, с. Калинове, (сектор «Б»), Донецької області, с. Іванопілля, (ОТУ «Донецьк»).

Як слідує із листа Головного управління персоналу Генерального штабу Збройних Сил України № 321/1937 від 28 березня 2018 року на звернення ОСОБА_1 , відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року № 283 «Про порядок обчислення стажу державної служби» зі змінами, внесеними у 2014 році, у трикратному розмірі до стажу державної служби враховується час проходження військовослужбовцями військової служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції в особливий період. З 01 травня 2016 року вищевказана постанова втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року № 229 «Про затвердження порядку обчислення стажу державної служби», в якій зазначена норма відсутня. Станом на 28 березня 2018 року стаж державної служби обчислюється відповідно до частини другої статті 46 Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ «Про державну службу», зокрема, до стажу державної служби зараховуються: час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання; період, коли державний службовець не працював з поважних причин, але залишався у трудових відносинах з державним органом. Разом з тим, у пункті 8 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону вказано, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності зазначеним Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством. Одночасно, звертають увагу на те, що листи міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, органів господарського управління не є нормативно-правовими актами, вони мають лише роз`яснювальний, інформаційний характер і не встановлюють правових норм.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження обсягу страждань, яких зазнав позивач. Також ОСОБА_1 не обґрунтовано в чому полягає моральна шкода, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами цей розмір підтверджується. Позивачем не доведено факту завдання моральних страждань чи душевних переживань, як і наявність втрат немайнового характеру та причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями, вини відповідача в її заподіянні.

Висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає обґрунтованими та законними виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Звертаючись з позов ОСОБА_1 посилався на те, що дії відповідача щодо не допуску його до участі в конкурсі на зайняття посади державної служби спричинили йому моральну шкоду, яка в грошовому виразі становить 100 грн.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до положень статті 23 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав. При цьому, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 20 Закону України «Про державну службу» особа, яка претендує на зайняття посади державної служби, повинна відповідати таким загальним вимогам: для посад категорії "Б" у державному органі, юрисдикція якого поширюється на територію однієї або кількох областей, міста Києва або Севастополя, та його апараті - досвід роботи на посадах державної служби категорій "Б" чи "В" або досвід служби в органах місцевого самоврядування, або досвід роботи на керівних посадах підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності не менше двох років, вільне володіння державною мовою.

Як передбачено пунктом 18 Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2008 року № 1040 «Про затвердження Загального положення про юридичну службу міністерства, іншого органу виконавчої влади, державного підприємства, установи та організації» на посаду керівника юридичної служби органу виконавчої влади, юрисдикція якого поширюється на всю територію України, однієї або кількох областей, міста Києва або Севастополя, його заступника призначаються повнолітні громадяни України, які вільно володіють державною мовою та здобули ступінь вищої юридичної освіти не нижче магістра*, з досвідом роботи на посадах державної служби категорії "Б" чи "В" або досвідом служби в органах місцевого самоврядування, або досвідом роботи на керівних посадах підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності не менше двох років.

Згідно Інструкції щодо заповнення особової картки державного службовця, затвердженої Наказом Національного агентства України з питань державної служби за № 156 від 05 серпня 2016 року «Про затвердження форми особової картки державного службовця та інструкції щодо її заповнення», зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 31 серпня 2016 року за № 1200/29330, пункт 30 «Автобіографія» заповнюється особисто у довільній формі з дотриманням хронологічної послідовності (від народження до дати написання автобіографії). Зазначаються прізвище, ім`я та по батькові, дата і місце народження, висвітлюються питання, пов`язані із навчанням, трудовою і громадською діяльністю. Не потрібно зазначати виконувану роботу з початку трудової діяльності, бо ці дані заповнюються у пункті 31 Особової справи. Також необхідно зазначити, чи притягувався до кримінальної відповідальності претендент на посаду та члени його сім`ї й найближчі родичі. Пункт 31 «Виконувана робота з початку трудової діяльності» заповнюється відповідно до трудової книжки претендента на посаду.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем у поданій особовій картці державного службовця в пункті «Автобіографія» та пункті 31 «Виконувана робота з початку трудової діяльності» відсутня інформація про трудову діяльність. А відповідно до поданого Резюме, як трудову діяльність зазначено лише перебування на військовій службі в період з 24 квітня 2015 року по 29 липня 2016 року, що передбачає зарахування згаданого періоду до стажу державної служби.

Мінсоцполітики України у своєму листі від 04 квітня 2018 року № 156/0/22-18 зазначало, що період проходження військової служби не може підтверджуватися відповідними записами, внесеними до трудових книжок працівників, адже цей документ, відповідно до статті 48 КЗпП, підтверджує лише трудову діяльність працівника. Документом для підтвердження проходження військової служби є військовий квиток.

В силу ч. 3 ст. 21 Закону України «Про державну службу» особа, яка вступає на посаду державної служби вперше, набуває статусу державного службовця з дня публічного складення нею Присяги державного службовця, а особа, яка призначається на посаду державної служби повторно, - з дня призначення на посаду.

Відповідно до пункту 22 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення конкурсу на зайняття посади державної служби» за № 246 від 25 березня 2016 року, кандидати, у яких досвід роботи та/або подані документи не відповідають установленим вимогам, не допускаються до тестування, про що їм повідомляє спеціальний структурний підрозділ НАДС або служба управління персоналом державного органу, в якому проводиться конкурс.

Позивач в особовій картці державного службовця в пункті 30 «Автобіографія» та пункті 31 «Виконувана робота з початку трудової діяльності» не вказав інформацію про трудову діяльність, не повідомив відповідача про те, що Господарським судом Тернопільської області його призначено на тимчасову посаду судового розпорядника (на час відпустки по догляду за дитиною до 3-х років ОСОБА_2 ) з 01 серпня 2018 року, з встановленням випробувального терміну строком 1 один) місяць (з 01 серпня по 01 вересня 2018 року), а тому не був допущений до тестування на зайняття вакантної посади державної служби категорії «Б» завідувача сектору правового забезпечення Державної екологічної інспекції у Тернопільській області.

Проте, як встановлено в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції копія цього наказу чи будь-які інші відомості, які б підтверджували трудову діяльність ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції у Тернопільській області позивачем не надавалися.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наведені обставини є підставою для оскарження ОСОБА_1 дій відповідача в порядку адміністративного судочинства, але не є такими, які вказують на однозначну їх неправомірність.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Тобто, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.

Відповідно до пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року N 4 відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно із положеннями ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до частин 1 та 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За частинами 1, 2, 4 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача в особі Інспекції та вини останньої в її заподіянні.

Також позивачем не надано доказів того, що внаслідок відмови у допуску до тестування на зайняття вакантної посади відбулись негативні зміни в повсякденному житті ОСОБА_1 , які б вплинули на реалізацію життєвих планів, призвели до втрати зв`язків чи внесли суттєві зміни в його звичайний життєвий ритм.

Таким чином, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а фактично зводяться до переоцінки рішення, на законність судового рішення не впливають.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене та положення ст. 375 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 382, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 22 липня 2019 року.

Головуючий: Ткач З.Є.

Судді: Ткач О.І.

Ходоровський М.В.