Справа № 199/9934/18
РІШЕННЯ

Іменем України

15.07.2019 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська в складі: головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Куземі О.Г., за участі позивача ОСОБА_1 , її представника Ліфлянчика С.І. , представника відповідача Іващенко І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Дніпра цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк» про захист прав споживача шляхом встановлення нікчемності кредитного договору, визнання кредитного договору недійсним, стягнення безпідставно списаних грошових коштів, зобов`язання утриматись від нарахування пені та відсотків за користування коштами,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась з вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого зазначила, що між сторонами було укладено договір про надання банківських послуг «Monobank» про відкриття рахунку, виписку і обслуговуванню платіжної картки з можливістю встановлення ліміту кредитування. Відповідно до умов зазначеного договору позивачу було видано Платіжну картку № НОМЕР_1 , а також забезпечено можливість здійснення розрахунків за операціями, здійсненими з використанням платіжної картки та/або мобільного додатка, згідно умов договору, платіжної системи MasterCard. Також, було встановлено кредитний ліміт через мобільний додаток «Monobank». Коштами з зазначеного рахунку позивач користувалась самостійно, секретний пін-код та іншу особову інформацію стосовно зазначеної платіжної картки будь-кому не передавала. На теперішній час картка фізично знаходиться у позивача.

31 жовтня 2018 року зі змісту повідомлення, що надійшло до мобільного додатку «Monobank», позивачу стало зрозуміло, що з рахунку № НОМЕР_1 було несанкціоновано списано 19050,00 грн. переказ на рахунок в Альфа-банк, 762,00 комісія банку та 42640,00 грн., з яких 41000,00 грн. переказ на рахунок в Альфа-банк, 1640,00 грн. комісія банку. Час проведення операції 17:16 та 17:18 відповідно. Вказані кошти були списані з кредитного ліміту по картці позивача на невідомий рахунок сторонніх осіб в Альфа-Банк. У зв`язку з тим, що позивач розпорядження про списання коштів не давала, будь яких дій, що могли би призвести до списання грошових коштів не вчиняла, вона звернулась за телефоном гарячої лінії відповідача, з вимогою заблокувати картку № НОМЕР_1 , відкриту на ім`я та повідомила про факт шахрайства. Також позивач повідомила банку, що вона будь-яких платіжних доручень не складала та не скеровувала їх відповідачеві ні у паперовому вигляді, ні у електронній системі, або будь-якої іншої клієнтської системи Банку. Також служба безпеки відповідача в переписці, онлайн підтримка «Monobank» повідомила, що розпорядження про списання грошових коштів надійшло з ІР НОМЕР_2 (Sloviansk) 31.10.2018 в 17:13. Слід зазначити, що позивач в м. Слов`янську не перебувала, оскільки весь час знаходилась в м.Дніпрі. Представники відповідача звинуватили позивача у несумлінному виконанні позивачем, як клієнтом банку, умов зберігання та використання інформації в каналі зв`язку, та нібито особистій участі позивача в наслідках, що спричинили шахрайські дії невідомих осіб.

05.11.2018 року позивач звернулась з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення до райвідділу поліції. По даному факту Амур-Нижньодніпровським відділенням ГУНП у Дніпропетровській області була зареєстрована та внесена заява № 38368 від 05.11.2018 р. про вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України. Також відповідну заяву позивачем подано до департаменту кіберполіції національної поліції України, заяву зареєстровано за № Г-12-15 від 06.11.2018 року.

13 листопада 2018 року відповідач отримав письмове звернення позивача (датовано 12.11.2018 р.) з письмовою вимогою щодо повернення списаних з поточного рахунку грошових коштів, призначення та проведення службового розслідування за фактом несанкціонованого списання з її рахунку № НОМЕР_1 коштів, а також позивач просила утриматись від нарахування пені та процентів за користування не санкціоновано перерахованими коштами. Проте, банк надав відповідь, в якій зазначив, що у перерахуванні коштів винна саме позивач, а тому підстав для повернення коштів в нього немає. Позивач із зазначеною позицією не погоджується, оскільки відповідач, крім функцій розрахунково-касового обслуговування, також виконував функцію зберігання грошових коштів, які перебували на поточному рахунку і ніс відповідальність за безпеку власної платіжної системи, а отже і грошових коштів, які належать клієнту. Однак зловмисники, користуючись недосконалістю банківської програми дистанційного обслуговування, а можливо й халатністю самих банківських працівників, без відома позивача отримали належні їй кошти із банківського рахунку № НОМЕР_1 .

Просила суд встановити нікчемність кредитного договору від 31 жовтня 2018 року стосовно надання відповідачем на користь позивача кредиту в сумі 62452,00 грн., а також нарахування відсотків за користування безпідставно списаними коштами у розмірі 2306,56 грн.; визнати кредитний договір від 31 жовтня 2018 року стосовно надання відповідачем на користь позивача кредиту в сумі 62452,00 грн, а також нарахування відсотків за користування безпідставно списаними коштами у розмірі 2306,56 грн. недійсним; стягнути з відповідача на користь позивача суму грошових коштів у розмірі 62452,00 грн., а також відсотки за користування безпідставно списаними коштами у розмірі 2306,56 грн.; зобов`язати відповідача утриматись від нарахування пені та процентів за користування несанкціановано перерахованими грошовими коштами на суму 62542,00 грн. з карти № НОМЕР_1 .

Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали позов у повному обсязі.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову, оскільки позивач передала стороннім особам пароль для зміни пристрою, що підтвердила у телефонній розмові з представниками банку, що згідно п.4.31 Умов та привил є підставою для стягнення з позивача заборгованості. Крім того, кредитний договір між сторонами не укладався між сторонами 31.10.2018 року, а укладався 31.05.2018 року, підстави для визнання його недійсним відсутні.

Вислухавчи учасників судового процесу, в тому числі пояснення позивача, як свідка, а також свідка ОСОБА_3 , суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30.05.2018 року між сторонами укладено договір про надання банківських послуг «Monobank». Того ж дня при оформленні платіжної картки № НОМЕР_1 позивач власноруч підписала Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг «Monobank».

Відповідно до Умов і правил, своїм підписом на Анкеті-Заяві клієнта беззастережно підтверджує, шр на момент уладення відповідного Договору клієнт ознайомився з текстом розділів, пунктів цих Умов і правил обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів, Загальних умов випуску та обслуговування платіжних карток, Паспорту споживчого кредиту, Прогнозованого графіку, щомісячних платежів та усіма умовами інших частин Договору, повністю зрозумів їхній зміст та погоджується з викладеним.

Відповідно до п. 2.4. Умов і правид, укладаючи Договір Клієнт та Банк приймають на себе всі обов`язки та набувають всіх прав, передбачених усіма розділами, пунктами, підпунктами та складовими частинами Договору.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частиною 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Ч.1 ст. 634 ЦК України, якщо сторони погодились укладсти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запроновувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду.

Останні встановлені ст.ст. 1048-1052, 1054 ЦК України. Відповідно до положень вказаних статей істотними умовами кредитного договору щодо яких сторони повинні дійти згоди в належній формі виступають: мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.

У ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Відповідно до положень Цивільного кодексу України правочин може бути визнаний судом недійсним лише з підстав, визначених кодексом (ч. 1-3, 5, 6 ст. 203, ст. 215, 218-235).

За правилами ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 215 ЦК України визначено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Проте, позивачем не наведені та не доведені правові підстави, визначені ст.ст. 203, 215 ЦК України, для визнання договору про надання банківських послуг «Monobank» від 30.05.2018 року недійсним або нікчемним. Кредитний договір 31.10.2018 року між сторонами не укладався, тому вимоги про встановлення нікчемності такого договору та визнання його недійсним не відповідають обставинам, встановленим судом.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача несанкціоновано стягнених коштів, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що 31 жовтня 2018 року з рахунку № НОМЕР_1 було несанкціоновано списано 19050,00 грн., переказ на рахунок в Альфа-банк, 762,00 грн. комісія банку та 42640,00 грн., з яких 41000,00 грн. переказ на рахунок в Альфа-банк, 1640,00 грн. комісія банку. Вказані кошти були списані з кредитного ліміту по картці позивача на невідомий рахунок сторонніх осіб в Альфа-Банк. Позивач в той же день звернулась за телефоном гарячої лінії відповідача з вимогою заблокувати картку № НОМЕР_1 , відкриту на ім`я та повідомила про факт шахрайства. Також позивач повідомила банку, що вона будь-яких платіжних доручень не складала та не скеровувала їх відповідачеві ні у паперовому вигляді, ні у електронній системі, або будь-якої іншої клієнтської системи Банку.

Також за фактом виявлення шахрайських дій групи мешканців Сумської області, які протягом 2018-2019 років вчиняли ряд протиправних дій з використанням електронно-обчислювальної техніки та шляхом обману клієнтів АТ «Універсал Банк» внесені відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000128 від 16.05.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК Українги. Під час досудового розслідування визнано потерпілою, зокрема позивача ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.1 ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно з ч.1 ст. 1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Відповідно до ч.1 ст.1069 ЦК України якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу.

Відповідно до ст.. 1071 ЦК України, підстави списання грошових коштів з рахунка: банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених договором між банком і клієнтом.

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності врегульовані Законом України «Про захист прав споживачів», який встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до п.17 ст.1 цього Закону, послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб та згідно ст.ст.4, 22 вищевказаного Закону, споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на належну якість обслуговування, звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав.

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлення відповідальності суб`єктів переказу, а також визначення загального порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами встановлено Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Згідно ст. 40-1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», еквайр та емітент повинні проводити моніторинг з метою ідентифікації помилкових та неналежних переказів, суб`єктів помилкових та неналежних переказів та вжиття заходів із запобіганням або припинення зазначених переказів. Моніторинг має проводитися постійно за параметрами, встановленими правилами відповідної платіжної системи.

Відповідно до ст.37-1 вищевказаного Закону, для встановлення правомірності переказу еквайр, за результатами моніторингу або в разі опротестування переказу держателем, емітентом або платіжною організацією платіжної системи, має право призупинити завершення переказу на час, передбачений правилами відповідної платіжної системи, але не більше ніж на дев`яносто календарних днів.

Відповідно до пунктів 8, 9 Положення "Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів" затвердженого постановою Правління Національного Банку України № 705 від 05.11.2014 року, банк у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Доводи представника відповідача, що позивачем була розголошена інформація щодо коду доступу для зміни пристрою не підтверджені доказами. Провівши аналіз норм матеріального права в системному зв`язку із встановленими по справі фактичними обставинами, суд дійшов висновку, що відповідач не надав суду належних і допустимих доказів на спростування доводів позивача, не довів, що позивач, як володілець та користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до її карткового рахунку чи надала іншу інформацію, що дало змогу ініціювати платіжні операції.

Проте, оскільки несанкціоновано списані кредитні кошти банку позивачнм не повернуті, відсутні підстави длля стягнення з відповідача на користь позивача вказаних коштів, тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 62452,00 грн., а також відсотків за користування списаними коштами у розмірі 2306,56 грн. не підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про зобов`язання відповідача утриматись від нарахування пені та відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 62542,00 грн. з кредитної картки № НОМЕР_1 , виданої на підставі кредитного договору від 30 травня 2018 року, укладеного між сторонами, суд виходить з насткупного.

Відповідно до положеннь Резолюції Генеральної Асамблеї ООН „Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 9 квітня 1985 року № 39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

З огляду на вище встановлені вище судом обставини, відсутні підстави вважати, що позивач як споживач отримав кошти, списані з його рахунку, а тому суд приходить до висновку про наявність підстав для захисту його прав.

Таким чином, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача утриматись від нарахування пені та відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 62542,00 грн. з кредитної картки № НОМЕР_1 , виданої на підставі кредитного договору від 30 травня 2018 року, укладеного між сторонами.

Суд вважає, що позивачем не доведено судові витрати у вигляді правничої допомоги з огляду на наступне.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Проте, позивачем не надано суду акту приймання-передачі наданих послуг, в якому міститься перелік наданих адвокатом послуг.

Понесення поштових витрат на листування з банком також належними доказами суду не підтверджено, оскільки не надано фіскального чеку про сплату таких послуг. Крім того є безпідставними вимоги позивача щодо стягнення витрат на оплату дій нотаріуса щодо посвідчення довіреності, оскільки представництво позивача здійснюється на підставі договору про надання юридичних послуг від 30.11.2018 року, укладеного між нею та адвокатом Ліфлянчиком С.І.

З урахуванням результатів розгляду справи з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1921,00 грн.

Керуючись ст.ст. 16,1046 ЦК України ст.ст. 12,81, 133,144,263-265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк» про захист прав споживача шляхом встановлення нікчемності кредитного договору, визнання кредитного договору недійсним, стягнення безпідставно списаних грошових коштів, зобов`язання утриматись від нарахування пені та відсотків за користування коштами,- задовольнити частково.

Зобов`язати Акціонерне товариство «Універсал Банк» утриматись від нарахування пені та відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 62542,00 грн. з кредитної картки № НОМЕР_1 , виданої на підставі кредитного договору від 30 травня 2018 року, укладеного між Акціонерним товариством «Універсал Банк» та ОСОБА_1 .

В іншій частині позовних вимог, а також в стягненні судових витрат у вигляді правничої допомоги,- відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Універсал Банк» на користь держави судовий збір в розмірі 1921,00 грн.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі у тридцятиденний строк з дня складання повного рішення апеляційної скарги.

Суддя