Провадження № 6/522/995/19
УХВАЛА

11 липня 2019 року м.Одеса

Суддя Приморського районного суду м.Одеси Домусчі Л.В. розглянувши матеріали подання старшого державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Моргун О.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

До суду 03.06.2019 року надійшло подання старшого державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Моргун О.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 . Подання подане з метою вжиття заходів з виконання виконавчого листа №522/11800/18 виданого 07.02.2019 року Приморським районним судом м.Одеси про стягнення грошової суми у розмірі 78 600,00 грн.

Подання разом з матеріалами справи надійшло до судді 04.06.2019 року.

Ухвалою суду від 04.06.2019 року подання було залишено без руху, заявнику надано строк для усунення недоліки подання, а саме: заявнику необхідно було надати до суду подання, оформлене у відповідності до вимог чинного процесуального законодавства (зазначити про те, що ним не подано іншого подання з тим самим предметом та з тих самих підстав). Також надати відповідні докази на підтвердження викладених у поданні обставин, докази про повідомлення боржника про направлення до суду подання щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, вказати поштові індекси, ідентифікаційний номер облікової картки платника податків учасників справи та здійснювати посилання на ЦПК України, що чинний на час звернення до суду.

08.07.2019 року старшим державним виконавцем Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Моргун О.В. було надано до суду заяву про усунення недоліків.

Перевіривши надані позивачем до суду документи судом встановлено наступне.

В ухвалі суду від 04.06.2019 року зазначено, що заявнику необхідно надати до суду подання, оформлене у відповідності до вимог чинного процесуального законодавства, а саме надати подання в новій редакції з зазначенням реєстраційного номеру облікової карти платника податків (для фізичних осіб) або номер і серію паспорта боржника та стягувача, а також їх відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; зазначити про те, що заявником не подано іншого подання з тим самим предметом та з тих самих підстав, та здійснювати посилання на ЦПК України, що чинний на час звернення до суду.

Однак, надавши заяву про усунення недоліків вищевказаного подання, заявником, недоліки зазначені в ухвалі суду від 04.06.2019 року, не усунуті, до суду не надано подання з зазначенням реєстраційного номеру облікової карти платника податків (для фізичних осіб) або номер і серію паспорта боржника та стягувача, а також їх відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти. Також, заявником не надано підтвердження про те, що ним не подано іншого подання з тим самим предметом та з тих самих підстав. Крім того, не надано відповідні докази про повідомлення боржника про направлення до суду подання щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, не здійснено посилання на ЦПК України, що чинний на час звернення до суду.

До зазначено подання застосовуються загальні норми встановлені ЦПК України.

ЦПК України не передбачає можливості суд повторно залишати позовну заяву без руху.

У зв`язку з чим, судом встановлено, що заявником належним чином не усунуті недоліки подання.

Судом також враховується, що відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.2 ст.10 ЦПК України, суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (п. 36).

На це "право на суд", в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (рішення від 13 жовтня 2009 року у справі "Салонтаджі-Дробняк проти Сербії" (п. 132).

Разом з тим, як зазначає Європейський суд з прав людини, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Також Європейський суд з прав людини зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі «Жоффре де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року).

З практики Європейського суду з прав людини випливає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (Рішення Суду у справі «Артіко проти Італії» (Artico c. Italie) від 13 травня 1980 року).

Відповідно до ч.3 ст.185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

У зв`язку з тим, що заявником недоліки подання належним чином в повному обсязі у відповідності до ухвали Приморського районного суду міста Одеси від 04.06.2019 року не усунуті, суддя вважає, що у відповідності до ст.185 ЦПК України, подання старшого державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Моргун О.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , слід повернути заявнику та роз`яснити, що повернення зазначеного подання не перешкоджає повторному зверненню із поданням до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для його повернення.

Керуючись ст.ст.43, 44, 185, 260, 441 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Подання старшого державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Моргун О.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 визнати неподаним та повернути заявнику.

Роз`яснити заявнику, що повернення подання не перешкоджає повторному зверненню із поданням до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для його повернення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 15-денний строк з дня проголошення ухвали, апеляційної скарги.

Суддя: Домусчі Л.В.