ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 687/1378/18
Провадження № 22-ц/4820/1139/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Спірідонової Т.В.

секретар судового засідання Дубова М.В.

з участю представників сторін

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 687/1378/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 08 квітня 2019 року у складі судді Борсука В.О. по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики в частині сплати щомісячно відсотків в сумі 2000 грн.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

В листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним умову договору позики від 14 вересня 2017 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , про сплату щомісячно відсотків за користування позикою в сумі 2000 грн. строком до 01 жовтня 2022 року.

В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що в 2017 році він взяв в борг у відповідача кошти в сумі 49 952 грн., про що склав розписку, крім того зобов`язався сплачувати відсотки в розмірі 2000 грн. за користування коштами. На думку позивача, плата за користування позиченими коштами є завеликою та не відповідає нормам діючого законодавства, а відповідач відмовляється зменшити визначений раніше розмір процентів, тому він змушений звертатися до суду за захистом своїх прав.

Заочним рішенням Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 08 квітня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_2 не погодився з таким рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій посилається на невірне застосування судом норм матеріального права, не дотримання норм процесуального права. невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи. Вважає, що суд формально підійшов до розгляду даної справи і ухвалив несправедливе та незаконне рішення. Судом не враховано, положення ст. 627 ЦК України, відповідно до умов якої визначено право сторін на визначення саме розміру процентів та порядку їх сплати, а в даному випадку відповідач визначив розмір процентів у твердій грошовій сумі безвідносно до суми боргу, без врахування вимог ст. ст. 536, 1048 ЦК України, з яких вбачається, що плата за користування чужими грішми встановлюється та нараховується у вигляді процентів на основну суму боргу. Апелянт вказує, що плата за користування позикою вказана у розписці становить більше 50 % від вартості позикою, саме тому вважає, що вказаний договір позики в частині сплати щомісячних відсотків в сумі 2000 грн. підлягає скасуванню, оскільки розмір процентів у вигляді 250% є несправедливим.

Тому, ОСОБА_2 просив скасувати рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 08 квітня 2019 року та постановити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового судового рішення з наступних підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 14 вересня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір позики, відповідно до умов якого позивач отримав від відповідача позику в сумі 49952 грн. під щомісячний відсоток у сумі 2000 грн., які зобов`язується повертати щомісячно в сумі 830 грн. основного боргу та відсотки в сумі 2000 грн., із кінцевим терміном повернення отриманих коштів до 01 жовтня 2022 року.

Вказана обставина підтверджується розпискою від 14 вересня 2017 року та не заперечується сторонами.

У відповідності до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ст. 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Нормами ст. 1048 Цивільного кодексу України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За ч. 3 ст. 6 ЦК України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Таким чином за змістом статті 1048 ЦК України право сторін на встановлення плати за користування позикою з урахуванням норм статті 6, частини першої статті 627 ЦК України слід розуміти як право сторін на визначення саме розміру процентів та порядку їх сплати в процентному відношенні до суми боргу, а не обрання ними іншого способу оплати, у тому числі й установлення оплати в твердій грошовій сумі безвідносно до суми боргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою та другою статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Отже за таких обставин, слід дійти висновку, що умова договору позики про установлення сторонами плати за користування позикою в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно суперечить нормам ст.. 1048 Цивільного кодексу України, за якою сторони мають на визначати розмір процентів в процентному відношенні до суми боргу, а не установлення оплати в твердій грошовій сумі безвідносно до суми боргу. А відтак в силу вимог ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України така умова договору підлягає визнанню недійсною.

Вказаний правовий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 02 липня 2014 року у цивільній справі № 6-79 цс 14.

На вказані обставини та вимоги чинного законодавства суд першої інстанції уваги не звернув та безпідставно відмовив в задоволенні позовних вимог, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 08 квітня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсною умову договору позики від 14 вересня 2017 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , про сплату щомісячно відсотків за користування позикою в сумі 2000 грн. строком до 01 жовтня 2022 року.

Стягнути з ОСОБА_3 (проживаючого по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (проживаючого в АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 1762 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 липня 2019 року.

Судді А.М. Костенко

Л.М. Грох

Т.В. Спірідонова