Провадження № 22ц-824/8818/19 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Мельника Я.С.,

суддів: Іванової І.В., Матвієнко Ю.О.,

за участі секретаря Лисиці Ю.С.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 29 грудня 2018 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, а у грудні 2018 року подав заяву, в якій повторно просив вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру відповідачки АДРЕСА_1 , обґрунтовуючи заяву тим, що під час розгляду справи ця квартира у незаконний спосіб вибула з власності ОСОБА_3 у власність ОСОБА_1 , і такі обставини можуть призвести до ускладнення виконання рішення суду та унеможливлення задоволення його вимог.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 29 грудня 2018 року заяву задоволено частково та заборонено відчуження вказаної квартири. У задоволенні інших вимог заяви відмовлено.

Не погодившись із цією ухвалою, ОСОБА_1 , який не брав участі у розгляді справи, через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову про відмову у задоволенні заяви, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи. Також посилається на те, що оскаржуваною ухвалою порушуються його права як власника квартири, що апелянт не має ніякого відношення до спору між сторонами і не є учасником справи та, що на момент постановлення оскаржуваної ухвали спірна квартира уже була у його власності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що квартира, на яку просив накласти арешт заявник, вибула із власності відповідачки на користь іншої особи за наявності накладеного арешту і у подальшому може бути нею відчужена.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики у розмірі 2 795 584, 00 грн. (а.с.4). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно з умовами договору позики від 07.02.2018 року, який був укладений у формі розписки, ОСОБА_3 не повернула у строк, передбачений умовами договору позики, суму позики.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на час винесення оскаржуваної ухвали власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 на підставі іпотечного договору (а.с.166).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Дійшовши висновку про часткове задоволення заяви про забезпечення позову в частині заборони відчужувати квартиру, суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам, наявним у матеріалах справи, обсягу вимог заявника та не врахував наявності арешту на цю квартиру, раніше накладеного ухвалою цього ж суду, та не врахував, що з 07 грудня 2018 року власником квартири вже був ОСОБА_1 , який не притягувався до участі у розгляді справи і що при цьому можуть бути порушені його права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, ухвала суду першої інстанції у частині вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження квартири підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині постанови про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову. У іншій частині ухвалу суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 376 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 29 грудня 2018 року у частині вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження квартири - скасувати та ухвалити у цій частині постанову про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, а в іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: