РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/5546/18

Провадження № 22-ц/4815/898/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструка С.В., Хилевича С.В.

секретар судового засідання: Тхоревський С.О.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Протоповича А.Р., ОСОБА_3 Петра ОСОБА_4 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 квітня 2019 року, ухвалене в складі судді Панас О.В., повний текст рішення складено 07 травня 2019 року у справі № 569/5546/18,

в с т а н о в и в :

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої залиттям квартири, відповідно до якої просив суд стягнути з відповідача компенсацію завданої йому матеріальної шкоди у розмірі 76860 грн. та моральну шкоду в розмірі 9000 грн.

На обґрунтування вимог посилався на те, що йому на праві спільної часткової власності належить 1/3 квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 68,2 кв.м. 25.04.2016 року з вини ОСОБА_2 власника квартири АДРЕСА_2 яка знаходиться на п`ятому АДРЕСА_3 над його квартирою АДРЕСА_4 про що комісією житлово - комунального підприємства Західне був складений акт. Оскільки відповідач добровільно ухиляється відшкодувати нанесені позивачу матеріальні збитки або провести ремонтні роботи просить суд відшкодувати спричинену йому внаслідок залиття квартири матеріальну та моральну шкоду в заявленому розмірі.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 25 квітня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 25 659,03 грн. У задоволенні вимоги про відшкодування моральної шкоди відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також вважаючи, що рішення прийнято без повного та всебічного з`ясування обставин справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, просить суд оскаржуване рішення змінити в частині стягнення матеріальної шкоди та задоволити позовні вимоги в повному обсязі.

Покликається на те, що місцевий суд не взяв до уваги докази надані позивачем, зокрема кошторис вартості ремонтних робіт від 26 грудня 2017 року, складений «Домовою службою».

Вважає, що вартість ремонтно-будівельних робіт значно більша ніж зазначена експертом, у зв`язку зі зростанням курсу долара США.

Вказує, що залиття його квартири сталося з вини відповідача, а тому останній має відшкодувати завдану йому майнову шкоду у розмірі визначеному кошторисом «Домової служби» та моральну в розмірі 9 000 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій вважає помилковими висновки суду щодо розміру матеріальних збитків, а відтак судове рішення таким, що підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у позові.

Скаржник вказує, що судом першої інстанції не враховано невідповідність акта про затоплення квартири вимогам Правил утримання жилих будинків та прибудинкової території.

Посилається на те, що висновок експерта № ЕЗ-14/18 від 25 травня 2018 року не може бути покладений в основу судового рішення, оскільки в матеріалах справи відсутні докази направлення його копії відповідачу. Також зазначає, що позовна заява ОСОБА_1 не відповідає вимогам діючого ЦПК України, а тому провадження у справі відкрито безпідставно.

У запереченнях на апеляційну скаргу відповідача, ОСОБА_1 просить залишити її без задоволення.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Протоповича А.Р. підлягає до часткового задоволення, а апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам судове рішення в повній мірі не відповідає.

Встановлено, що кв. АДРЕСА_1 згідно свідоцтва про право власності належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на підставі наказу УЖКГ виконкому Рівненської міської ради; 438 від 14.09.2005р. (а.с.7-8).

Власником квартири в АДРЕСА_5 , у вказаному будинку, що знаходиться поверхом вище, є відповідач.

Відповідно до акта про затоплення квартири АДРЕСА_1 , що сталося 25.04.2016 року, складеного комісією в складі майстра ЖКП "Західне" Генеральчука В.М., в присутності ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , затвердженого начальником ЖКП "Західне" ОСОБА_9 , встановлено факт залиття квартири позивача, квартирою АДРЕСА_6 , а також зазначено про виявлені сліди залиття: в кухні мокра стеля і стіна, мокрі жовті плями. У ванній кімнаті та туалеті мокрі жовті плями на стінах і стелі. В коридорі на стелі мокрі плями. (а.с.4).

Причина затоплення квартири АДРЕСА_4 технічна несправність кранів у ванній кімнаті в квартирі АДРЕСА_6 , що стверджується, висновком інспектора Рівненського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області старшого лейтенанта поліції Полюховича В.М. від 08.05.2016 року.

Висновком експерта № ЕЗ-14/18 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи по заяві ОСОБА_1 , складеного 29.05.2018р. експертом Водько Ю.В., з додатками до нього, вартість відновлювального ремонту, проведення якого необхідне для усунення пошкоджень, спричинених залиттям квартири АДРЕСА_1 станом на 29.05.2018р. становить - 15 388,00 грн. (а.с.38 - 54).

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до частини другої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до положень частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 151 ЖК УРСР громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені Цивільним кодексом.

Згідно з пунктом 18 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Kабінету Mіністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, власники квартир, наймачі та орендарі зобов`язані використовувати приміщення житлових будинків за призначенням, забезпечувати збереження жилих і підсобних приміщень квартир та технічного обладнання будинків, дотримуватись правил пожежної безпеки. При появі несправностей у квартирі вживати заходів до їх усунення власними силами або силами підприємств по обслуговуванню житла.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Частиною третьою статті 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушенні, має право на відшкодування заданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно з частинами першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

У частині першій статті 81 ЦПК України, закріплено загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків наявності підстав звільнення від доказування.

Конкретні доказові презумпції передбачені нормами матеріального права.

Так, особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини.

Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (77 ЦПК України). Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази (стаття 229 ЦПК України).

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, суд повинен всебічно і повно з`ясувати усі обставини, що складають предмет доказування, дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (статті 77, 78 ЦПК України), окремо та всі докази у їх сукупності у порядку, передбаченому статтями 229, 237, 239, 89 ЦПК України, що відображається у судовому рішенні. Відхилення того чи іншого доказу, перевагу одного доказу над іншим має бути мотивованим.

Задовольняючи частково позовні вимоги про відшкодування майнової шкоди місцевий суд, виходив із того, що позивачем доведено факт завдання шкоди відповідачем, проте кошторис Домової служби, яким визначено вартість ремонтних робіт по усуненню наслідків залиття квартири, не може бути належним доказом розміру завданої шкоди.

З таким висновком погоджується і колегія суддів.

Доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність його вини у затопленні квартири позивача апеляційним судом відхиляються, оскільки останній не довів належними та допустимими доказами відсутність своєї вини, клопотання про проведення відповідних судових експертиз не заявляв та не надав інших доказів щодо розміру спричиненої позивачу майнової шкоди, хоча це є його процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.

За таких обставин, суд першої інстанції, встановивши факт залиття квартири позивача, причину та розмір завданої шкоди майну, який підтверджений локальним кошторисом № 2-1-1 та експертним висновком № ЕЗ-14/18 від 29 травня 2018 року, зробив обґрунтований висновок про задоволення позовних вимог в частині відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок залиття квартири у розмірі 15388 грн, проте дійшов помилкового висновку про відсутність заподіяної моральної шкоди.

Згідно ч.ч.1,2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до п.п. 3, 9, 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Наявність моральної шкоди позивач мотивував тим, що неправомірні дії відповідача призвели до того, що було пошкоджено його майно і він був змушений захищати своє порушене право у судовому порядку, а отже витрачати значних зусиль та часу для його відновлення. Захист свого права вимагав від нього додаткових зусиль для організації свого часу, побуту, так як у зв`язку із необхідністю прийняття участі у судовому процесі для належного відстоювання своїх прав, звертатись за правовою допомогою. Усі ці обставини призвели до виникнення у нього моральних страждань.

З врахуванням наявності вини відповідача у залитті квартири, триваючий характер немайнових втрат позивача, глибину його душевних страждань, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, судова колегія вважає, що достатнім розміром для відшкодування моральної шкоди є 2000 грн, оскільки розмір відшкодування має бути адекватним та не може бути засобом отримання доходу.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 2 ст. 263 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Тобто суд обмежений вимогами диспозитивності цивільно-процесуального судочинства та не може вийти за межі позовних вимог.

Однак суд першої інстанції цих вимог процесуального законодавства не врахував та безпідставно стягнув з відповідача в порядку ст. 625 ЦК України інфляційні втрати в сумі 6382,03 грн. та 3% річних в сумі 1389 грн, вийшовши за межі позовних вимог, оскільки ОСОБА_1 з такими позовними вимогами до суду не звертався.

За таких обставин, рішення суду в цій частині підлягає скасуванню.

Посилання позивача у апеляційній скарзі на те, що місцевий суд не взяв до уваги докази надані позивачем, зокрема кошторис вартості ремонтних робіт від 26 грудня 2017 року, складений «Домовою службою», є безпідставними, оскільки з рішення суду вбачається, що вказаний кошторис досліджений судом у взаємному зв`язку з іншими доказами по справі.

Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Тобто, усі докази є рівні між собою. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Однак це не означає, що усі докази мають однакове значення. Оцінка доказів як раз і полягає у тому, щоб визначитися, яким із них надати перевагу.

Таким чином, місцевий суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу у справі окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виніс рішення в цій частині із дотриманням положень процесуального закону.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що судом не враховано невідповідність акта про затоплення квартири вимогам Правил утримання жилих будинків та прибудинкової території, висновків суду не спростовують.

Акт про затоплення квартир від 25 квітня 2016 року, складений комісією у складі майстра ЖКП "Західне" Генеральчука В.М., в присутності ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , затвердженого начальником ЖКП "Західне" ОСОБА_9 , є одним із доказів, що підтверджує факт заподіяння шкоди і зазначені в ньому обставини відповідачем не спростовані. Крім того, указаний акт відповідачем не оскаржувався.

Інші доводи апеляційних скарг ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).

Судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги слід віднести на рахунок держави, оскільки відповідач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст.374,376,382-384 ЦПК України, ст.23, 1167 ЦК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Протоповича А.Р. задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 квітня 2019 року в частині визначення розміру матеріальної шкоди змінити, зменшивши розмір заподіяної шкоди з 25659 грн до 17888 грн (сімнадцять тисяч вісімсот вісімдесят вісім).

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 квітня 2019 року в частині відмови у стягненні моральної шкоди скасувати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В решті рішення залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 19 липня 2019 року

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Боймиструк С.В.

Хилевич С.В.