Справа № 454/3519/18 Головуючий у 1 інстанції: Адамович М.Я.
Провадження № 22-ц/811/1132/19 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого судді - Мікуш Ю.Р.

суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

секретар -Іванова О.О.

за участю: сторін по справі,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 12 лютого2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася з позовом до відповідача та просить змінити розмір аліментів до 1200грн. щомісяця до закінчення дочкою навчання.

Свої вимоги мотивує тим, що у сторін є спільна дочка ОСОБА_3 , яка проживає разом з нею. На підставі рішення суду від 20.02.2017р. з відповідача стягуються аліменти на повнолітню дочку в розмірі 500грн. щомісячно. Однак відповідач сплачує аліменти в розмірі 100грн. щомісячно. Дочка потребує більшої допомоги у зв`язку з витратами на проїзд, проживання, придбання літератури тощо. Вона не має змоги самостійно забезпечити навчання та проживання дочки. Відповідач не має на утриманні інших осіб, є особою працездатного віку, має можливість працевлаштуватися.

Оскаржуваним рішенням суду позов задоволено частково.

Змінено розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення Сокальського районного суду Львівської області від 20.02.2017р. та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1000 (одна тисяча) грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до закінчення дочкою навчання, але не пізніше досягнення нею двадцяти трьох років.

Рішення оскаржив відповідач. В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи. Звертає увагу, що позивач ствердила, а суд встановив, що дочка проживає у м. Львові де і навчається, а тому вважає, що саме дочка має право на звернення до суду з позовом. Зазначає, що він є громадянином Російської Федерації, а тому до нього застосоване примусове повернення за межі України у зв`язку з чим він не може офіційно працевлаштуватися в Україні. Судом не взято до уваги той факт, що на його утриманні знаходиться мати ОСОБА_5 ,1937 р.н., яка за віком та станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується актом виконкому Белзької м/р від 07.11.2017 та від 14.03.2019 року, а також довідками Белзької районної лікарні від 18.07.2017 року та від 13.03.2019 року. Крім того, разом з ним проживає брат, який є інвалідом ІІ групи з дитинства та не може самостійно себе обслуговувати, що стверджується довідкою серія ВТЄ-1№058084 та висновком невролога від 20.12.2016 року. Зазначені обставини свідчать про те, що він не має змоги працювати та надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці. Просить рішення суду скасувати та залишити позов без розгляду на підставі ст.377 ЦПК України, або за відсутності підстав для її застосування відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення позивача на апеляційну скаргу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Судом встановлено такі обставини.

Згідно з свідоцтвом про народження, у сторін є спільна дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 20.02.2017р. стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на дочку в розмірі 500грн. щомісячно, починаючи з 02.11.2016 року до досягнення дочкою двадцяти трьох річного віку.

З довідок №541 від 16.02.2017р. та №277 від 08.11.2018р., встановлено, що ОСОБА_3 навчається на медичному факультеті Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького та термін її навчання - до 30.06.2022р. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що аліменти в розмірі 500 грн. на місяць не відповідають потребам спільної дочки сторін, яка навчається, а відсутність у відповідача постійного заробітку не є підставою для звільнення його від обов`язку брати участь в утриманні дитини.

Суд апеляційної інстанції з таким висновком суду першої інстанції не погоджується.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

У частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі на розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини та навпаки).

Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки й стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 СК України «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 СК України «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 СК України «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Таким чином, розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути змінений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду.

Такий висновок зробив Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.

Отже, стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав.

Задовольняючи позов про зміну розміру аліментів, суд першої інстанції не врахував того, що позивачем не доведено факту зміни матеріального, сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів, зокрема поліпшення майнового стану відповідача, та не врахував, що з часу призначення аліментів рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 20 лютого 2017 року матеріальний стан відповідача не покращився, а матеріальний стан позивача(одержувача аліментів) не погіршився. Зокрема, позивач не надала суду жодних доказів, які свідчать про її доходи, а лише посилається на неможливість нести витрати по утриманню доньки та потребою доньки у збільшенні допомоги. Суд першої інстанції не врахував, що при розгляді справи про зміну розміру аліментів визначальним має значення саме встановлення факту зміни матеріального становища сторін.

Розглядаючи даний спір, суд неправильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, внаслідок чого ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам закону.

Висновок суду про наявність підстав для збільшення розміру аліментів є помилковим , оскільки сама по собі потреба у збільшенні розміру аліментів не є підставою для зміни розміру стягнутих судом, при тому, що факту поліпшення матеріального стану відповідача та погіршення матеріального стану позивача в судовому засіданні не встановлено. Зокрема, як вбачається з матеріалів справи відповідач не влаштувався на роботу, здійснює постійний догляд за своєю матір`ю похилого віку ОСОБА_5 , 1937 р.н., яка за віком та станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду (а.с.19,20,45,46), з ним проживає брат - ОСОБА_6 , який є особою з інвалідністю з дитинства (а.с.47-48). Натомість позивач не надала суду жодних доказів, які підтверджують потребу дочки у матеріальній допомозі, про її витрати, а також про своє матеріальне становище та розмір доходів.

Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. З огляду на те, що судом не встановлено факту потреби у матеріальній допомозі дочці сторін, а також відсутність у відповідача можливості надавати таку допомогу, підстав для задоволення позову про зміну розміру аліментів, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Зважаючи на викладене,та враховуючи вимоги п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 12 лютого2019 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні її позову про зміну розміру аліментів.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку визначеному ст.ст.389-391 ЦПК України .

Повний текст постанови складений 25 липня 2019 року.

Головуючий: Ю.Р. Мікуш

Судді Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк

.