ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2019 року

м.Суми

Справа №592/18347/18

Номер провадження 22-ц/816/3825/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Орлов І. В.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання»,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Титаренка Павла Валентиновича на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 травня 2019 року в складі судді Корольової Г.Ю., ухваленого у м. Суми,

в с т а н о в и в:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання», мотивуючи вимоги тим, що він перебував у трудових відносинах з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання». 03.12.2018 року був звільнений з роботи за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником умов колективного договору на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Проте, при звільненні з ним не було проведено повного розрахунку. Просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти, належні йому при звільненні, та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 03.05.2019 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 54813,45 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.12.2018 року по 03.05.2019 року включно у сумі 14806,64 грн з послідуючим утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів. Стягнуто з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на користь держави судовий збір у сумі 768,40 грн. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць.

Не погоджуючись з вказаним рішенням в частині визначення розміру заборгованості із заробітної плати, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду в цій частині скасувати та ухвалити нове про стягнення з підприємства на користь позивача заборгованості по заробітній платі в розмірі 75 642,67 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що під час розгляду справи місцевим судом позивач не мав можливості надати суду розрахунковий лист за грудень 2018 року, в якому сума заборгованості із заробітної плати становить 75642,67 грн, оскільки такий розрахунок було надано підприємством вже після ухвалення оскаржуваного рішення. Крім того, відповідачем також не було надано такої довідки під час розгляду справи місцевим судом.

В іншій частині рішення суду не оскаржується, тому на підставі ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем не направлено.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання». 03.12.2018 року його було звільнено з роботи у зв`язку з невиконанням власником умов колективного договору на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

У позовній заяві ОСОБА_1 просив стягнути з підприємства на свою користь, зокрема, заборгованість із заробітної плати без визначення суми такої заборгованості.

В обґрунтування своїх вимог позивачем було надано суду копію розрахункового листа за жовтень 2018 року, за яким заборгованість із заробітної плати становить 54 813,45 грн станом на початок листопаду 2018 року (а.с. 5).

Також, ухвалою Ковпаківського районного суду від 10.12.2018 року було витребувано з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання», зокрема, довідку з розрахунком заборгованості по заробітній платі на момент звільнення (а.с. 9). Вказана ухвала надіслана відповідачу для виконання, отримана ним 14.01.2019 року (а.с. 11), проте довідку суду надано не було.

Відповідно до наданою позивачем разом з апеляційною скаргою копією розрахункового листа за грудень 2018 року, виданого йому роботодавцем, заборгованість із заробітної плати становить 75 642,67 грн (а.с. 28), але цей доказ не був предметом дослідження судом першої інстанції під час судового розгляду справи.

Ухвалюючи рішення в частині стягнення заборгованості із заробітної плати, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач у день звільнення позивача з роботи не провів з ним повний розрахунок, внаслідок чого виник борг з невиплаченої заробітної плати. Визначаючи розмір заборгованості із заробітної плати, місцевий суд виходив з наданих позивачем доказів, а саме копії розрахункового листа за жовтень 2018 року, в якому сума такої заборгованості становить 54813,45 грн.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 12, ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, судом першої було вирішено спір в оскарженій частині на підставі наявних в матеріалах справи доказів на момент ухвалення рішення, наданих стороною позивача, та стягнуто заборгованості із заробітної плати станом на жовтень 2018 року.

Про інший розмір заборгованості із заробітної плати на момент постановлення судового рішення стороною позивача, відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, доведено не було.

Також слід зазначити, що позивач не позбавлений можливості звернутись до суду першої інстанції у порядку визначеному ст. 271 ЦПК України про роз`яснення рішення місцевого суду в частині визначення періоду, за який рішенням суду стягнуто заборгованість по заробітній платі в розмірі 54813,45 грн, та в подальшому звернутись до суду з позовом про стягнення різниці заборгованості по заробітній платі між сумою визначеною в рішенні суду та сумою фактичної заборгованості на момент звільнення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи питання касаційного оскарження, апеляційний суд керувався висновками ЄСПЛ, який у справі «Азюковська проти України» (заява № 2693/18) який визнав неприйнятною заяву про оскарження відмови Верховного Суду переглянути рішення попередніх судів через малозначність справи, що виникла з трудових правовідносин. Суд не знайшов порушення процесуальних гарантій п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки спір стосується саме виплат у трудових правовідносинах, тому, відповідно ч. 6 ст. 19 ЦПК України, апеляційний суд визнає дану справу малозначною через незначну її складність.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Титаренка Павла Валентиновича залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 травня 2019 року в оскарженій частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.І.Собини

І.В.Орлов