Справа №751/2517/19
Провадження №2/751/792/19
01 липня 2019 року місто Чернігів
Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а
в складі: головуючого - судді Яременко І. В.
секретаря судового засідання Клименко К.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Чернігові в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,
ВСТАНОВИВ:
Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 11.06.2018 року позивач надала відповідачу грошові кошти в сумі 4 000 доларів США, які останній зобов`язався повернути в строк до 11.07.2018 року. У вказаний строк відповідач борг не повернув. Зазначає, що у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України, на вимогу кредитора, відповідач зобов`язаний сплатити 3% річних від простроченої суми. Вказує, що відмовою відповідача у поверненні належних грошових коштів їй була завдана моральна шкода, яка виразилась у постійних хвилюваннях, нервовій напрузі та втраті нормальних життєвих зв`язків, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя. Розмір моральної шкоди позивач оцінює у 24 000 грн.
У судове засідання позивач та її представник не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, у разі відсутності відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, відповідно до ст. 128 ЦПК України. З клопотанням про відкладення слухання справи до суду не звертався, відзив на позовну заяву до суду не надходив.
Ухвалою суду від 01.07.2019 року, в порядку ч. 1 ст. 281 ЦПК України, ухвалено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з ч.1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Згідно з ст.ст.12, 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Стаття 1047 ЦК України передбачає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо сума позики не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.
В постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14 зазначено, що відповідно до норм ст.ст.1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.
Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки".
Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане (частина третя статті 545 ЦК України).
Такий же висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 та постанові від 18 січня 2017 року в справі № 6-2789цс16.
Частиною третьою статті 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Згідно з нормами статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора (частина четверта статті 545 ЦК України).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, тобто суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.
Судом встановлено, що між сторонами існують зобов`язання за договором позики. В підтвердження укладення договору між сторонами є борговий документ договір позики від 11.06.2018 року, складений у простій письмовій формі з зазначенням усіх обставин, розміру позики, строків та порядку повернення грошових коштів, власноручно підписаний відповідачем ОСОБА_2 , відповідно до якого позивач ОСОБА_1 надала відповідачу ОСОБА_2 позику в сумі 105 000 (сто п`ять тисяч) гривень, що еквівалентно сумі 4 000 (чотири тисячі) доларів США строком до 11.07.2018 року (а.с.41).
Крім того, позивачем надана розписка від 11.06.2018 року, яка посвідчує передачу позивачем відповідачу грошової суми в розмірі 4000 доларів США, із зобов`язанням повернути позику до 11.07.2018 року (а.с.6).
Вищезазначені договір позики та розписка від 11.06.2018 знаходяться у позивача та підтверджують наявність невиконаного боргового зобов`язання відповідача перед позивачем.
Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Як зазначалося вище, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Свої зобов`язання за договором позики відповідач не виконав, в зазначений термін відповідач грошові кошти не повернув, не повернута сума позики і до цього часу.
Таким чином, позивач ОСОБА_1 довела заявлені нею позовні вимоги про стягнення боргу належними та допустимими доказами. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу в повному обсязі.
Також вимоги позивача про стягнення 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 2931,00 грн., суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідач взяв на себе зобов`язання повернути грошові кошти у встановлений термін, при цьому обов`язку свого не виконав, прострочив виконання зобов`язання.
При вирішенні позовної вимоги в частині відшкодування моральної шкоди суд бере до уваги такі обставини.
За змістом ст.ст.15,16,611 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, в тому числі, шляхом відшкодування моральної шкоди.
Частиною 2 статті 23 ЦК України встановлений вичерпний перелік випадків, за яких у особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, а саме: моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки правовідносини, що склалися між сторонами по справі, а саме: правовідносини щодо укладення та виконання зобов`язань за договором позики, регламентуються нормами параграфу 1 Глави 71 ЦК України, якими не передбачено відшкодування моральної шкоди у разі порушення даного виду зобов`язання, як і не передбачено настання такого правового наслідку як відшкодування моральної шкоди і договором позики, укладеним між сторонами, у разі його невиконання.
На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір пропорційно до задоволених вимог в розмірі 1095, 07 грн. за задоволену вимогу майнового характеру.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12-13, 19, 76-81, 95, 141, 223, 247, 280-282, 354 ЦПК України, ст.ст. 526, 527, 530, 533, 611, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.
Стягнути зі ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) заборгованість за договором позики від 11.06.2018 року та 3% річних в сумі 109 507 (сто дев`ять тисяч п`ятсот сім) грн.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути зі ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) 1095 (одну тисячу дев`яносто п`ять) грн 07 коп. судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Повний текст рішення складено 03.07.2019
Головуючий - суддя І. В. Яременко