УХВАЛА

30 липня 2019 року

м. Київ

справа № 2-19/2010

провадження № 61-13540ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Жданової В. С. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 05 серпня 2010 року, ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 23 листопада 2010 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 вересня 2011 року, від 14 червня 2012 року, від 23 квітня 2012 року, від 24 грудня 2012 року, від 08 квітня 2013 року, від 01 липня 2013 року, 30 вересня 2013 року, від 28 листопада 2013 року, від 09 грудня 2013 року, від 17 лютого 2014 року, від 22 травня 2014 року, від 02 червня 2014 року, від 11 серпня 2014 року,

від 10 листопада 2014 року, від 09 лютого 2015 року, ухвалу Верховного Суду від 02 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту та договору дарування недійсним, визнання права власності на квартиру, скасування права власності; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування за законом на обов`язкову частку у спадщині та визнання права власності на спадкове майно за заповітом,

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2007 року ОСОБА_1 звернулась до суду з указаним позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту від 07 вересня 2001 року та договору дарування від 13 листопада 2001 року недійсним, визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 , скасування права власності.

ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування за законом на обов`язкову частку у спадщині та визнання права власності на спадкове майно за заповітом, а саме квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 05 серпня 2010 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Полтавської області від 23 листопада 2010 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задовлено частково.

Усунуто ОСОБА_1 від права на обов`язкову частку у спадщині за законом, що відкрилась після смерті ОСОБА_3 .

У задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання права власності за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 відмовлено.

У вересні 2011 року ОСОБА_1 звернулась до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою на рішення Київського районного суду м. Полтави від 05 серпня 2010 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 23 листопада 2010 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 вересня 2011 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 05 серпня 2010 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 23 листопада 2010 року відмовлено з підстав, встановлених пунктом 5 частини третьої статті 328 ЦПК України 2004 року.

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Київського районного суду м. Полтави від 05 серпня 2010 року, ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 23 листопада 2010 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 вересня 2011 року, від 14 червня 2012 року, від 23 квітня 2012 року, від 24 грудня 2012 року, від 08 квітня 2013 року, від 01 липня 2013 року, 30 вересня 2013 року, від 28 листопада 2013 року, від 09 грудня 2013 року, від 17 лютого 2014 року, від 22 травня 2014 року, від 02 червня 2014 року, від 11 серпня 2014 року, від 10 листопада 2014 року, від 09 лютого 2015 року, ухвалу Верховного Суду від 02 квітня 2019 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження в частині оскарження заявником рішення Київського районного суду м. Полтави від 05 серпня 2010 року та ухвали апеляційного суду Полтавської області від 23 листопада 2010 року з наступних підстав.

Пунктом 3 частини другої статті 394 ЦПК України передбачено, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення касаційної скарги цієї особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

Враховуючи те, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 вересня 2011 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 05 серпня 2010 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 23 листопада 2010 року було відмовлено, а тому відповідно до пункту 3 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ті ж самі судові рішення слід відмовити.

Відносно оскарження ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 вересня 2011 року, від 14 червня 2012 року, від 23 квітня 2012 року, від 24 грудня 2012 року, від 08 квітня 2013 року, від 01 липня 2013 року, 30 вересня 2013 року, від 28 листопада 2013 року, від 09 грудня 2013 року, від 17 лютого 2014 року, від 22 травня 2014 року, від 02 червня 2014 року, від 11 серпня 2014 року, від 10 листопада 2014 року, від 09 лютого 2015 року, слід зазначити наступне.

Чинним ЦПК України не передбачено право касаційного оскарження

до Верховного Суду судових рішень, ухвалених Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, як судом касаційної інстанції.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу ОСОБА_1 у частині оскарження ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 вересня 2011 року, від 14 червня 2012 року, від 23 квітня 2012 року, від 24 грудня 2012 року, від 08 квітня 2013 року, від 01 липня 2013 року, 30 вересня 2013 року, від 28 листопада 2013 року, від 09 грудня 2013 року, від 17 лютого 2014 року, від 22 травня 2014 року, від 02 червня 2014 року, від 11 серпня 2014 року, від 10 листопада 2014 року, від 09 лютого 2015 року слід повернути особі, яка її подала.

Ухвала Верховного Суду від 02 квітня 2019 року також не може бути предметом перегляду у касаційному порядку, оскільки чинним ЦПК України не передбачено право на касаційне оскарження до Верховного Суду судових рішень, ухвалених Верховним Судом, як судом касаційної інстанції.

Керуючись пунктом 3 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 05 серпня 2010 року, ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 23 листопада 2010 року та ухвалу Верховного Суду від 02 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту та договору дарування недійсним, визнання права власності на квартиру, скасування права власності; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування за законом на обов`язкову частку у спадщині та визнання права власності на спадкове майно за заповітом відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від від 13 вересня 2011 року, від 14 червня 2012 року, від 23 квітня 2012 року, від 24 грудня 2012 року, від 08 квітня 2013 року, від 01 липня 2013 року, 30 вересня 2013 року, від 28 листопада 2013 року, від 09 грудня 2013 року, від 17 лютого 2014 року, від 22 травня 2014 року, від 02 червня 2014 року, від 11 серпня 2014 року, від 10 листопада 2014 року, від 09 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту та договору дарування недійсним, визнання права власності на квартиру, скасування права власності; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування за законом на обов`язкову частку у спадщині та визнання права власності на спадкове майно за заповітом повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали разом із доданими до касаційної скарги матеріалами направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. С. Жданова