Справа № 157/807/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Гордійчук В. М.
Провадження № 22-ц/802/729/19 Категорія: 39 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

26 липня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Киці С. І., Матвійчук Л. В.,

з участю:

секретаря судового засідання - Губарик К. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Карасинської сільської ради Камінь-Каширського району Волинської області про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами в порядку спадкування, за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_2 на рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 05 серпня 2015 року,

в с т а н о в и в:

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Карасинської сільської ради Камінь-Каширського району Волинської області про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в порядку спадкування. Позовна заяву мотивована тим, що відповідно до заповіту вона є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . До складу спадкового майна увійшов житловий будинок із надвірними будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .Зазначала, що свідоцтво про право власності за заповітом не могло бути їй видане нотаріусом через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами в порядку спадкування за заповітом.

Рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 05 серпня 2015 року позов задоволено повністю. Визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , і до смерті належали ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погоджуючись із цим судовим рішенням, 30 травня 2019 року ОСОБА_2 - особа, яка не брала участі у справі, оскаржила його в апеляційному порядку, посилаючись на те, що оскаржуваним рішенням вирішено питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки і на те, що її не було залучено до розгляду цієї справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила скасувати його та постановити нове судове рішення та провадження закрити, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Апеляційна скарга мотивована тим, що вона є особою, яку не було залучено до участі у даній справі, а суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, оскільки вона проживає у даному будинку, тому оскаржуваним рішенням фактично було вирішено питання про належне їй на праві користування спірне житлове приміщення.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує, що з доводами апеляційної скарги вона не згідна, підстав для скасування судового рішення вони не містять та просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Також у заяві від 17 липня 2019 року просила розгляд справи проводити у її відсутності, рішення суду першої інстанції підтримує повністю.

23 липня 2019 року на адресу суду надійшла заява від ОСОБА_2 , в якій вона просила розгляд справи відкласти у зв`язку із залученням адвоката.

24 липня 2019 року від представника сільської ради надійшла заява, в якій міститься фактично відзив на апеляційну скаргу та одночасно він просить розглядати справу без його участі.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на вимоги наведених норм та відсутністю належних доказів на підтвердження укладення протягом значного часу з дня подачі апеляційної скарги (з 30.05.2019 року) і до дня розгляду справи в апеляційному суді між апелянтом та будь-яким адвокатом угоди про надання правової допомоги, колегія суддів вважає неповажними причини неявки в судове засідання особи, яка не брала участі у справі, та за можливе розгляд справи проводити у її відсутності та у відсутності інших учасників справи.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, суд доходить висновку про наявність підстав для закриття апеляційного провадження у справі, виходячи з наступного.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 213 ЦПК України 2004 року, згідно з якими рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенції) таке конституційне право повинно бути забезпечено судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац 3 підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Відповідно до ст.352 ЦПК України, в редакції, чинній на час розгляду апеляційної скарги, згідно якої учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Вказана норма права визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. Така особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких обставин: вирішення судом питання про її право, інтерес чи обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Звертаючись до апеляційного суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_2 посилалась на те, що оскаржуваним рішенням суду фактично вирішено питання про її право на користування житловим приміщенням -будинком АДРЕСА_1 , без її залучення до участі у справі.

Відповідно до статей 17, 18 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Однак, Верховний Суд у своїй практиці наголошує на тому, що судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є ця особа, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо у мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між заявником і сторонами спору не може братися до уваги.

Правовий аналіз зазначеної норми вказує на те, що розглядаючи апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції насамперед повинен перевірити доводи апелянта щодо порушення його прав та інтересів оскаржуваним рішенням суду, а відтак зробити висновок про наявність у особи права на апеляційне оскарження цього рішення в розумінні ст.352 ЦПК України. Без дослідження обставин справи та доказів не є можливим встановити суть спору та вирішити питання щодо кола осіб, права яких зачіпаються.

З матеріалів справи вбачається, що спірний житловий будинок належав громадянці ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дана обставина підтверджується довідками сільської ради (а.с.7-9).

14 липня 2009 року ОСОБА_4 склала заповіт на випадок своєї смерті, посвідчений секретарем сільської ради Мартинюк М. А., зробивши розпорядження, відповідно до якого заповіла ОСОБА_1 житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 , грошові заощадження, дві земельні ділянки та земельну частку (пай) (а.с.5).

З матеріалів спадкової справи № 74/2015, заведеної після смерті ОСОБА_4 22 квітня 2015 року, та дослідженої судом першої інстанції, вбачається, що Карасинська сільська рада підтверджує факт належності спірного домоволодіння спадкодавцю та вказує, що спадкодавець до дня смерті проживала в своєму будинку сама.

Із письмових пояснень сільського голови Карасинської сільської ради вбачається, що апелянт ОСОБА_2 являється двоюрідною сестрою громадянки ОСОБА_4 , має у власності інший будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та який належить їй згідно записів погосподарського обліку по Карасинській сільській раді за всі роки, та оформила право власності на земельну ділянку для його обслуговування. За взаємною згодою вказані громадянки, будучи одинокими та перебуваючи у родинних стосунках, вирішили проживати разом з метою економії палива та відсутністю електропостачання в будинку ОСОБА_2 . У 1980-х роках виконавчим комітетом сільської ради почала проводитись загальна реєстрація (прописка) жителів села, яка здійснювалась за фактом проживання і видавалися будинкові книги всім жителям, під час якої обох сестер прописали за адресою АДРЕСА_1 .

У 2005 році під час виплат державою компенсації за паливо ОСОБА_2 заявила про своє бажання проживати у власному будинку і почала звертатися до сільської ради з проханням прописати її у своєму будинку за АДРЕСА_2 . На підтвердження зазначеного позивачем долучено копію будинкової книги № 270 будинковолодіння ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , де містяться записи про реєстрацію та зняття з реєстраційного обліку апелянта з відміткою дати - 18 березня 2005 року.

Отже, наведеними обставинами спростовуються доводи апеляційної скарги щодо спільного проживання ОСОБА_2 на момент смерті із спадокодавцем та наявності будь-якого законного права на частку у праві власності на вказане нерухоме майно.

Покликання в апеляційній скарзі на те, що вона є членом колгоспного двору, до якого належала покійна ОСОБА_4 , не заслуговують на увагу з огляду на їх недоведеність та спростування матеріалами справи, зокрема письмовою інформацією сільського голови, наданих на основі погосподарських книг.

Отже, особа, яка подала апеляційну скаргу, не довела, що оскарженим рішенням суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 235/2452/16-ц (провадження № 61-3433) зроблено правовий висновок про те, що аналіз статей 358, 362 ЦПК України свідчить про те, що суд лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції та подала апеляційну скаргу на таке судове рішення. При цьому, якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Враховуючи зазначені обставини, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що оскарженим рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 05 серпня 2015 року питання про права чи інтереси ОСОБА_2 не вирішувалося.

За правилами ст.362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

За таких обставин апеляційне провадження необхідно закрити.

Відповідно до ч.ч.4,5 ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 268, 362, 381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_2 на рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 05 серпня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Карасинської сільської ради Камінь-Каширського району Волинської області про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами в порядку спадкування закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст ухвали складено 26 липня 2019 року.

Головуючий

Судді