ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2019 року

м. Харків

Справа № 638/14863/18

Провадження № 22-ц/818/3140/19

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Бровченка І.О.,

суддів: Бурлака І.В., Колтунової А.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 березня 2019 року в складі судді Грищенко І.О.,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 , в якій просив стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 2000 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 10 жовтня 2018 року і до повноліття дитини.

Позовна заява мотивована тим, що в шлюбі з відповідачем народилася дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Шлюб між сторонами розірваний в 2006 році, з цього часу відповідач не приймає ніякої участі у вихованні дитини, матеріальної допомоги у добровільному порядку не надає, тому він вимушений звернутися до суду з позовною заявою.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 березня 2019 року позовну заяву задоволено частково.Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня пред`явлення позову до суду, а саме: з 10 жовтня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати, які складаються зі сплати судового збору в розмірі 704,80 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

На зазначене судове рішення ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 березня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд вийшов за межі позовних вимог, задовольнив вимоги, які не були предметом позову, дитина частково знаходиться також і на її утриманні, кожної зустрічі з сином вона купує необхідні речі, одяг, взуття, дає гроші на «кишенькові витрати», однак квитанції не зберегла, оскільки не допускала, що ці факти хтось буде оспорювати. Вказує на те, що спір у даному випадку відсутній, сплачує готівкою обумовлені ними суми. Позивач не надає доказів, які б підтверджували, що він витрачає грошові кошти на дитину саме в розмірі 2000 грн. на місяць, заперечує проти стягнення з неї аліментів, так і проти суми аліментів. Також просить звернути увагу на те, що аліменти потрібно стягувати не на користь батька, а на користь дитини і для утримання дитини, аліменти є власністю дитини. Просить суд врахувати те, що стан здоров`я дитини в цілому нормальний, разом із цим, стан її здоров`я поганий, вона має низку хронічних захворювань, працює старшим викладачем ХДУХТ, має дохід близько 5000 грн. на місяць, добровільно витрачає на дитину близько 1000 грн. щомісячно, не має рахунків в банках, депозитів, іншої власності, окрім житла, сплачує комунальні послуги близько 2000-2500 грн. щомісяця, на її частковому утриманні перебувають батьки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь яких вона сплачує аліменти в розмірі ј від усіх видів доходу щомісячно.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 17 травня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 березня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 27 травня 2019 року закінчено підготовку апеляційного розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Призначено цивільну справу до розгляду судом апеляційної інстанції в приміщенні Харківського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами справи.

29 травня 2019 року до Харківського апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_1 , в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення- без змін.

Вважає рішення суду законним та обґрунтованим. Вказує на те, що відповідно до ст. 274 ЦПК України справа розглядалась в порядку спрощеного провадження з особливостями, встановленими ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Апелянт не надала жодних доказів того, що дитина знаходиться також і на її утриманні, не вказує коли і які саме речі вона купувала сину, за сім місяців у період розгляду справі в суді першої інстанції не надала жодних доказів та чеків на підтвердження її участі в утриманні дитини. Просить суд звернути увагу, що отримані медичні довідки отримані нею після подання позову у приватних медичних установах, апелянт не надає виписки з історії хвороби з районної поліклініки або медичні довідки, які б передували поданню позову, при цьому ОСОБА_2 є працездатною людиною, не має інвалідності.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач просить стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі, відповідач заперечує проти стягнення з неї аліментів у будь - якому розмірі, враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 працює на постійній основі старшим викладачем у Харківському державному університеті харчування та торгівлі на кафедрі готельного і ресторанного бізнесу, не заперечує того факту, що дитина з нею не мешкає, суд вважав доцільним визначити розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) матері дитини, а не у твердій грошовій сумі.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково, стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина в розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , одружилися 05 червня 1998 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження 05.06.1998 року зроблено запис за № 558. Прізвища після одруження: чоловіка - ОСОБА_1 , дружини - ОСОБА_2 . Місце реєстрації: Харківський міський відділ реєстрації актів громадянського стану, що підтверджується свідоцтвом про одруження від 05 червня 1998 року.

ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_7 в місті Харкові, про що в Книзі реєстрації народжень 17 грудня 2003 року зроблено відповідний актовий запис за № 4105. Його батьками записані: батько - ОСОБА_1 , мати - ОСОБА_2 .. Місце реєстрації: відділ реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову № 3 Харківського міського управління юстиції, що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 16 липня 2008 р., виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову № 3 Харківського міського управління юстиції.

Шлюб між чоловіком ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 492 від 09 серпня 2006 р. Після реєстрації розірвання шлюбу присвоюються прізвища: йому - ОСОБА_1 , їй - ОСОБА_2 . Місце реєстрації: відділ реєстрації актів цивільного стану Дзержинського районного управління юстиції міста Харкова, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія НОМЕР_2 від 26 вересня 2006 р., виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Дзержинського районного управління юстиції міста Харкова.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 - ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За умовами частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Стаття 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Частиною 1 ст. 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно з ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено у 2019 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як встановлено судом та вбачається з позовної заяви позивач ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі 2000 грн. щомісячно, враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 працює на постійній основі старшим викладачем у Харківському державному університеті харчування та торгівлі на кафедрі готельного і ресторанного бізнесу, не заперечує того факту, що дитина з нею не мешкає, тому суд вважає доцільним визначити розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) матері дитини, а не у твердій грошовій сумі.

Однак, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн., обравши відповідний спосіб стягнення аліментів - у твердій грошовій сумі, а не з позовом про зміну розміру аліментів чи способу стягнення аліментів, разом із цим, суд першої інстанції вважав доцільним визначити розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) матері дитини, а не у твердій грошовій сумі, що є фактично зміною судом позовних вимог та способу стягнення аліментів, при цьому суд не врахував вимоги ст. 13 ЦПК України та положення ч. 3 ст. 181 СК України, згідно якої, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Таким чином, змінивши спосіб стягнення, суд першої інстанції самостійно визначив спосіб стягнення аліментів, порушивши при цьому принцип диспозитивності.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно вимог статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Стаття 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як встановлено судом, факт проживання спільної сина із позивачем, відповідач не заперечує.

Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що кожної зустрічі з сином вона купує необхідні речі, одяг, взуття, дає гроші на «кишенькові витрати», добровільно витрачає на дитину близько 1 000 грн. щомісяця, то жодних належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження своїх заперечень ОСОБА_2 не надала, при цьому як сама зазначила, жодні квитанції на підтвердження цього вона не зберігала, а тому в силу вимог ст. ст. 77-81 ЦПК України такі доводи є недоведеними.

Щодо врахування при призначенні аліментів стану здоров`я відповідача, відповідно до протоколу ультразвукового дослідження лімфатичних вузлів шиї ОСОБА_2 від 01 лютого 2019 року зроблено висновок: ознаки регіонарної лімфаденопатії (катаральний лімфаденіт - запалення лімфатичних вузлів шиї). Згідно довідки від 30 січня 2019 року, згідно якої, поставлено діагноз: аутоімунний тиреїдит, рекомендовано: спостереження у ендокрінолога, УЗД щитовидної залози через 6-12 міс. В довідці відсутні прізвище та ім`я, тому не вбачається, кому саме вона видана, печатка та штамп закладу охорони здоров`я, печатка лікаря, який її видав, тому суд не може прийняти її як належний та допустимий доказ.

Іншої медичної документації, зокрема виписки з історії хвороби за інші періоди часу на підтвердження того, що відповідач тривалий час страждає на вказані захворювання, вони є хронічними, суду не надано.

Крім того, з наданих медичних документів не вбачається, що ОСОБА_2 наразі потребує хірургічного втручання й подальшого постійного лікування та догляду, чималих витрат, як на це вона посилається в апеляційній скарзі. При цьому групи інвалідності ОСОБА_2 не має, не є інвалідом, а тому є працездатною особою.

Як свідчать матеріали справи, батьки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 разом з ОСОБА_11 не проживають, є громадянами Російської Федерації та постійно проживають на території Російської Федерації.

За таких обставин суд не приймає доводи апелянта про те, що на її частковому утриманні перебувають батьки: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , на користь яких вона сплачує аліменти у розмірі ј від усіх видів доходу (близько 1500 грн. щомісячно), оскільки жодних належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що вона є єдиною дитиною своїх батьків, що батьки є непрацездатними та знаходяться на її утриманні суду не надано.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За таких обставин, враховуючи встановлені вище обставини, що мають істотне значення, вимоги ст. 182 СК України, враховуючи стан здоров`я, матеріальне становище платника аліментів, те, що, як сама зазначила ОСОБА_2 ј частка всіх її доходів становить близько 1500 грн, відсутність у платника аліментів інших неповнолітніх дітей, суд доходить висновку, що ОСОБА_2 має можливість надавати матеріальну допомогу та сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина.

Враховуючи викладене, відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України, апеляційний суд доходить висновку про необхідність рішення суду змінити, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі 1500 грн щомісячно до досягнення ним повноліття.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 376, 381-384, 389 ЦПК України, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 березня 2019 року - задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 березня 2019 року - змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) аліменти на утримання неповнолітньої сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1500 грн щомісячно до досягнення ним повноліття.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку тільки у випадках, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 липня 2019 року.

Головуючий - суддя - І.О. Бровченко

Судді : І.В. Бурлака

А.І. Колтунова