ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6363/19 Справа № 201/3606/18 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко Н.В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Городничої В.С.

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі Порубай М.Л.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія АСКА", ОСОБА_1 про стягнення матеріальної і моральної шкоди, завданої наслідками дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 12.10.2017р. сталася ДТП, внаслідок якої його автомобіль «Пежо», д/н НОМЕР_1 , був пошкоджений з вини водія автомобіля «Тойота», д/н НОМЕР_2 , ОСОБА_1 Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03.11.2017р. ОСОБА_1 визнано винною у скоєнні ДТП і притягнуто до адміністративної відповідальності. Згідно з висновками експертного автотоварознавчого дослідження № 5107/1 від 13.11.2017р. сума матеріального збитку, завданого його автомобілю «Пежо» складає 50795,33 грн. Цивільно-правова відповідальність водія забезпеченого транспортного засобу ОСОБА_4 застрахована у ПрАТ «УАСК АСКА», згідно з полісом № АК/5773171 від 13.02.2017р. Ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну складає 100000,00 грн. 27.11.2017р. позивач звернувся із заявою до страховика про здійснення страхового відшкодування. Страхове відшкодування було сплачене страховою компанією на загальну суму 18420,87 грн. Залишок страхового відшкодування становить 32374,46 грн., який відповідачем до цього часу не сплачено. Окрім того, позивач вважає, що страховик повинен сплатити пеню за весь час затримки виплати страхового відшкодування на підставі ч.ч. 2, 5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ за період прострочення з 27.02.2018р. по дату складання позову - 03.04.2018 р. в сумі 1024,45 грн. згідно його розрахунку.

Також, позивач посилається на висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 5107/1 від 13.11.2017р., згідно якого визначено, що вартість відновлюваного ремонту автомобіля позивача «Пежо» становить 102 888 грн. 39 коп. Отже, позивач вважає, що ОСОБА_1 має відшкодувати різницю між вартістю відновлювального ремонту та страховою виплатою у розмірі 52093,06 грн. (102888,39 - 50795,33), а також компенсувати суму франшизи в розмірі 510грн.

Окрім цього, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях від наслідків ДТП, яку він оцінює у сумі 5000,00 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2018року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «УАСК АСКА» на користь ОСОБА_3 в рахунок страхового відшкодування 6771,89 грн., пеню в сумі 225,95 грн., а всього 6997,84 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 в рахунок компенсації матеріальної шкоди 52093,06 грн., в рахунок компенсації франшизи 510 грн., в рахунок компенсації моральної шкоди 500грн., а всього 53103,06 грн.В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Інші учасники процесу своїм правом передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подачі відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не скористались.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно постанови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03.11.2017р., що набрала законної сили 14.11.2017р., 12.10.2017р. о 08 год. 45 хв. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Тойота», д/н НОМЕР_2 , скоїла зіткнення з автомобілем «Пежо», д/н НОМЕР_1 , під керуванням позивача ОСОБА_3 , спричинивши матеріальний збиток і механічні пошкодження транспортним засобам.

Вказаною постановою суду ОСОБА_1 визнано винною у скоєнні ДТП, не неї накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Автомобіль «Пежо», д/н НОМЕР_1 , належить позивачеві ОСОБА_3 на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 . В результаті ДТП автомобіль позивача «Пежо» отримав механічні пошкодження.

Згідно з висновками експертного автотоварознавчого дослідження № 5107/1 від 13.11.2017р., виконаним за заявою ПрАТ «УАСК АСКА», сума матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Пежо», д/н НОМЕР_1 , складає 50 795,33 грн.

Цивільно-правова відповідальність водія забезпеченого транспортного засобу ОСОБА_4 була застрахована ПрАТ «УАСК АСКА», що підтверджено полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/5773171 від 13.02.2017р. Ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну складає 100000 грн.

27.11.2017р. позивач звернувся із заявою до ПрАТ «УАСК АСКА» про здійснення страхового відшкодування на його картковий рахунок у КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_4 .

ПрАТ «УАСК АСКА» виплачено страхове відшкодування у розмірі 43513,44 грн., що підтверджено страховиком платіжними дорученнями № 7033 від 28.02.2018р. на суму 3 513,44 грн., № 7043 від 13.03.2018р. на суму 5000 грн., № 7031 від 16.03.2018р. на суму 5000 грн., № 7049 від 02.04.2018р. на суму 5000 грн., № 7045 від 04.04.2018р. на суму 5000грн., № 7008 від 18.04.2018р. на суму 20000 грн. На всіх платіжних дорученнях міститься печатка банка ПАТ «Перший український міжнародний банк» з відміткою про проведення банком платежу.

Згідно з Висновку експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ від № 5107/1 від 13.11.2017р., експертом визначено, що дійсна вартість пошкодженого автомобіля на дату ДТП складає 126 571,37 грн., вартість відновлюваного ремонту автомобіля - 102 888,39 грн. Матеріальний збиток з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу 0,64 складає 50 795,33 грн.

Відповідачем страхове відшкодування зменшено на суму франшизи 510 грн. і на суму ПДВ 6 771,89 грн. Страхове відшкодування виплачене в сумі 43 513,44 грн., виходячи з розрахунку: 50 795,33 грн. (збиток) - 510 грн. (франшиза) - 6 771,89 грн. (ПДВ).

Задовольняючи позов в частині стягнення з відповідача ПрАТ «УАСК АСКА» суми 6771,89грн., як незаконно утриманого ПДВ, суд посилався на те, що ПрАТ «УАСК АСКА» здійснила виплату страхового відшкодування позивачеві в розмірі 43513,44 грн., з утриманням ПДВ на суму 6771,89 грн., в той час коли у висновку експертного дослідження № 5107/1 від 13.11.2017р., який суд брав до уваги як належний та допустимий доказ завданої шкоди, не вбачається, що на суму 50 795,33 грн. був нарахований ПДВ. Експертом при розрахунку суми матеріального збитку не виділено окремо суму ПДВ, яка включається до вартості запчастин і матеріалів. У платіжних дорученнях ПрАТ «УАСК АСКА», якими страхове відшкодування перераховане позивачеві, також не виділено окремим рядком сума донарахованого ПДВ.

Суд встановив, що 27.11.2017р. позивач звернувся до страхової компанії із заявою про страхове відшкодування з усіма необхідними документами. Кінцевим строком виплати страхового відшкодування є 26.02.2018р.

Задовольняючи позов в частині стягнення пені за період прострочення виплати страхового відшкодування, яка розрахована відповідно до подвійної облікової ставки НБУ за період з 27.02.2018р. по 03.04.2018р. (день звернення до суду), що становить 225,95 грн., суд посилався на те, що частина страхового відшкодування в сумі 6771,89 грн. досі не виплачена без законних на то підстав.

Задовольняючи частково позов в частині стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у сумі 52603,06грн. (102888,39 - 50285,33), суд виходив з того, що згідно Висновку експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ від № 5107/1 від 13.11.2017р. вартість відновлювального ремонту становить 102888,39 грн., а сума страхового відшкодування визначена з урахуванням вказаного висновку має становити 50285,33грн. (50 795,33 510).

Окрім того, суд, керуючись п. 36.6. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», встановив, що з відповідачки підлягає стягненню сума франшизи в розмірі 510 грн.

Задовольняючи частково позов в частині відшкодування моральної шкоди у сумі 500 грн., суд першої інстанції враховував обставини справи, характер та обсяг фізичних і душевних страждань, які зазнав позивач, тривалість немайнових втрат та посилався на те, що після дорожньо-транспортної пригоди позивач отримав стрес через пошкодження автомобіля, змінилося його життя, оскільки неможливість користуватись автомобілем позбавила звичного для нього порядку організації життя.

В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що між нею та ПАТ УАСК АСКА укладено поліс № АК/53171 від 13.02.2017 р. обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. За даним полісом забезпечений транспортний засіб автомобіль Тойота д.н.з. НОМЕР_2 та встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, який складає 100000,00 грн. Таким чином, апелянт, посилаючись на ст. 3 ЗУ Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та правовий висновок Великої Палати Верховного Суду в постанові від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц, вважає безпідставним оскаржуване рішення суду щодо стягнення з неї матеріальної шкоди у сумі 52093,06 грн.

Однак, колегія суддів не приймає до уваги такі доводи апелянта, з наступних підстав.

Посилання апелянта на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду в постанові від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц як на підставу відмови у стягненні матеріальної шкоди у сумі 52093,06 грн. є власним тлумаченням відповідачем, а тому не може бути підставою для скасування законного рішення суду.

Колегія суддів звертає увагу на те, що 27.11.2017р. ОСОБА_3 звернувся із заявою до ПрАТ «УАСК АСКА» про здійснення страхового відшкодування з усіма необхідними документами. У зв`язку з чим ПрАТ «УАСК АСКА» виплачено страхове відшкодування у розмірі 43513,44 грн.

Враховуючи те, що ПрАТ «УАСК АСКА» виплачено страхове відшкодування не в достатньому розмірі для повного відшкодування шкоди, колегія суддів вважає обгрунтованим звернення ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_1 , як до винної особи, з вимогою про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), відповідно до ст. 1194 ЦК України.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 21.03.2018 р. у справі №569/13697/15-ц, від 28.03.2018 р. у справі №296/587/17, від 25.04.2018 р. у справі №678/20/16-ц, згідно яких Верховний Суд виходить з того, що заподіяння потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком особи, яка завдала шкоди, відшкодувати шкоду. Водночас дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором страхування, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов`язанні ним є страховик). Вказано, що зазначені зобов`язання не виключають одне одного, оскільки одержання потерпілим страхового відшкодування за договором страхування цивільної відповідальності не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, адже страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, а особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. У вказаних спорах Верховний Суд дійшов висновку, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоча цей договір укладений на користь третіх осіб. Законодавство надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує його одержувати. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором страхування не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні. Таким чином, Верховний Суд вважає, що потерпілому, як кредитору, належить право вимоги в обох видах зобов`язань деліктному та договірному. Потерпілий на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, з вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та надалі до особи, яка завдала шкоди (ст. 1194 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Тож, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України, як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Тож, керуючись положеннями ст. ст. 259, 367, 369, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2018року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова