ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Ярошевського Олексія Тарасовича на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 06 травня 2019 року, яке ухвалено суддею Ваврушак Н.М. у місті Кривому Розі, повний текст рішення складено 08 травня 2019 року,-

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2018 року ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Ярошевський Олексій Тарасович, звернувся до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 1979 по 2009 рік перебував у трудових відносинах із відповідачем та працював на шахті Гвардійська ВО «Кривбасруда», правонаступником є Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» (ПАТ «КЗРК») машиністом електровозу, кріпильником, охоронником, 07 липня 2009 року був звільнений з підприємства за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. За висновком МСЕК від 24.03.1997 року йому вперше було встановлено 30% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням хронічне обструктивне захворювання легень, в подальшому висновком МСЕК від 05.05.2006 року йому встановлено 35% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням та третя група інвалідності безстроково.

У зв`язку із ушкодженням здоров`я через професійне захворювання йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болі та стражданнях, яких він зазнає впродовж багатьох років, в зв`язку з професійним захворюванням змінилися його образ та якість життя.

У зв`язку із отриманими професійними захворюваннями йому заподіяна моральна шкода, розмір якої оцінює в 160 000 грн., яку просив стягнути з відповідача.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 травня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Стягнуто з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» (, 50029, Дніпропетровська область, м.Кривий Ріг, вул.Симбірцева, 1а) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНН НОМЕР_1 , суму моральної шкоди в розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» (, 50029, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Симбірцева, 1а) на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок).

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача Ярошевський О.Т. , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушує питання про зміну судового рішення в частині визначеного судом розміру грошового відшкодування моральної шкоди шляхом його збільшення до заявленої в позові суми.

Апелянт вважає, що стягнутий судом розмір грошових коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди є недостатнім, оскільки судом не враховано відсоток втрати професійної працездатності, що становить 35%, третьої групи інвалідності, ступінь тяжкості професійного захворювання, пов`язані з ним моральні страждання позивача, істотні вимушені зміни в його житті, важкість стану здоров`я.

Представник позивача наголошує, що, визначаючи розмір суми моральної шкоди, суд не в повній мірі виходив з засад розумності, виваженості та справедливості, не врахував ступінь вини відповідача по створенню безпечних умов праці, тяжкість ушкодження здоров`я та моральних страждань, які переносить позивач.

У відзиві на апеляційну скаргу представника позивача відповідач просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зокрема зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, а доводи представника позивача, що викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Відповідач наголошує на тому, що вимоги представника позивача щодо збільшення суми моральної шкоди є необґрунтованими, оскільки в даній справі вина керівництва ПАТ «Кривбасзалізрудком» взагалі відсутня, позивач працював на шахті «Гвардійська» ВО «Кривбасруда», та звільнився з підприємства за власним бажанням, а не внаслідок погіршення стану здоров`я.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру ста мінімальних заробітних плат.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Матеріалами справи і судом встановлено, що ОСОБА_1 з 13.09.1979 по 07.07.2009 року, до часу звільнення за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, перебував у трудових відносинах із відповідачем та працював машиністом електровозу, кріпильником, охоронником на шахті «Гвардійська» ВО «Кривбасруда», правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком», що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с.6-12).

Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) від 03 березня 1997 року, проведено розслідування хронічного професійного захворювання ОСОБА_1 - встановлено діагноз пиловий бронхіт першого ст. емфізема легень першого ст. Причиною захворювання вказано - довготривала робота в умовах високої запиленості повітря робочої зони (а.с.13-14).

Відповідно до витягу з акту огляду у ЛТЕК від 24.03.1997 року ОСОБА_1 при первинному огляді встановлена ступінь втрати професійної працездатності 30% з наступним переоглядом 01.03.1998 року (а.с.15).

При наступних переоглядах, згідно виписок з актів огляду у ЛТЕК від 16.03.1998 року, 29.04.1999 року, 30.03.2000 року, 18.04.2001 року, 20.05.2002 року ОСОБА_1 визначено ступінь втрати професійної працездатності 25% у зв`язку з професійним захворюванням (а.с. 15-17).

Відповідно до виписки з акту огляду МСЕК від 05.05.2006 року ОСОБА_1 при повторному переогляді визначено 35% втрати професійної працездатності за професійним захворюванням хронічне обструктивне захворювання легень ІІ ст. та третя група інвалідності з 05.05.2006 року та безстроково (а.с.17).

Згідно довідок та виписок - епікризів ОСОБА_1 неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні у зв`язку із професійним захворюванням (а.с. 18-25).

Також судом першої інстанції встановлено, що доводи відповідача про те, що ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» не є правонаступником РУ Рози Люксембург «Ленінруда» спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме записом у трудовій книжці позивача.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , керувався статтею 440-1 ЦК УРСР (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), Правилами відшкодування власником підприємств, установ і організацій або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових відносин, затверджених постановою КМУ від 23.06.1993 (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), й виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, професійні захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача, і наявності у зв`язку з цим підстав для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, як і погоджується з доводами апеляційної скарги представника позивача щодо заниженого розміру стягнутої судом моральної шкоди, з огляду на наступне.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Так, суд встановив, що з 13.09.1979 по 07.07.2009 року перебував у трудових відносинах із відповідачем та працював машиністом електровозу, кріпильником, охоронником на шахті «Гвардійська» ВО «Кривбасруда», правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком», що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с.6-12).

Відповідно до п.38 Правил відшкодування власником підприємств, установ і організацій або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових відносин, затверджених постановою КМУ від 23.06.1993 (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Правил) право на отримання потерпілим виплат на відшкодування шкоди настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Згідно положень ст.12 Закону України «Про охорону праці» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до п.11 Правил, моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі домовленості сторін (власника, профспілкового органу й потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії в трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 200 мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат.

Згідно з ст.440-1 ЦК УРСР (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менш ніж 5 мінімальних розмірів заробітної плати.

За п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Наведені вище докази свідчать про те, що ушкодження здоров`я, заподіяне позивачеві під час виконання ним трудових обов`язків, заподіює йому моральні й фізичні страждання, які обмежують можливість останнього вести звичний спосіб життя, тягнуть за собою не відновлення здоров`я, відчуття болю.

Зазначені обставини наступили у позивача у зв`язку із професійним захворюванням, що призвело до встановлення стійкої втрати професійної працездатності, та встановлення групи інвалідності, що було встановлено судом першої інстанції, а отже позивачеві заподіяна моральна шкода.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт).

Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності й господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Вищезазначені вимоги закону в поєднанні зі ст.ст. 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються в кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 грудня 2014 р. №6-207цс14, яка в силу вимог ч.4 ст.263 ЦПК України повинна враховуватися судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Згідно положень ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі становить 4173,00 грн.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд врахував наявність у позивача втрати працездатності, стажу його роботи на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, розмір мінімальної заробітної плати встановленої на 2019 рік у 4173,00 грн., глибину фізичних та моральних страждань позивача, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», у вигляді одноразового відшкодування в сумі 30 000,00 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачеві заподіяно моральну шкоду у зв`язку з отриманим ним професійним захворюванням.

Як роз`яснено в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги представника позивача Ярошевського О.Т. щодо необґрунтованого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача та вважає, що він визначений без повного урахування роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Так, апеляційним переглядом встановлено, що ОСОБА_1 з 13.09.1979 по 07.07.2009 року перебував у трудових відносинах із відповідачем та працював машиністом електровозу, кріпильником, охоронником на шахті «Гвардійська» ВО «Кривбасруда», правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком», що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с.6-12).

Відповідно до витягу з акту огляду у ЛТЕК від 24.03.1997 року ОСОБА_1 при первинному огляді встановлена ступінь втрати професійної працездатності 30% з наступним переоглядом 01.03.1998 року (а.с.15).

При наступних переоглядах, згідно виписок з актів огляду у ЛТЕК від 16.03.1998 року, 29.04.1999 року, 30.03.2000 року, 18.04.2001 року, 20.05.2002 року ОСОБА_1 визначено ступінь втрати професійної працездатності 25% у зв`язку з професійним захворюванням (а.с. 15-17).

Відповідно до виписки з акту огляду МСЕК від 05.05.2006 року ОСОБА_1 при повторному переогляді визначено 35% втрати професійної працездатності за професійним захворюванням хронічне обструктивне захворювання легень ІІ ст. та третя група інвалідності з 05.05.2006 року та безстроково (а.с.17).

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, ураховуючи ступінь вини відповідача в ушкодженні здоров`я позивача під час виконання ним трудових обов`язків, що заподіює йому моральні й фізичні страждання, які обмежують можливість останнього вести звичний спосіб життя, тягнуть за собою не відновлення здоров`я, відчуття болю, що призвело до встановлення стійкої втрати професійної працездатності та встановлення ІІІ групи інвалідності, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити його з 30 000,00 грн. до 55 000,00 грн.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що на підставі положень ст.376 ЦПК України судове рішення необхідно змінити в частині визначеного судом розміру моральної шкоди та збільшити розмір стягнутої моральної шкоди з відповідача на користь позивача з 30 000 грн. до 55 000 грн.

Керуючись ст.ст.367, ч.1 ст.369, ст.374, п.2 ч.1 ст.376, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - Ярошевського Олексія Тарасовича , задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 травня 2019 року в частині розміру моральної шкоди змінити, збільшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат»на користь ОСОБА_1 з 30 000 (тридцяти тисяч) грн. до 55 000 (п`ятидесяти п`яти тисяч) грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 30 липня 2019 року.

Головуючий:

Судді: