Дата документу 21.06.2019
Справа № 2-5775/10
Провадження № 6/334/1/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2019 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Баруліної Т.Є.,

при секретарі Сагайдак Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню

ВСТАНОВИВ:

05.10.2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, вказавши в заяві, що Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя № 2-5775/10 від 25.10.2010 року було задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на заставне майно. Рішення набрало законної сили 05.11.2010 року і згідно з ним з Відповідачів на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» належало, зокрема, стягнути 1 378 589 гри. 71 коп.

02.12.2014 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя по справі № 2-5775/10 було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 (солідарно) на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 1 378 589 гри.71 коп.

Станом на день набрання рішенням суду законної сили заборгованість Відповідачів перед ПАТ КБ «ПриватБанк» дійсно становила 1 378 589 гри. 71 коп. Однак, з моменту набрання рішенням суду законної сили і до видачі виконавчого листа (02.12.2014 року) Відповідачі добровільно сплатили ПАТ КБ «ПриватБанк» частину заборгованості на загальну суму 225 407 (двісті двадцять п`ять тисяч чотириста сім) гривень та 70 коп. Таким чином, станом на день видачі виконавчого листа заборгованість Відповідачів перед Позивачем за рішенням суду фактично складає 1 153 182 (один мільйон сто п`ятдесят три тисячі сто вісімдесят дві) гривні та 01 коп.

18.08.2015 року Ленінським відділом ДВС Запорізького МУЮ було відкрито виконавчепровадження № 48455536 (копія постанови додається) щодо примусового стягнення за вказаним вище виконавчим листом. Після отримання постанови Державного виконавця, боржник, ОСОБА_1 , звернулася до Ленінського ВДВС ЗМУЮ з доказами часткової сплати заборгованості і заявою про зменшення суми боргу. Державний виконавець Білокур Л.А. відмовила у зменшенні суми заборгованості і порекомендувала звернутися до суду з відповідною заявою.

Заявниця вважає, що виконавчий лист по справі № 2-5775/10 про стягнення з ОСОБА_1 (солідарно) на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 1 378 589 грн. 71 коп. не відповідає дійсній заборгованості, тому вона просить визнати його таким, що не підлягає виконанню частково.

Заявниця ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, про час та місце слухання справи була повідомлена вчасно.

Відповідач ОСОБА_2 та представники зацікавлених осіб ПАТ КБ «Приватбанк» та Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, про час та місце слухання справи були повідомлені вчасно.

15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10. 2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції.

Згідно п.9 п.1 Розділу XIII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню частково, задоволенню не підлягає з наступних підстав.

25 жовтня 2010р. Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя № 2-5775/10 було задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на заставне майно (том 1 а.с.73-75).

14.12.2010 року представником банку було отримано 6 виконавчих листів, та ухвалою суду від 23.09.2014 року за заявою представника банку було видано дублікати виконавчих листів та поновлення строку їх пред`явлення до виконання (том 1 а.с.99).

Ухвалами апеляційного суду Запорізької області від 05.11.2014р. та 04.03.2015 року, а також Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 21.11.2014 року, ухвала суду перщої інстанції від 23.09.2014 р. була залишена без змін.

12.12.2014 року представником ПАТ КБ «Приватбанк» було під особистий підпис отримано 6 дублікатів виконавчих листів (том 1 а.с.129).

15.04.2015 року за заявою представника банку в рішенні суду від 25.10.2010 року було виправлено описку, та ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 10.09.2015 року в задовленні апеляційної скарги на ухвалу про виправлення описки в судовому рішенні відмовлено.

05.10.2015 року відповідачка ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки з моменту набрання рішенням суду законної сили і до видачі виконавчого листа (02.12.2014 року) Відповідачі добровільно сплатили ПАТ КБ «ПриватБанк» частину заборгованості на загальну суму 225 407 гривень 70 коп., однак, державний виконавець Білокур Л.А. відмовила їм у зменшенні суми заборгованості тому вони звернулися до суду з відповідною заявою, та просили зупинити стягнення за спірним виконавчим листом до розгляду цієї заяви.

Ухвалою суду від 06.05.2016 року провадження по справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню було зупинено до розгляду апеляційної скарги на рішення суду від 25.10.2010 р. по цивільній справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на заставне майно (том 3 а.с.228)

22.12.2016 року Рішенням апеляційного суду Запорізької області рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25.10.2010 року було скасоване в частині звернення стягнення на заставне майно та виселення відповідачів, в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитом в сумі 1378589,71 грн. та розірвання кредитного договору 3 142.1644 від 18.10.2006 року залишено без змін (том 2 а.с.79-84).

18.01.2017 року представником банку було отримано два виконавчі листи на виконання рішення апеляційного суду від 22.12.2016р. (а.с.87).

Після чого, представник ПАТ КБ «Приватбанк» звернуся з касаційною скаргою та Постановою Верховного суду України від 05.12.2018 року касаційна скарга задоволена частково, Рішення суду першої та апеляційної інстанції скасовані в частині розірвання кредитного договору № 142.1644 від 18.10.2006р., в решті рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25.10.2010р. у нескасованій частині та рішення апеляційного суду Запорізької області від 22.12.2016 року залишені без змін (том 2 а.с.136-139).

Крім того, 07.11.2016 до суду надійшло шість Постанов державного виконавця від 27.10.2016 року № 52506672, 52511988, 52511770, 52512271, 52513035, 52506816, про повернення виконавчого документа у зв`язку із поновленням ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 06.07.2016р. строку на апеляційне провадження рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25.10.2010р., а також шість дублікатів виконавчих листів № 2-5775/1, виданих 02.12.2014 року (том 2 а.с.142-159).

19.03.2019 року провадження по справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа частково таким, що не підлягає виконанню відновлено ухвалою судді.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження», у виконавчому документі зазначається резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень.

Відповідно до ст. 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Згідно частини 3 даної статті, про виправлення помилки в виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом.

Судом встановлено,що рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25.10.2010 року було двічі змінено Рішенням апеляційної інстанції від 22.12.20165 року та Постановою касаційної інстанції від 05.12.2018 року, у зв`язку з чим постановами державного виконавця всі виконавчі документи були повернуті до суду на підставі ч.1 ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, в тому числі і виконавчі документи про солідарне стягнення з відповідачів суми заборгованості за кредитним договором в сумі 1378589,71 грн.

На теперішній час, рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25.10.2010 року змінено апеляційною та касаційною інстанціями, виконавчі листи на виконанні не перебувають та повернуті до органу, який їх видав, а тому вимоги ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа по справі № 2-5775/10, виданого 02.12.2014 року Ленінським районним судом міста Запоріжжя таким, що не підлягає виконанню частково на суму 225 407,70грн., втратили свою актуальність у зв`язку з відсутністю обставин, які стали причиною для даного звернення.

Отже, суд вважає, що на теперішній час вимоги заявниці ОСОБА_1 є безпідставними, оскільки обставини, які були підставою для звернення до суду з даною заявою відсутні, тому заява ОСОБА_1 не підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 432 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що частково не підлягає виконанню залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Баруліна Т. Є.