Справа № 305/204/19
Провадження по справі 2/305/274/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2019. Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючої судді Марусяк М.О.

секретаря судового засідання Біроваш О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу запозовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Позовні вимоги мотивує тим, що їй на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 . В цій квартирі, крім неї та інших членів її сім`ї, числиться зареєстрованою відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджено записами будинкової книги, Відповідачка ОСОБА_2 , є зареєстрованою в її квартирі, оскільки перебувала в зареєстрованому шлюбі з її сином, ОСОБА_3 . Згідно рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 08.11.2010 шлюб між ними розірвано. Підставою для звернення до суду із позовом є те, що відповідачка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вже більше восьми років у належній їй квартирі не проживає, а саме не проживає в квартирі АДРЕСА_1 , з моменту розірвання шлюбу з ОСОБА_3 Зняти з реєстрації місця проживання відповідачку, ОСОБА_2 , у добровільному порядку для неї не являється можливим, оскільки відповідачка від цього відмовляється, що змушує її звернутися до суду за вирішенням спору, шляхом прийняття відповідного судового рішення. У зв`язку із реєстрацією відповідачки ОСОБА_2 у належній їй на праві приватної власності квартирі, порушується її право приватної власності на саме житло, як на власність, так і на право її вільного та безперешкодного використання, володіння та розпорядження за цільовим призначенням. Відповідачка, ОСОБА_2 , членом її сім`ї не являється. Спільне господарство між ними не ведеться, витрати по утриманню житла відповідачка не несе. Договору найму житла між нею та відповідачкою не укладалося. Відповідачка була зареєстрована у належній їй квартирі, як дружина її сина. На підставі наведеного, просила винести рішення, за яким визнати ОСОБА_2 , такою, що втратила право користування житловими приміщеннями квартири АДРЕСА_1 . Судові витрати залишає за собою.

Ухвалою судді Рахівського районного суду Закарпатської області, ОСОБА_4 від 15.02.2019 відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, для подання відзиву на позовну заяву.

На підставі розпорядження Рахівського районного суду Закарпатської області №63 від 24 травня 2019 року призначено повторний авторозподіл справи за №305/204/19.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа передана судді Рахівського районного суду, Закарпатської області Марусяк М.О. для прийняття до провадження.

Ухвалою судді Рахівського районного суду Закарпатської області, Марусяк М.О. від 27.05.2019 справу прийнято до свого провадження. Призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 02.07.2019.

З рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, слідує, що відповідач, ОСОБА_2 отримала ухвалу про відкриття провадження по справі - 19.03.2019, однак відзиву на день судового розгляду справи не надала.

Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що відповідачем у встановлений законом строк відзив не подано, в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Дослідивши надані позивачем письмові докази, суд, прийшов до наступного висновку.

Стаття 15 ЦК України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Право власності позивача ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 , в цілій частині, стверджується договором купівлі-продажу від 16.10.2006 та витягом з Державного реєстру правочинів №3035652 від 17.10.2006.

У відповідності до ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року (з останніми змінами від 25.05.1998 року) "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 року N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

Так, наразі у квартирі АДРЕСА_1 , зареєстрована відповідач, ОСОБА_2 , що стверджується копією будинкової книги.

При цьому, відповідач, ОСОБА_2 ,з 2010 року не проживає за місцем своєї реєстрації. Вказана обставина стверджена актом обстеження матеріально-побутових умов від 11.12.2018 за №1677.

Також у матеріалах справи наявне рішення суду від 08.11.2010 року по справі №2-1167/10 яке набуло законної сили 19.11.2010, згідно якого шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 - розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_5 відновлено дошлюбне прізвище ОСОБА_6 .

Таким чином, з досліджених в судовому засіданні письмових доказів судом встановлено, що у відповідача відсутні будь-які правові підстави для проживання чи реєстрації у вище зазначеному будинку.

Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Закон України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні в ч.5 ст.3 визначає, що місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. При цьому, формальна наявність реєстрації місця проживання не є підставою для збереження права користування жилим приміщенням.

Частиною 1 ст.383 ЦК України встановлено, що власник житла має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно з ч.1,2 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. З цих норм вбачається, що, по-перше, саме власник визначає коло осіб, які будуть користуватися належним йому жилим приміщенням, а по-друге, право користуванням жилим приміщенням мають члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач довів, що з відповідачем, договору найму житла не укладала, членом сім`ї позивача, відповідач ОСОБА_2 , не являється, за місцем своєї реєстрації відповідач не проживає з 2010 року.

Поряд з цим, відповідачем жодних доказів на протилежне не представлено, відзив на позов не подано, за таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач втратила право на користування квартирою АДРЕСА_1 .

Суд вважає, що наведені в позовній заяві обставини на підтвердження позовних вимог є доведеними, тому позов слід задовольнити у повному обсязі.

Судові витрати позивач залишила за собою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 273, 354, 355, п.15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , такою, що втратила право користування житловими приміщеннями квартири АДРЕСА_1 .

Судові витрати залишити за позивачем.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_1 , мешканка АДРЕСА_2 .

Відповідач, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма у часниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті, чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його складення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду або через Рахівський районний суд Закарпатської області.

Головуюча: Марусяк М.О.