Постанова

Іменем України

03 липня 2019 року

м. Київ

справа № 703/900/16-ц

провадження № 61-8718св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,

Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - адвокат Райнов Григорій Степанович,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Науково-виробниче підприємство «Смілянський електромеханічний завод»,

представники відповідача: Терещенко Оксана Костянтинівна, Чемерис Олександр Володимирович ,

третя особа - голова правління публічного акціонерного товариства «Науково-виробниче підприємство «Смілянський електромеханічний завод» Семенов Максим Федорович,

представник третьої особи - адвокат Франчук Андрій Васильович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Черкаської області у складі судді: Василенко Л. І., Подороги В. М., Демченка В. А. від 19 жовтня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

17 березня 2016 року ОСОБА_1 звернуся до суду з указаним позовом до публічного акціонерного товариства «Науково-виробниче підприємство «Смілянський електромеханічний завод» (далі - ПАТ «НВП «СЕМЗ»), у якому просив:

- скасувати наказ від 05 лютого 2016 року № К-160 про звільнення із займаної посади, поновивши його на роботі,

- стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту звільнення.

Позов мотивовано тим, що з 01 червня 2010 року він працював у ПАТ «НВП «СЕМЗ» на різних посадах, наказом від 05 лютого 2016 року № К-160 на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України його було звільнено з роботи за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку.

ОСОБА_1 вказував, що з наказом про звільнення та матеріалами службової перевірки ознайомлений не був та не отримав від керівництва роз`яснень щодо свого звільнення, яке вважав незаконним. 31 березня 2016 року позивач звернувся із заявою про поновлення строку звернення до суду посилаючись на те, що з наказом про звільнення та матеріалами службової перевірки ознайомлений не був, йому повернули трудову книжку без пояснення причин звільнення. Подати вчасно позовну заяву не міг, оскільки перебував на лікарняному.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 08 серпня 2016 року позов задоволено. Поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з цим позовом. Скасовано наказ голови правління ПАТ «НВП «СЕМЗ»від 05 лютого 2016 року № К-160 про звільнення ОСОБА_1 за пунктом 3 статті 140 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку. Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді інженера з комплектації устаткування й матеріалів відділу матеріально-технічного постачання ПАТ «НВП «СЕМЗ». Стягнуто зПАТ «НВП «СЕМЗ» на користь ОСОБА_1 17 025 грн 60 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, визнав поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду з цим позовом, а також виходив з відсутності підстав для висновку про систематичне невиконання позивачем без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, та незаконності надання первинною профспілковою організацією повторної згоди на звільнення ОСОБА_1 , у зв`язку з чим дійшов висновку про наявність правових підстав для поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 2 837 грн 60 коп.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 19 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «НВП «СЕМЗ» задоволено частково, рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 08 серпня 2016 року скасовано та відмовлено у задоволенні позову.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком місцевого суду про незаконне звільнення ОСОБА_1 , проте враховуючи, що позивач був звільнений з роботи 05 лютого 2016 року, а до суду звернувся лише 17 березня 2016 року, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з пропуском ОСОБА_1 встановленого частиною першою статті 233 КЗпП України строку звернення до суду, виходячи із недоведеності позивачем поважності причин такого пропуску відповідно до статті 234 КЗпП України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У березні 2016 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд дійшов безпідставного та необґрунтованого висновку про відсутність поважних причин пропуску позивачем строку звернення до суду. Вважає, що апеляційним судом безпідставно врахована інформація головного лікаря Смілянської міської поліклініки, відповідно до якої відсутні підстави вважати позивача непрацездатним, оскільки у лютому-березні 2016 року головний лікар його не оглядав, поза увагою залишилось те, що у медичній книжці позивача містяться записи про його звернення 08 та 12 лютого 2016 року до лікаря і признання йому відповідного лікування. Крім того, у період з 29 лютого по 09 березня 2016 року ОСОБА_1 був обмежений у пересуванні.

Короткий зміст вимог заперечення на касаційну скаргу та узагальнення їх доводів

У січні 2017 року до суду касаційної інстанції надійшли заперечення на касаційну скаргу, у яких ПАТ «НВП «СЕМЗ» просить відхилити касаційну скаргу, а оскаржуване рішення апеляційного суду залишити без змін.

Заперечення на касаційну скаргу мотивовано тим, що апеляційним судом з дотриманням вимог статей 57, 212 ЦПК України 2004 року у системному зв`язку з іншими доказами зроблений об`єктивний висновок про можливість ОСОБА_1 скористатись правом на звернення до суду в межах встановленого законом строку, непереборних та неможливих обставин, які унеможливлювали подачу ним позовної заяви, виявлено не було.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано цивільну справу № 703/900/16-ц з суду першої інстанції.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Вказана справа передана до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19 червня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «НВП «СЕМЗ», третя особа - голова правління ПАТ «НВП «СЕМЗ» Семенов М. Ф., про поновлення на роботі, призначено до розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду відповідає.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Наказом голови правління ПАТ «НВП «СЕМЗ» 01 червня 2010 року № К -769 ОСОБА_1 був прийнятий на роботу.

Наказом підприємства від 18 січня 2016 року № 10-О проведено службове розслідування по факту порушення вимог внутрішньозаводської нормативної документації начальником ПАТ «НВП «СЕМЗ» ОСОБА_3 та інженером ПАТ «НВП «СЕМЗ» ОСОБА_1 в частині оформлення договорів і порушення порядку здійснення платежів.

За результатами проведеного службового розслідування 22 січня 2016 року встановлено, що інженер ОМТС ОСОБА_1 допустив грубе порушення внутрішньозаводських нормативних документів, що призвело до значних матеріальних втрат по підприємству, що відображено у відповідному висновку комісії.

Згідно з поданням від 25 січня 2016 року, адресованому голові профспілкового комітету, голова правління ПАТ «НВП «СЕМЗ» просив узгодити звільнення позивача з роботи з ініціативи роботодавця у зв`язку допущеними ним порушеннями посадової інструкції та інших нормативних документів на підприємстві.

26 січня 2016 року профспілковий комітет узгодив звільнення ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з протоколу № 132 засідання профспілкового комітету.

Наказом від 02 лютого 2016 року № К-140 ПАТ «НВП «СЕМЗ» позивачу оголошено догану за неналежне виконання своїх обов`язків по Посадовій інструкції, невиконання вимог СТП 7.4.3 IRIS 028:2015 «вхідний контроль матеріалів, напівфабрикатів та комплектуючих виробів», СТП 8.3 IRIS 040:2014 «управління невідповідною продукцією» і п. 7.2 «правил внутрішнього трудового розпорядку».

Підставою для оголошення ОСОБА_1 догани стало те, що 28 грудня 2015 року на підприємство надійшов прокат, при проведенні вхідного контролю у якому виявлені дефекти у вигляді тріщин. Відповідальним за роботу з постачальниками по виявленим недолікам був позивач.

Наказом від 05 лютого 2016 року № К-160 ОСОБА_1 звільнено з роботи відповідно до пункту 3 статті 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку. При службовому розслідуванні встановлено, що позивач допустив порушення під час роботи з контрагентом ООО «Стальний дом» при підготовці проекту договору поставки від 02 грудня 2015 року № 57-10.1/54.

В наказі про звільнення ОСОБА_1 вказано, що порушення інженером ОСОБА_1 посадової інструкції є неодноразовими, оскільки попереднім наказом від 02 лютого 2016 року № К-14 до нього були застосовано міри дисциплінарного впливу - догана.

З наказом про звільнення позивач ознайомлений 05 лютого 2016 року, про що свідчить його власноручний підпис та в цей же день ним отримано трудову книжку, що підтверджено його підписом у книзі обліку руху трудових книжок.

08 червня 2016 року первинна профспілкова організація ПАТ «НВП «СЕМЗ» повторно розглянула подання керівництва заводу від 26 травня 2016 року та надала згоду на звільнення ОСОБА_1

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 147 КЗпП України встановлено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення:

1) догана;

2) звільнення.

Статтею 149 КЗпП України встановлено, що за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Судами попередніх інстанцій враховано, що позивач неодноразово допускав порушення посадової інструкції та приписи внутрішньозаводських нормативних документів, оскільки 02 лютого 2016 року позивачу було оголошено догану за порушення 28 грудня 2015 року (прийом неякісного прокату) - п.2.1 та п.2.17 посадової інструкції; 05 лютого 2016 року звільнено за дії, вчинені 02 грудня 2015 року (порушення при укладанні договору поставки з контрагентом «Стальний дом» п. 2.1. п.2.8.п.2.11. п.2.15. п.2.16 посадової інструкції.

Враховуючи наведене суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про неможливість розірвання трудового договору з ініціативи власника за пунктом 3 частини 1 статті 40 КЗпП України, оскільки працівник може бути звільнений лише за проступок, вчинений після застосування до нього дисциплінарного чи громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором.

Строки звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору як складова механізму реалізації права на судовий захист є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин.

Згідно з частиною першою статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Для встановлення початку перебігу строку у справах про звільнення визначальними є такі юридично значимі обставини, як вручення копії наказу про звільнення або день видачі трудової книжки.

Отже статтею 233 КЗпП України визначено три випадки обчислення початку перебігу строку звернення до суду.

Так, перебіг строку звернення до суду починається у разі: вирішення трудового спору - з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (тримісячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення - з дня вручення копії наказу про звільнення (місячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення - з дня видачі трудової книжки (місячний строк звернення до суду).

Встановленні статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному конкретному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішення мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

Статтею 234 КЗпП України передбачено, що у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Вказана норма закону не визначає перелік поважних причин, які можуть бути підставою для поновлення строку, що свідчить про те, що їх поважність оцінюється судом у кожному конкретному випадку окремо незалежно від фактичних обставин справи.

Під поважними причинами пропуску строку, встановленого статтею 233 КЗпП України, варто розуміти такі причини, що об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду і підтверджуються належними доказами.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що із наказом про звільнення від 05 лютого 2016 року № К-160 ОСОБА_1 був ознайомлений того ж дня, про що свідчить його власноручний підпис на наказі. В цей же день ним була отримана трудова книжка, що позивач підтвердив своїм підписом у книзі руху трудових книжок на підприємстві.

Звертаючись до суду з указаним позовом поза межами місячного строку, ОСОБА_1 посилався на його пропуск у зв`язку з хворобою, у підтвердження чого надав ксерокопію довідки від 25 березня 2016 року, відповідно до якої з 18 по 25 березня 2016 року він знаходився на амбулаторному лікуванні.

Апеляційний суд обґрунтовано відхилив зазначену довідку як доказ поважності причин пропуску строку, оскільки вказаний період знаходиться поза межами звернення позивача до суду з цим позовом.

Із ксерокопії медичної картки та довідки Смілянської міської поліклініки для дорослих від 30 червня 2016 року № 01-14/156 вбачається, що ОСОБА_1 звертався до лікаря-терапевта 08 та 12 лютого 2016 року, встановлено діагноз кардіосклероз атеросклеротичний СН0.

Із наданої головним лікарем Смілянської міської поліклініки для дорослих інформації вбачається, що якщо діагноз - кардіосклероз атеросклеротичний СН0 не підтверджений заключенням фахівців вузького профілю, лабораторними та інструментальними методами обстеження, то пацієнт може працювати, звертатись до адвоката, брати участь у судових засіданнях, користуватися своїми правами та обов`язками.

У відповіді на запит адміністрацією Смілянської міської лікарні зазначено, що у період з 08 лютого 2016 року по 18 лютого 2016 року ОСОБА_1 не перебував на лікуванні у вказаному закладі.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції, належним чином оцінивши доводи, зазначені ОСОБА_1 в обґрунтування причин пропуску місячного строку на звернення до суду, правильно послався на те, що вказані позивачем причини не є такими, що об`єктивно унеможливлювали звернення до суду.

Встановивши, що відповідачем при звільненні 05 лютого 2016 року позивача допущено порушення норм трудового права, проте останній звернувся до суду з відповідним позовом лише 17 березня 2016 року, суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на пропуск ОСОБА_1 без поважних причин встановленого трудовим законодавством місячного строку для звернення до суду за захистом своїх прав.

Доводи касаційної скарги щодо обмеження ОСОБА_1 у період з 29 лютого по 09 березня 2016 року у пересуванні є неспроможними з огляду на наступне. Тимчасова непрацездатність застрахованих осіб засвідчується листком непрацездатності згідно з Інструкцією про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 13 листопада 2011 року № 455. Для безробітних громадян довідка про стан здоров`я надається лікарсько-консультативною комісією у довільній формі із зазначенням, за наявності, нездатності самостійно пересуватися. Наявна у матеріалах справи довідка від 15 березня 2016 року про перебування позивача на амбулаторному лікуванні з 29 лютого 2016 року по 09 березня 2016 року не є належним доказом, оскільки у ній не зазначено про нездатність ОСОБА_1 самостійно пересуватися. Крім того, вказана довідка не містить вихідний номер та назви установи, яка її видала.

Інші доводи касаційної скарги також не спростовують висновку апеляційного суду, обґрунтовано викладеного у мотивувальній частині судового рішення, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду щодо їх оцінки.

Частиною першою статті 410 ЦПК України встановлено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 19 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. О. Кузнєцов
Судді:В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко
С. О. Карпенко
В. А. Стрільчук