Постанова

Іменем України

17 липня 2019 року

м. Київ

справа № 127/16573/16-ц

провадження № 61-24506св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Вінницької області у складі колегії суддів: Луценка В. В., Денишенко Т. О.,

Берегового О. Ю., від 18 травня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні автомобілем.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01 квітня 2016 року у порядку поділу майна подружжя за ним визнано право особистої власності на автомобіль «BMW-5401»,

2001 року випуску, власником якого до ухвалення цього рішення була його колишня дружина відповідач ОСОБА_2 . На неодноразові усні звернення відповідач відмовляється повертати йому автомобіль.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просив усунути йому перешкоди у користуванні належним йому на праві власності транспортним засобом шляхом його витребування з чужого незаконного володіння відповідача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області у складі судді Гуменюка К. П. від 16 січня 2017 року, з урахуванням додаткового рішення цього ж суду від 02 лютого 2017 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_2 належний

ОСОБА_1 автомобіль «BMW-5401», 2001 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 . У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірний автомобіль, який є особистою приватною власністю позивача, перебуває у незаконному володінні відповідача, а тому він підлягає витребуванню на користь власника на підставі статті 387 ЦК України.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 18 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану її представником ОСОБА_3 , задоволено. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області

від 16 січня 2017 року та додаткове рішення цього ж суду від 02 лютого

2017 року скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами те, що спірний автомобіль знаходиться у користуванні саме відповідача, оскільки за нотаріально посвідченою довіреністю від 05 травня 2009 року ОСОБА_4 передала його у користування ОСОБА_5 , яку до участі у розгляді справи залучено не було, а тому позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції із залишенням в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що власником спірного автомобіля до ухвалення рішення про поділ майна подружжя була саме відповідач, із її володіння за будь-яким правочином він не вибував, тому висновки суду про недоведеність позову є необґрунтованими. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про перебування транспортного засобу у третіх осіб.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 червня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою цього ж суду від 09 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі № 127/16573/16-ц(провадження № 61-24506св18) призначено повторний автоматизований розподіл.

03 червня 2019 року справу розподілено судді-доповідачу.

Доводи відзиву (заперечення) на касаційну скаргу

У липні 2017 року від ОСОБА_2 надійшли заперечення (відзив) на касаційну скаргу, в якому вона посилається на необґрунтованість доводів скарги та законність оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01 квітня

2016 року, яке набрало законної сили, задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. Зокрема, рішенням суду за ОСОБА_1 визнано право особистої приватної власності на автомобіль «BMW-5401», 2001 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 .

Вказаний транспортний засіб зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 , що підтверджується відомостями від 07 жовтня 2016 року, наданими державною автомобільною інспекцією Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області (а. с. 42).

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За змістом статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свободкожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За змістом положень статей 317, 319 ЦК України власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Тобто, віндикаційний позов - це позов неволодіючого власника до незаконно володіючої майном особи з метою відновлення порушеного володіння річчю шляхом вилучення її у натурі.

Застосовуючи положення статті 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.

Відповідно до статті 387 ЦК України та частини третьої статті 10 ЦПК України 2004 року особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції, встановивши, що спірний автомобіль, право власності на який позивач набув на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, зареєстрованим уповноваженим органом за відповідачем та перебуває у її незаконному володінні, дійшов обґрунтованого висновку про його витребування на підставі статті 387 ЦК України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд свого висновку належним чином не мотивував, вказуючи на те, що спірний автомобіль перебуває у користуванні третіх осіб, помилково послався на нотаріальну посвідчену довіреність від 05 травня 2009 року, за якою ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_5 бути її представником щодо користування та розпорядження транспортним засобом, оскільки ця довіреність свідчить лише про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, представницьких правовідносин та не свідчить про фактичне володіння цим транспортним засобом довіреною особою. До того ж вказана довіреність була дійсна до 05 травня 2014 року, однак після закінчення строку її дії спірний автомобіль зареєстровано саме за ОСОБА_2 .

При цьому суд апеляційної інстанції вважаючи, що за вказаною довіреністю спірний автомобіль був проданий ОСОБА_5 , яку суд першої інстанції не залучив до участі у справі, не врахував, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала (постанова Верховного Суду від 07 березня 2018 року у справі № 536/378/15-ц).

Крім того, суд апеляційної інстанції не дав жодної оцінки наявним в матеріалах справи відомостям про те, що станом на час розгляду справи спірний автомобіль зареєстрований за відповідачем (а. с. 42), що також свідчить про відсутність підстав для висновку про те, що він перебуває у користуванні інших осіб.

При цьому ОСОБА_5 у своїй заяві підтвердила, що станом

на 24 листопада 2016 року вона спірним автомобілем не володіє (а. с. 60), на що суд апеляційної інстанції також уваги не звернув.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про витребування спірного автомобіля від ОСОБА_2 .

При встановленні зазначених фактів судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права та встановленим обставинам справи.

Безпідставно скасувавши законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції, апеляційний суд допустив помилку в застосуванні процесуального та матеріального закону.

Згідно з статтею 413 ЦК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись статтями 400, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Вінницької області від 18 травня 2017 року скасувати і залишити в силі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 січня 2017 року та додаткове рішення цього ж суду

від 02 лютого 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович