Справа № 212/4046/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2019 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м.Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого - судді Дехти Р.В. за участю секретаря судового засідання Більченко Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в місті Кривому Розі цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ), третя особа: Виконавчий комітет Покровської районної у місті Ради (50014, м. Кривий Ріг, вул. Шурупова,2 про визнання особи такою, що втратили право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

15 травня 2019 року до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області звернулась ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_2 . В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що з відповідачами постійно, до 2015 року мешкали сім`єю в квартирі АДРЕСА_3 , однак сім`я розпалась, ще в 2007 році позивачка розірвала шлюб з ОСОБА_2 , який у 2015 році залишив спірну квартиру та забравши особисті речі переїхав мешкати до іншої жінки, повнолітній син позивачки - ОСОБА_3 також залишив квартиру та зустрівши дівчину переїхав мешкати до м. Одеси де працює та не має наміру повертатися додому. Відповідачі є зареєстрованими у квартирі АДРЕСА_2 однак кожен із них створили собі сім`ї, роз`їхались за різними адресами, однак добровільно з реєстраційного обліку не знялися. ОСОБА_1 зазначила, що залишилася мешкати у спірній квартирі до теперішнього часу, створила нову сім`ю однак вимушена сплачувати комунальні платежі окрім себе також нараховані кошти за відповідачів що спричиняє їй додаткових матеріальних збитків. У зв`язку із зазначеним просить суд визнати відповідачів такими , що втратили право користування спірною квартирою оскільки останні не мешкають у ній понад 6 місяців без поважних причин та не сплачують комунальні платежі.

Ухвалою від 27 травня 2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін та призначено до розгляду в судовому засіданні на 26 червня 2019 року. Через неявку до суду відповідачів та представника третьої особи розгляд справи було відкладено на 22 липня 2019 року.

Позивачка ОСОБА_1 під час розгляду справи в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Пояснила суду обставини, що викладені у позовній заяві.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до суду не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, у тому числі шляхом розміщення оголошення на офіційному веб - сайті судової влади України, однак до суду не з`явились, письмових відзивів у запропонований судом строк до суду не надали, про поважність причини неявки до суду або клопотань про відкладення розгляду справи до суду жоден із них не надав.

Представник третьої особи - Виконавчого комітету Покровського районної у місті ради до початку розгляду справи надав до суду письмове клопотання про розгляд справи без його участі та просив ухвалити рішення згідно вимог чинного законодавства.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 14 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, та матеріалами справи доведено, що позивачка ОСОБА_1 , раніше мала прізвище « ОСОБА_4 » яке 28 липня 2017 року змінила на прізвище, повторно уклавши шлюб з іншим чоловіком на «ОСОБА_1», зареєструвавши шлюб 28 липня 2017 року про що свідчить свідоцтво про шлюб, видане Центрально - міським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 563.

Позивачка ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 з 07 вересня 1996 року та шлюб між ними було розірвано на підставі рішення суду від 07 травня 2004 року, однак свідоцтво про розірвання шлюбу видано 31 жовтня 2007 року що міститься в матеріалах справи.

Відповідач ОСОБА_3 є сином ОСОБА_1 та ОСОБА_2 що встановлено в ході розгляду справи та спору із цього приводу не існує.

Раніше, в провадженні суду перебувала цивільна справа № 212/4305/15ц за позовом ОСОБА_5 , ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа Комунальне підприємство «ЖЕО 31» про вселення в житлове приміщення за правом користування, зміну умов договору житлового найму та цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , третя особа Жовтневий відділ в м. Кривий Ріг ГУ ДМС України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Розгляд зазначеної справи було завершено ухваленням рішення від 26 лютого 2016 року, яке Ухвалою колегії суддів Апеляційного суду Дніпропетровської області 26 квітня 2016 року залишено без змін.

Так, зазначеним рішенням було вирішено вселити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в квартиру АДРЕСА_2 .

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратили право користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_2 , відмовити. Отже, рішення суду набрало законної сили і тому обставини, встановлені рішенням суду цій цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом що передбачено ч.4 ст. 82 ЦПК України.

Отже, при розгляді зазначеної вище цивільної справи судом було встановлено, що під час перебування сторін у шлюбі родина мешкала разом у квартирі АДРЕСА_2 . Зазначена квартира є комунальною власністю та згідно ордеру на житлове приміщення № 218 від 1992 року право на зайняття цього житлового приміщення було надано громадянину ОСОБА_6 на підставі рішення Виконавчого комітету Жовтневої ради народних депутатів від 03.04.1992 року.

В матеріалах справи міститься довідка, видана КЖП № 17 № 1640 від 22.10.2001 року про те що в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_2 з 27.02.1998 року, ОСОБА_5 з 12.04.2002 року а також їх син ОСОБА_3 . Також з довідки № 1186 від 28.05.2015 року, що видана КП «Житлово - експлуатаційною організацією № 31» видно, що на момент складання цієї довідки ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є зареєстрованими в квартирі АДРЕСА_2 .

Після розірвання шлюбу сторони мешкають окремо один від одного оскільки дружнє життя не склалося і ОСОБА_2 чинив перешкоди у спільному користуванні спірною квартирою внаслідок чого ОСОБА_5 та ОСОБА_3 вимушені були переїхати до іншого помешкання до того ж позивачка за первісним позовом суду пояснила, що ОСОБА_2 , знайшов іншу жінку та мешкає разом із нею у квартирі, в якій спільно зареєстровані сторони по справі що також є перешкодою у користуванні житловим приміщенням.

Серед матеріалів справи міститься акт, складений мешканцями будинку № АДРЕСА_2 який затверджений директором ТОВ «Житлокомцентр» 28.09.2015 року із якого видно, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (відповідачі по зустрічній позовній заяві) не мешкають за місцем своєї реєстрації за адресою АДРЕСА_2 з 2000 року і по теперішній час (на час складання акту - 28.09.2015).

В позовній заяві, що надана ОСОБА_1 до суду 15 травня 2019 року йдеться про те, що вона разом із відповідачами постійно мешкала у квартирі АДРЕСА_2 до 2015 року що суперечить обставинам, що були встановлені під час розгляду іншої справи ОСОБА_1 через перешкоди з боку ОСОБА_2 не мешкала у спірній квартирі з 2000 року , та згідно рішення суду можливо була вселена лише в 2016 році.).

Згідно актів, які не містить дати його складення , що надані позивачкою ОСОБА_1 у якості доказу у цивільній справі № 212/4046/19 , що у теперішній час перебуває на розгляді, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не мешкають у спірній квартирі з 01 жовтня 2016 року.

Відповідно до статті 71 Житлового кодексу України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Частиною другою вказаної статті передбачено, якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Проте, вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.

Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого непроживання.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.

Європейський суд з прав людини вказував, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 41, від 02 грудня 2010 року).

Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 3 частини третьою вказаної статті передбачено, що жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів - протягом усього часу їх перебування у родичів.

Згідност.47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно дост.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення, або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Зважаючи на те, що ОСОБА_2 раніше звертався до суду у зв`язку із наявністю спірних питань, пов`язаних з квартирою АДРЕСА_2 , діяв як основний наймач цієї квартири ( після смерті батька ОСОБА_6 ) свідчить про його бажання зберегти за собою право користування житлом.

Таким чином за змістом вказаних норм матеріального права передбачено, що обов`язковою умовою для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є її не проживання в житловому приміщенні понад шести місяців без поважних на те причин. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство

не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, приймаючи до уваги, що позивачем не надано доказів відсутності поважних причин непроживання відповідачів у спірній квартирі, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення даного позову про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, на підставі положень статті 71 ЖК Української РСР.

Керуючись ст. ст. 10, 76, 83, 95, 133, 141, 259, 265 - 268 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Виконавчий комітет Покровської районної у місті Ради про визнання ОСОБА_2 , 1977 року народження і ОСОБА_3 , 1996 року народження, такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_2 , відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення буде складено до 27 липня 2019 року.

Суддя: Р. В. Дехта