Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" липня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу за позовом: ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментам на утримання дітей,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по аліментам на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 яка виникла починаючи з 05 червня 2002 року і до повноліття дітей в розмірі 148 012,33 (сто сорок вісім тисяч дванадцять) гривень 33 копійки.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 10 липня 2002 року рішенням Дніпровського районного суду міста Києва у справі № 2-2291/2002-ц шлюб між сторонами було розірвано. 20 червня 2002 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено. Для примусового виконання рішення Дніпровським районним судом м. Києва 21 червня 2002 року у справі № 2-2094/2002 було видано виконавчий лист про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дітей, а саме: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку щомісячно починаючи з 05 червня 2002 року і до їх повноліття. За період часу з 05 червня 2002 року і до досягнення дітьми повноління, батько дітей не заплатив жодної копійчини маючи при цьому автотранспортний засіб, золотий ланцюжок в палець товщиною, відпочиваючи на курортах та не в чому собі не відмовляючи.

26 листопада 2018 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Копію вказаної ухвали суду було отримано позивачем 01 грудня 2018 року, а відповідачем копію ухвали суду про відкриття провадження та копію позовної заяви з доданими до неї документами було отримано 28 грудня 2018 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

16 січня 2019 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, з письмовими доказами на його обґрунтування,в якому останній просить поданий позов залишити без задоволення.

Свої заперечення відповідач обґрунтовує тим, що при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості, заборгованість може бути стягнута за рішенням суду тільки у випадку, якщо аліменти відраховуються із заробітної плати на підставі заяви платника аліментів, а не за виконавчим листом. Відповідач не оспорював розмір заборгованості по аліментах. У розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 17.10.2018 за № 63281/6, що здійснений головним державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Гевел О.О., загальна сума заборгованості ОСОБА_2 згідно з виконавчим листом від 21.06.2002, виданим Дніпровським районним судом міста Києва, станом на 04.09.2015 становить 148 012,33 грн. Однак такий розмір суперечить розміру заборгованості, вказаній у долученій до позовної заяви копії постанови про закінчення виконавчого провадження № 36051354, винесеної 29.12.2015 державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві Гевел О.О. при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-2094, виданого 21.06.2002 Дніпровським районним судом міста Києва. З даної постанови державного виконавця вбачається, що заборгованість станом на повноліття дитини, тобто на ІНФОРМАЦІЯ_3 , складає 82 865,17 грн. У свою чергу розмір заборгованості зазначений у постанові про закінчення виконавчого провадження ставить під сумнів правильність розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 17.10.2018 за № 63281/6. Відповідач ні в якому разі не ухилявся від сплати аліментів, як вважає Позивач. Позивачу добре відомо, що Відповідач 09.03.2004 засуджений Апеляційним судом міста Києва за ст.15, п.9, 12 ч.2 ст.115, ч.3 ст. 289, ч.2 ст.187, ч.3 ст.357, ст.70 КК України до 10 років позбавлення волі та у період з 04.09.2003 по 02.07.2012 знаходився у Шосткинській виправній колонії (№66) Управління Державної пенітенціарної служби України в Сумській області, звідки звільнився 02.07.2012, що підтверджується довідкою про звільнення та свідчить про те, що у вказаний період Відповідач не міг та не мав можливості сплачувати аліменти. Під час перебування у виправній колонії Відповідач не працював, оскільки у самій колонії була відсутня така можливість. Дане підтверджується записами у виконавчому листі щодо того, що аліменти в ШВК №66 тримань не було. З часу звільнення Відповідач постійних доходів не має, перебивається випадковими, нерегулярними та сезонними заробітками. Саме з цих випадкових заробітків Відповідач намагається виплачувати аліменти та заборгованості по ним на утримання спільних дітей. Також у своїй позовній заяві Позивач взагалі нічого не зазначає про домовленість із Відповідачем про добровільну сплату аліментів, які останній передавав Позивачу нарочно, не вимагаючи жодних розписок про отримання таких коштів. Окремо слід відзначити, що відповідно до матеріалів позовної заяви встановлюється, що Позивач отримував тимчасову державну допомогу дітям, у зв`язку з відбуванням Відповідача покарання у виді позбавлення волі.

18 лютого 2019 року представником відповідача подано до суду клопотання про доручення документа, а саме відповіді управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у вам. Києві державної адміністрації.

Позивач своїм правом на подання відповіді на відзив не скористалась.

Ухвалами Дніпровського районного суду м. Києва від 24 липня 2019 року в задоволенні клопотань представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 про залучення третіх осіб, витребування доказів та розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін - відмовлено.

Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який в подальшому було розірвано, про що 08 серпня 2002 року складено відповідний актовий запис № 924, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с. 6).

Від даного шлюбу сторони мають двох дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 червня 2002 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 та сина ОСОБА_4 було стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 05 червня 2002 року до їх повноліття.

21 червня 2002 року у вказаній справі Дніпровським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист № 2-2094 та пред`явлено останній позивачем до виконання у ВДВС Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві.

29 грудня 2015 року Відділом державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження по виконанню вказаного вище виконавчого листа, у зв`язку зі закінченням передбаченого законом строку для даного виду стягнення. Заборгованість станом на повноліття дитини тобто на ІНФОРМАЦІЯ_3 складає 82 865,17 грн.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 17 жовтня 2018 року, виданої Дніпровським районним відділом державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, загальна заборгованість ОСОБА_2 згідно з виконавчим листом № 2-2094 від 20 червня 2002 року, виданого Дніпровським районним судом м. Києва станом на 04 вересня 2015 року становить 148 012, 33 гривень.

Факт неотримання аліментів за вказаним виконавчим листом з боку позивача також підтверджуються відповідними довідками про неотримання аліментів, виданих Відділом державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві.

Відповідно до ст. 195 Сімейного кодексу України, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Таким чином, на момент винесення 29 грудня 2015 року відділом державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві постанови про закінчення виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа № 2-2094, у зв`язку зі закінченням передбаченого законом строку для даного виду стягнення, визначена державним виконавцем заборгованість станом на повноліття дитини тобто на ІНФОРМАЦІЯ_3 складає 82 865,17 грн.

При цьому суд критично відноситься до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 17 жовтня 2018 року, виданого Дніпровським районним відділом державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, відповідно до якої загальна заборгованість ОСОБА_2 згідно з виконавчим листом № 2-2094 від 20 червня 2002 року, виданого Дніпровським районним судом м. Києва станом на 04 вересня 2015 року становить 148 012, 33 гривень, оскільки матеріали позовної заяви не містять відомостей та доказів у зв`язку з чим за період з 29 грудня 2015 року по 17 жовтня 2018 року розмір заборгованості по сплаті аліментів зріс з 82 865,17 грн. до 148 012, 33 грн.

Таким чином, враховуючи, що відповідач має заборгованість по сплаті аліментів, а також враховуючи те, що виконавче провадження наразі закрито у зв`язку із закінченням строку для даного виду стягнення, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості по сплаті аліментів у розмірі 82 865,17 грн, яка визначена в постанові про закінчення виконавчого провадження.

Судом не приймаються до уваги твердження відповідача про те, що позивач отримувала тимчасову державну допомогу дітям, у зв`язку з відбуванням відповідача покарання у виді позбавлення волі, оскільки отримання такої допомоги не звільняє відповідача від обов`язку сплати аліментів та відповідно сплати заборгованості по аліментам яка виникла у зв`язку з невиконання рішення суду по їх сплаті.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи відсутність будь-яких заперечень щодо позовних вимог з боку відповідача, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментам на утримання дітей.

В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягненню судовий збір, що був сплачений позивачем при звернені до суду, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 99 Конституції України, ст.ст. 192, 525, 526, 527, 530, 533, 612, 1046, 1047, 1049, 1050 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 10, 49, 76, 77-81, 89, 141, 209, 210, 223, 247, 265, 274, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) про стягнення заборгованості по аліментам на утримання дітей - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості по сплаті аліментів у розмірі 82 865 гривень 17 копійки та судовий збір у розмірі 828 гривень 65 копійок, а всього 83 693 (вісімдесят три тисячі шістсот дев`яносто три) гривні 82 (вісімдесят дві) копійки.

В решті позову - відмовити.

Рішення підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя: