КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 369/3158/19

провадження № 22-ц/824/9235/2019

16 липня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Кирилюк Г. М.,

суддів: Рейнарт І. М., Волошиної В. М.,

при секретарі Дуці В. В.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільно нажитого майна подружжя, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 березня 2019 року у складі судді Ковальчук Л. М.,

встановив:

12.03.2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила в порядку поділу спільного майна подружжя виділити у її власність наступне майно:

- 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 ;

- 1/4 частину земельної ділянки АДРЕСА_3 .

У власність відповідача ОСОБА_2 просила виділити наступне майно:

- 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 ,

- 1/4 частину земельної ділянки АДРЕСА_4 ;

- незавершений будівництвом садовий будинок, що побудований на земельній ділянці АДРЕСА_4 ;

- автомобіль марки «Skoda Fabia», 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 .

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 19.07.2009 року, від якого мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває справа про розірвання між ними шлюбу.

Під час перебування в шлюбі сторонами було набуто майно: квартира АДРЕСА_1 ; Ѕ частина земельної ділянки АДРЕСА_5 , АДРЕСА_3 ; незавершений будівництвом садовий будинок, що побудований на земельній ділянці АДРЕСА_4 ; автомобіль марки «Skoda Fabia», 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 .

Крім цього, між відповідачем та ПАТ "Державний ощадний банк України" укладено договір оренди індивідуального сейфу №1240 від 10 квітня 2017 року, в якому можуть зберігатися грошові кошти, цінні папери, будь-які інші правовстановлюючі документи на майно, речі, які можуть бути предметом позовних вимог.

Між нею та відповідачем відсутня домовленість щодо поділу майна, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

У поданій заяві про забезпечення позову просила суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що є об`єктом поділу та предметом позовних вимог, а саме: квартиру АДРЕСА_1 ; Ѕ частину земельної ділянки АДРЕСА_4 ; незавершений будівництвом садовий будинок, який побудований на земельній ділянці АДРЕСА_4 ; автомобіль марки «Scoda Fabia», 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 ; все майно, що знаходиться в орендованому відповідачем індивідуальному сейфі, ключ від замку сейфу № 134 та зберігається в даному сейфі, який перебуває в сховищі для індивідуальних сейфів філії (відділенні) ТВБВ № 10026/0124 філії - ГУ по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» за адресою: м. Київ, вул. Тулузи, 3-а, до моменту ухвалення рішення по справі.

Просила заборонити ОСОБА_2 мати доступ до вмісту орендованого ним індивідуального сейфу, ключ від замку сейфу № 134, який перебуває в сховищі для індивідуальних сейфів філії (відділенні) ТВБВ № 10026/0124 філії - ГУ по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» за адресою: м. Київ, вул. Тулузи, 3-а, до моменту ухвалення рішення по справі.

Посилалася на ті обставини, що відповідач намагається приховати факт існування спільно нажитого майна, може вжити заходів щодо вивезення предметів, речей. Невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на все спірне майно може утруднити чи зробити неможливим майбутнє виконання рішення суду. Зняття з реєстрації транспортного засобу не потребує нотаріальної згоди позивача.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 березня 2019 року відкрито провадження у вказаній справі.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 березня 2019 року заяву про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт на квартиру, загальною площею 73,2 кв.м., житловою площею 41,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , належить на праві власності ОСОБА_2 .

Накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_3 , площею 0,0559 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_7 , що належить на праві власності ОСОБА_2 .

Накладено арешт на транспортний засіб - автомобіль марки «Scoda Fabia», 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_4 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 належить на праві власності ОСОБА_2

Накладено арешт на незавершений будівництвом садовий будинок, який побудований на земельній ділянці АДРЕСА_4 .

В решті заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасуватиухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 березня 2019 року.

Посилається на ті підстави, що суд першої інстанції не дослідив правовстановлюючі документи на майно та не врахував, що відповідач є лише власником 1/2 частини спірної земельної ділянки. Накладаючи арешт на всю земельну ділянку суд порушив права іншої особи на її частку, яка не є предметом спору.

Крім цього, суд не врахував неналежність такого доказу, як довідка про вартість майна - будинку, що побудований на земельній ділянці АДРЕСА_5 , 3

Згідно вимог Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" від 12.07.2001, даний об`єкт нерухомості не може проходити оцінку як будинок, а має бути оцінений як незавершений об`єкт нерухомості - тобто встановлена оціночна поточна вартість об`єкта.

Оскільки поділ об`єкту незавершеного будівництва між подружжям як об`єкту нерухомості є неможливим до завершення будівництва, то застосування арешту на той перелік майна, який зазначеній в оскаржуваній ухвалі суду, є неспівмірним, необґрунтованим та таким, що порушує права іншого співвласника земельної ділянки.

Також зазначив, що в силу закону він не може здійснити дії з відчуження майна без письмової та нотаріальної завіреної згоди позивача.

Посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для застосування арешту майна як засобу забезпечення позову.

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористалась.

В судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглядаючи справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Положеннями статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.

Відповідно до частини третьої статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Крім того, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, спір виник з приводу поділу майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , автомобіля марки «Skoda Fabia», 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , 1/2 частини земельної ділянки № НОМЕР_6 , що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , незавершеного будівництвом садового будинку, розташованого на вказаній земельній ділянці.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову в частині накладення арешту на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 ; земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_3 , площею 0,0559 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_7 ; автомобіль марки «Scoda Fabia», 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 ; незавершений будівництвом садовий будинок, який побудований на земельній ділянці АДРЕСА_4 , суд першої інстанції виходив з того, що такий вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Суд першої інстанції перевірив доводи заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, оцінив рівноцінність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог та дійшов обґрунтованого висновку про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити в майбутньому виконання можливого рішення про задоволення позовних вимог.

Задоволення заяви про забезпечення позову не є фактичним вирішенням справи по суті і не порушує права відповідача щодо користування та розпорядження цим майном, а лише обмежує його у здійсненні прав на його відчуження на певний період.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з накладенням арешту на всю земельну ділянку № НОМЕР_6 з кадастровим номером НОМЕР_3 , площею 0,0559 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

Як вбачається зі змісту заявлених позовних вимог, предметом спору є лише 1/2 частина вказаної земельної ділянки, що належить відповідачу на праві власності підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 09.07.1915 року.

Інша 1/2 частина вказаного майна належить на праві власності ОСОБА_4 , до якої не заявлено будь-яких вимог позовного характеру, як до власника вказаного майна.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

З огляду на викладене, є помилковим накладення арешту на майно особи, яка не є відповідачем у справі, до якої не заявлено жодної вимоги щодо вказаного майна.

Колегія суддів дійшла висновку щодо необхідності зміни ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 березня 2019 року в частині накладення арешту на земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 шляхом накладення арешту лише на 1/2 її частину.

Доводи апеляційного скарги щодо незаконності накладення арешту на незавершений будівництвом садовий будинок, який побудований на земельній ділянці АДРЕСА_4 ,є необґрунтованими.

Об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. При цьому суд може визнати право на частину об`єкта незавершеного будівництва за кожною із сторін.

Вказаного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 07 вересня 2016 року по справі № 6-47цс16.

Необхідність отримання згоди другого з подружжя на відчуження майна, набутого в шлюбі, не виключає будь-якого обґрунтованого сумніву, що відповідач може розпорядитися ним та відчужити іншим особам до вирішення справи по суті, що у подальшому може утруднити виконання рішення суду у разі задоволення даного позову.

Ухвала суду першої інстанції в незміненій частині є законною, обґрунтованою, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що вона постановлена без додержання норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 березня 2019 року в частині накладення арешту на земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 змінити.

Накласти арешт на 1/2 частину земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_2 .

В решті ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 липня 2019 року.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді І. М. Рейнарт

В. М. Волошина