ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5978/19 Справа № 182/6939/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Рунчева О. В. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про повернення незаконно списаних грошових коштів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 09 серпня 2016 року платіжним дорученням № 1962 на його ім`я було перераховано Управлінням праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради грошові кошти у розмірі 4445,03 грн. для встановлення індивідуального опалення. Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» списав дані кошти. На його неодноразові звернення до відповідача з вимогою пояснити причини отримував відповідь, що це банківська таємниця. Отримавши запит від Національного банку України, відповідач на його адресу надав повідомлення, що перед ним у нього існує певна заборгованість. Зазначає, що всі кредити ним виплачені за рішенням суду, жодної непогашеної кредитної заборгованості перед відповідачем він не має. Таким чином, вважає, що списання коштів відповідачем було незаконне та позбавило його та його родину можливості вчасно установити індивідуальне опалення та отримати пільговий тариф на електропостачання, що призвело до додаткових витрат у опалювальний сезон та поставило його родину у скрутне матеріальне становище. Заощаджуючи кошти, він весь час знаходився у стресовому стані. Вважає, що є всі підстави для відшкодування йому моральної шкоди, яку він оцінює у 15000 грн. На підставі викладеного просить суд стягнути з відповідача на його користь незаконно списані грошові кошти у розмірі 4 445,03 грн. та моральну шкоду у розмірі 15 000,00 грн.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2019 року позов задоволено частково та ухвалено стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 незаконно списані грошові кошти у розмірі 4 445, 03 грн.; стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 1 000 грн.; в іншому відмовлено; вирішено питання стосовно судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що банк здійснив списання грошових коштів з банківської картки позивача в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором DNH4KS26520174 від 04 квітня 2006 року після спливу строку позовної давності, при цьому банк не мав рішення суду про стягнення з позивача на користь банка заборгованості за зазначеним кредитним договором.

В апеляційній скарзі АТ КБ "ПриватБанк" просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ними з урахуванням умов договору правомірно списано з рахунку позивача грошові кошти на сплату заборгованості за кредитом.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2019 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Так, судом встановлено, що 04 квітня 2006 року між сторонами був укладений кредитний договір № DNH4KS26520174, за яким позивач отримав кредит у розмірі 15 315 грн. 20 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 23-24).

ОСОБА_1 своїм підписом на заяві надав згоду на те, що вказана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам (Розстрочка») (Стандарт) складає договір між ним та банком.

При цьому, заперечуючи проти позову, представник відповідача в своїх запереченнях посилався на те, що Умовами надання кредиту фізичним особам передбачено списання грошових коштів з усіх своїх поточних рахунків при наявності на них необхідної суми грошових коштів, не наданих у кредит, що підлягають сплаті кредитору за договором, при настанні строків платежів (здійснювати договірне списання), з якими позивач був ознайомлений, про що поставив свій підпис в у заяві від 04 квітня 2006 року.

Однак представником відповідача не надано належних та допустимих доказів, які свідчили б про те, що під час підписання сторонами кредитного договору діяли Умови надання споживчого кредиту в редакції, що передбачали договірне списання грошових коштів, ці Умови не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, позичальником вони не підписані.

Судом встановлено, що кредитний договір між банком та ОСОБА_1 був укладений на 42 місяці строком до 05 жовтня 2009 року (а.с. 24).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач звертався у квітні 2014 року до Нікопольського міськрайонного суду з позовом про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 (а.с. 35) та Апеляційний суд Дніпропетровської області у своєму рішенні від 09 листопада 2015 року застосував положення ст. ст. 257, 267 ЦК України та дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у зв`язку зі спливом позовної давності. Також зазначеним рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області було встановлено, що Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» не надано належних та допустимих доказів, які свідчили б про те, що під час підписання сторонами кредитного договору діяли Умови надання споживчого кредиту в редакції, що передбачає збільшення позовної давності, ці Умови не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, позичальником вони не підписані. (а.с. 36-37). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 березня 2016 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2015 року залишено без змін (а.с. 38-40).

На підставі рішення від 03 серпня 2016 року № 570 «Про визначення розміру відшкодування вартості встановлення електричного індивідуального опалення громадянам, яким визначено право на отримання одноразової матеріальної допомоги на встановлення індивідуального опалення за кошти бюджету міста» ОСОБА_1 було надано Управлінням праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради одноразову матеріальну допомогу для встановлення індивідуального опалення у сумі 4445,03 грн. Вказані грошові кошти були перераховані до відділення Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» за платіжним дорученням від 09 серпня 2016 року (а.с. 5).

У відповідності до листа Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» від 03 жовтня 2016 року, кошти у розмірі 4445,03 грн. було списано відповідно до умов укладеного договору № DNH4KS26520174 від 04 квітня 2006 року на погашення наявної заборгованості (а.с. 6).

Таким чином, списання коштів було здійснено відповідачем за власною ініціативою, за відсутністю судового рішення про стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором № DNH4KS26520174 від 04 квітня 2006 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги, районний суд обґрунтовано виходив з того, що банк здійснив списання грошових коштів з банківської картки позивача в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором DNH4KS26520174 від 04 квітня 2006 року після спливу строку позовної давності, при цьому банк не мав рішення суду про стягнення з позивача на користь банка заборгованості за зазначеним кредитним договором. Позивач, через списання коштів, наданих йому Управлінням праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради як одноразової матеріальної допомоги з міського бюджету на встановлення індивідуального опалення, зазнав моральної шкоди, яка полягає у його моральних переживаннях, пов`язаних з тим, що позивач не мав можливості вчасно встановити індивідуальне опалення та отримати пільговий тариф на електропостачання, що призвело до додаткових витрат у опалювальний сезон та поставило родину позивача у скрутне матеріальне становище. Однак суд, з урахуванням обставин справи, обсягу душевних страждань позивача внаслідок зазначених дій відповідача, вважає розмір моральної шкоди, визначений позивачем у розмірі 15000 грн. 00 коп. завищеним. На думку суду, враховуючи вимоги розумності та справедливості, достатнім розміром у відшкодування моральної шкоди буде 1 000 грн. 00 коп.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ч. 1ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Крім того, відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав згідно вказаної статті є припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення.

Конституція України (стаття 41) та Цивільний кодекс України (стаття 321) гарантують непорушність права власності.

Відповідно до ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Відповідно до ст. 1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 1074 ЦК України визначено що, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що Банк не може списувати грошові кошти з рахунка клієнта без його розпорядження, крім випадків - наявності рішення суду про таке стягнення, встановлення такого права законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Як убачається з матеріалів справи, 05 жовтня 2009 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приват Банк» було укладено кредитний договір.

Пунктом 3.2.5 Умов надання кредиту передбачено, що позичальник доручає банку списувати кошти з усіх свої поточних рахунків у валюті кредиту або у валюті, відмінної від валюти кредиту, при наявності на них необхідної суми коштів не наданих у кредит, у межах сум, які підлягають сплаті банку за заявою та цими умовами, при настанні строків платежів (здійснювати договірне списання).

За інформацією банку, кошти у розмірі 4 445,03 грн. було списано відповідно до умов укладеного договору № DNH4KS26520174 від 04 квітня 2006 року на погашення наявної заборгованості.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про стягнення незаконно утриманих коштів.

Апеляційний суд Дніпропетровської області у своєму рішенні від 09 листопада 2015 року застосував положення ст. ст. 257, 267 ЦК України та дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у зв`язку зі спливом позовної давності.

Оскільки після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати проценти за кредитом припинилося, спливла і позовна давність за вимогою про сплату процентів за цим кредитом.

Оскільки позовна давність до основної вимоги спливла до звернення кредитодавця до суду, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з позичальника штрафу та пені. Відтак, не може бути стягнута неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Частиною 1 ст. 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що банк здійснив списання грошових коштів з банківської картки позивача в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором DNH4KS26520174 від 04 квітня 2006 року після спливу строку позовної давності, а тому висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову є правильним.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції беззаперечно встановлено порушення прав позивача, а відповідачем, в свою чергу, такі висновки суду не спростовані.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм процесуального та матеріального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" - залишити без задоволення.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко