Справа № 438/415/19
Номер провадження 2/438/286/2019
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

02 липня 2019 року Бориславський міський суд Львівської області в складі:

головуючого судді Слиша А.Т.,

при секретарі Наминанік О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бориславі в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить суд постановити рішення, яким визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування жилим приміщенням у житловій квартирі АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивує тим, що їй, ОСОБА_1 , на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 .

Крім неї, позивачки ОСОБА_1 , у даній житловій квартирі зареєстровані, однак, вже тривалий час, з 2009року, не проживають без поважних на те причин, її колишній чоловік, відповідач у справі ОСОБА_2 , шлюб з яким між ними розірвано у судовому порядку 15 травня 2018 року.

Також у даній житловій квартирі зареєстрована, однак, вже тривалий час, з 2009року, не проживає без поважних на те причин, колишня свекруха, відповідачка у справі ОСОБА_3

Так, фактично, відповідачі у справі починаючи з 2009 року, виселившись з належної на праві власності житлової квартири, переїхали проживати в квартиру свекрухи, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , де і проживають в даний час, жодних особистих речей відповідачів у квартирі немає.

З цього часу відповідачі у квартирі більше не появлялися.

Факт не проживання без поважних причин обидвох відповідачів у справі у її житловій квартирі з 2009 року і по даний час стверджується - актом обстеження житлової квартири АДРЕСА_1 від 26.03.2019року, складеним комісією ПП «Борислав Комфорт».

У зв`язку з реєстрацією відповідачів у житловому будинку позивач несе зайві витрати по оплаті комунальних послуг, а також позбавлена можливості оформити субсидію.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримаує у повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судовому засіданні не з`явилися, про причину неявки суд не повідомили, не використали наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву.

Крім того, відповідачі повідомлялися про день та час розгляду справи в порядку, передбаченому ч.11 ст.128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади.

Таким чином, відповідно до вищевказаних положень ЦПК України, відповідачі вважаються належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, однак в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Тому суд визнає причини неявки відповідачів неповажними і відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України справа розглянута у їхній відсутністі.

Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, глянувши матеріали справи приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно договору дарування частини квартири від 25.10.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Фірман Б. І. 25.10.2006року за реєстровим №1155 та зареєстрованого в Дрогобицькому ДК МЕТІ та ЕО 05.02.2007 року за реєстраційним номером 13457314; договору дарування частини квартири від 26.12.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Хоронжак О.Р. 26.12.2007 року за реєстровим №2193 та зареєстрованого в Дрогобицькому ДК МЕТІ та ЕО 31.01.2008 року за реєстраційним номером 13457314; і договору дарування частини квартири від 31.07.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Хоронжак О.Р. 31.07.2008 року за реєстровим №1337 та зареєстрованого в Дрогобицькому ДК МБТІ та ЕО 25.08.2008 року за реєстраційним номером 13457314, їй, позивачу у справі ОСОБА_1 , на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 .

Крім неї, позивачки ОСОБА_1 , у даній житловій квартирі зареєстровані, однак, вже тривалий час, з 2009року, не проживають без поважних на те причин, їїй колишній чоловік, відповідач у справі ОСОБА_2 , шлюб з яким між ними розірвано у судовому порядку 15 травня 2018 року.

Також у даній житловій квартирі зареєстрована, однак, вже тривалий час, з 2009року, не проживає без поважних на те причин, колишня свекруха, відповідачка у справі ОСОБА_3

Так, фактично, відповідачі у справі починаючи з 2009 року, виселившись з належної на праві власності житлової квартири, переїхали проживати в квартиру свекрухи, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , де і проживають в даний час, жодних особистих речей відповідачів у квартирі немає.

Відповідно до акту обстеження квартири АДРЕСА_1 від 26 березня 2019 року, складеним комісією ПП «Борислав Комфорт», стверджується факт, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають в даній квартирі з 2009 року.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

На підставі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до ч. 2ст. 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Слід звернути увагу, що судом з`ясовано, що відповідачі не мешкають у квартирі за місцем реєстрації понад один рік, не сплачує комунальні платежі, поштова кореспонденція, надіслана відповідачу за адресою реєстрації, ним не отримується, при цьому відсутні поважні причини їх відсутності в будинку, а тому суд вважає, що відповідачі є такимі, що втратили право користування цим жилим приміщенням, і усунення перешкод позивачу у користуванні житлом має відбутися шляхом позбавлення відповідачів права користування житловим приміщенням.

За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідачі не проживають на спірній житловій площі понад один рік без поважних причин, а тому їхо слід визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача слід стягнути 768,40 гривень судового збору.

Керуючись ст.ст. 16, 29, 316, 317, 319, 321, 386, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 10, 13, 128, 141, 263, 265, 267-268, 280-282 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування жилим приміщенням у житловій квартирі АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 та ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 судовий збір у розмірі по 384 гривень 20 копійок з кожного.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Бориславський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя А.Т. Слиш