ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Голуб О.О.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_4 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_5 , на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 травня 2013 року, яке постановлено суддею Поповим В.В. у м. Кривому Розі, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2009 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу - Пахомова Н.І, про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що 27 червня 1997 року він уклав шлюб з відповідачкою ОСОБА_2

В період шлюбу він разом з відповідачкою ОСОБА_2 , за спільні кошти, збудували будинок АДРЕСА_1 , на відведеній земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд площею 0,1337 га. Спірний житловий будинок було зареєстровано згідно чинного законодавства, та видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно на ім`я відповідачки ОСОБА_2 .

У вересні 2008 року шлюбні відрносини між ним та відповідачкою ОСОБА_2 припинились, а в квітні 2009 року він дізнався, що відповідачка ОСОБА_2 , без його згоди, згідно договору купівлі-продажу від 12.10.2007 року, продала спірний будинок АДРЕСА_1 відповідачці ОСОБА_3 .

На підставі наведеного вище позивач, просив суд визнати договір купівлі-продажу спірного будинку від 12 жовтня 2007 року недійсним.

Ухвалами Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 12.05.2010 року в якості співвідповідача по справі було залучено ОСОБА_3 , та в якості третьої особи без самостійних вимог - Відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України».

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 23 листопада 2011 року ОСОБА_6 відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2012 року рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 23 листопада 2011 року змінено в частині мотивів відмови в задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 жовтня 2012 року рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 23 листопада 2011 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2012 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 14 травня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_7 задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку разом з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Пахомовою Наталією Іванівною 12 жовтня 2007 року.

Стягнуто в рівних частинах зі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 понесені судові витрати в загальній сумі 45 грн. 50 коп., по 22 грн. 75 коп. з кожної окремо.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2013 року, яка не оскаржена до суду касаційної інстанції, рішення Саксаганського районного суду м. Кривого рогу від 14 травня 2013 року залишено без змін.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_4 , ставить питання про скасування рішення суду та постановлення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 посилаючись на те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не з`ясував, хто на момент розгляду справи був власником житлового будинку АДРЕСА_1 , чим допустив неповне з`ясування обставин справи.

Крім того, судом не враховано, що 27.06.1997 року між позивачем та відповідачкою ОСОБА_2 в м. Монтей було укладено Контракт про окремий майновий режим подружжя, згідно якого кожна сторона подружжя зберігає за собою право на власність, користування та керування своїм майном. Позивачем не надано доказів, що він брав участь у приватизації земельної ділянки чи побудові будинку, таким чином майно, придбане ОСОБА_2 під час перебування у шлюбі, є її особистою приватною власністю і вона не повинна була отримувати згоду позивача на його продаж.

Зауважує на тому, що рішенням суду першої інстанції Республіки та Женевського кантону від 09.09.2008 року шлюб між позивачем та відповідачкою ОСОБА_2 розірваний та встановлено, що припинив дію окремий майновий режим, що діяв між подружжям протягом всього шлюбу, а також встановлено, що вони не мають один до одного жодних майнових претензій.

Вважає, що не було встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 та відповідачка ОСОБА_3 діяли недобросовісно, зокрема відповідачка ОСОБА_3 не могла знати, що спірний будинок є спільною сумісною власністю.

Крім того вказує, що з підстав відчуження без письмової згоди одного з подружжя спільного майна суди мають право виходити с права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Заслухавши суддю - доповідача, скаржника ОСОБА_5 та його представників ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, представника позивача ОСОБА_7 - ОСОБА_9 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, 27 червня 1997 року між сторонами по справі ОСОБА_10 та ОСОБА_2 був зареєстований шлюб в м. Монтей (Швейцарська Конфедерація) (том 1 а.с.13).

У день реєстрації шлюбу між сторонами був укладений Контракт про окремий майновий стан подружжя, який засвідчений нотаріусом та зареєстрований в Бюро реєстрації м. Монтей 30 червня 1997 року за візовим №1581 (том 1 а.с.106-111).

Під час перебування в шлюбі з ОСОБА_10 відповідачка ОСОБА_2 отримала у власність земельну ділянку, площею 0,1337 га., яка надана для обслуговування житлового будинку і господарських споруд та ведення підсобного, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю від 10 квітня 2001 року, виданим на підставі рішення виконкому Криворізької міської ради № 829 від 11 жовтня 2000 року та зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №14719 (том 1 а.с.194).

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07 жовтня 2005 року, виданого на підставі рішення Виконавчого комітету Саксаганської районної ради «Про видачу свідоцтва про право власності на об`єкти нерухомого майна» № 305 від 17 серпня 2005 року, відповідачка ОСОБА_2 , у період перебування в шлюбі з ОСОБА_10 , отримала у власність домоволодіння АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку літ.Ж-2 загальною площею 304,5 кв.м; житловою площею 161,2 кв.м.; гараж літ.Д, розміром 3,94 х 5,58 (том 1 а.с.192,193).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 12 жовтня 2007 року, відповідачка ОСОБА_2 продала, а відповідачка ОСОБА_3 придбала житловий будинок АДРЕСА_1 з господарчими спорудами та земельною ділянкою площею 0,1337 га., надану для обслуговування житлового будинку (тлом 1 а.с.9,10).

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 09.09.2008 року, домоволодіння АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 (том.1 а.с.16).

Рішенням суду Швейцарської Республіки та Кантон Женеви від 09 вересня 2008 року шлюб між подружжям ОСОБА_10 та ОСОБА_2 розірвано.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2013 року, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_7 та визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Пахомовою Наталією Іванівною 12 жовтня 2007 року, з тих підстав, що оспорюваний договір укладено за відсутності нотаріально посвідченої письмової згоди ОСОБА_7 на його укладення, чим порушено його право власності на 1/2 частину спірного будинку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Засади шлюбу, а також правовідносини, які виникають із особистих немайнових та майнових прав та обов`язків подружжя, визначаються нормами СК України.

Відповідно до статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу).

Стаття 63 СК України, передбачає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними.

Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя передбачені ст. 65 СК України.

Згідно із ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди,якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи з 27 червня 1997 року по 09 вересня 2008 року позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 перебували в зареєстрованоу шлюбі.

За час спільного проживання подружжя придбало земельну ділянку площею 0,1337 га., яка надана для обслуговування житлового будинку і господарських споруд та ведення підсобного господарства, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю, від 10 квітня 2001 року та домоволодіння АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку літ.Ж-2 загальною площею 304,5 кв.м; житловою площею 161,2 кв.м.; гараж літ.Д, розміром 3,94 х 5,58, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на вказаний будинок, яке видане на підставі рішення Виконавчого комітету Саксаганської районної ради «Про видачу свідоцтва про право власності на об`єкти нерухомого майна» № 305 від 17 серпня 2005 року.

Право власності на спірні земельну ділянку та будинок було зареєстровано за відповідачкою ОСОБА_2 .

Крім того судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що оспорюваний договір купівлі - продажу будинку АДРЕСА_1 з господарчими спорудами та земельною ділянкою, який укладено 12 жовтня 2007 року між відповідачкою ОСОБА_2 та відповідачкою ОСОБА_3 , укладено за відсутності нотаріально засвідчено письмової згоди ОСОБА_7 .

На підставі наведеного вище, колегія суддів, що розглядала справу за апеляційною скаргою представника відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_12 та ПАТ «Державний ощадний банк України», який приєднався до апеляційної скарги, та за результатами якої судом апеляційної інстанції 24.09.2013 року було прийнято ухвалу про відхилення вказаної апеляційної скарги, яка не оскаржена в касаційному порядку, погодилась з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання недійсним оспорюваного договору купівлі-продажу у зв`язку з порушенням права ОСОБА_7 , оскільки житловий будинок АДРЕСА_1 , є спільною сумісною власністю подружжя, та договір купівлі-продажу вказаного будинку був укладений без згоди одного із подружжя.

Згідно до ч.ч.1,3 4 ст. 370 ЦПК України, яка регулює порядок розгляду апеляційної скарги, що надійшла до суду апеляційної інстанції, після закінчення апеляційного розгляду справи, якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає відповідну скаргу за правилами цієї глави.

За результатами розгляду апеляційної скарги суд приймає постанову відповідно до статті 382 цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано раніше прийняту постанову суду апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції розглядає скаргу, вказану в частині першій цієї статті, в межах доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.

На підставі наведеного вище колегією суддів не перевіряються доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано, що 27.06.1997 року між позивачем та відповідачкою ОСОБА_2 в м. Монтей було укладено Контракт про окремий майновий режим подружжя, згідно якого кожна сторона подружжя зберігає за собою право на власність, користування та керування своїм майном, не враховано, що позивачем не надано доказів, що він брав участь у приватизації земельної ділянки чи побудові будинку, таким чином майно, придбане ОСОБА_2 під час перебування у шлюбі, є її особистою приватною власністю і вона не повинна була отримувати згоду позивача на його продаж, не враховано, що рішенням суду першої інстанції Республіки та Женевського кантону від 09.09.2008 року був розірваний шлюб між позивачем та відповідачем та встановлено, що припинив дію окремий майновий режим, що діяв між подружжям протягом всього шлюбу, а також встановлено, що вони не мають один до одного жодних майнових претензій та також судом першої інстанції не враховано, що не було встановлено того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 діяли недобросовісно, зокрема ОСОБА_3 не могла знати, що спірний будинок є спільною сумісною власністю, оскільки вказані в апеляційній скарзі доводи апеляційної скарги скаржника ОСОБА_5 , в імені та в інтересах якого діє ОСОБА_4 були розглянуті в межах розгляду апеляційної скарги відповідачки ОСОБА_2 та ПАТ «Державний ощадний Банку України», який приєднався до апеляційної скарги відповідачки ОСОБА_2 , та судом апеляційної інстанції вказані доводи апеляційної скарги були визнані необґрунтованими, та рішення суду першої інстанції залишено без змін. Ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2013 року, прийнята за результатами розгляду апеляційної скарги відповідачки ОСОБА_2 та ПАТ «Державний ощадний Банку України», який приєднався до апеляційної скарги відповідачки ОСОБА_2 , в касаційному порядку оскаржена не була.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не з`ясував, хто на момент розгляду справи був власником житлового будинку АДРЕСА_1 , чим допустив неповне з`ясування обставин справи, оскільки в даному випадку той факт, що відповідачка ОСОБА_3 відчужила спірне домоволодіння із земельною ділянкою ОСОБА_5 не може бути підставою для безумовного скасування рішення суду першої інстанції у зв`язку з незалученням його до участі у справі та не має правового значення для вирішення спору щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 12 жовтня 2007 року, укладеного між відповідачкою ОСОБА_2 та відповідачкою ОСОБА_3 , оскільки ОСОБА_5 не є стороною оспорюваного договору.

Порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту у спосіб, передбачений ст.16 ЦК України, якщо такий є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Позовних вимог щодо укладеного між відповідачкою ОСОБА_3 та ОСОБА_5 22.12.2011 року договору купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 , заявлено не було.

Слід також зауважити, що колегія суддів вважає безпідставними посилання скаржника на те, що його права, як власника спірного домоволодіння, порушені у зв`язку із визнанням недійсним договору купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 12 жовтня 2007 року, укладеного між відповідачкою ОСОБА_2 та відповідачкою ОСОБА_3 , оскільки ОСОБА_5 не позбавлений можливості доводити добросовісність набуття ним спірного домоволодіння при пред`явленні відповідного позову.

Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що з підстав відчуження без письмової згоди одного з подружжя спільного майна суди мають право виходити с права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна, оскільки позивачем по справі було обрано спосіб захисту свого порушеного права, як визнання недійсним спірного договору купівлі-продажу, такий спосіб захисту не заборонений чинним законодавством України.

Крім того слід зауважити, що відповідно до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе лише за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної суми на депозитний рахунок суду.

Згідно з пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України , яка від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

У пункті 25 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що при поділі спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільної речі, суди мають застосовувати положення частини четвертої та п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

В даному випадку позивачем не було заявлено позовних вимог щодо поділу спільної сумісної власності подружжя, зокрема, будинку АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим посилання скаржника на те, що позивач має права на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна, є помилковими.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду, як таке, що відповідає вимогам матеріального та процесуального права - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_5 , залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 травня 2013 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 22 липня 2019 року.

Головуючий:

Судді: