Справа № 265/8286/13-ц
Провадження № 6/265/3/19
У Х В А Л А

23 липня 2019 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Мельник І. Г.,

за участю секретаря судового засідання Муратової Д.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву Виконавчого комітету Маріупольської міської ради до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про повторне виселення, третя особа: Управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради, -

В С Т А Н О В И В:

Представник виконавчого комітету Маріупольської міської ради звернувся до суду із заявою до ОСОБА_1 , неповнолітніх ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про повторне виселення, посилаючись на те, що 19 березня 2015 Апеляційним судом Донецької області залишено в силі рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 16 грудня 2014 року за позовом заявника про виселення із квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Постановами державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС Маріупольського МУЮ від 23 серпня 2016 року та від 17 липня 2015 року виконавче провадження щодо виселення відповідачів було закінчено. Однак відповідно до акту обстеження житлового приміщення від 19 жовтня 2018 року, затвердженого начальником Управління міського майна департаменту по роботі з активами ОСОБА_1 з неповнолітніми дітьми ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у грудні 2016р. самовільно вселилися у спірну квартиру та у теперішній час фактично мешкають у ній. Оскільки державний житловий фонд перебуває у віданні також місцевих рад, то на підставі ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження» просила повторно виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 із квартири АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні представник заявника, яка діє на підставі довіреності, ОСОБА_5 , повністю підтримала заявлені вимоги, які просила суд задовольнити.

Представник Управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради, яка діє на підставі довіреності, Андрущенко О.М. , в останнє судове засідання не з`явилась, надавши суду заяву з проханням вирішити спір за її відсутності, врахувавши інтереси дітей.

ОСОБА_1 , яка також діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у судовому засіданні заявила клопотання про допит у якості свідка ОСОБА_7 , яке було судом задоволено, після чого покинула зал судового засідання. До останнього судового засідання не з`явилась повторно за невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі - Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Таким чином, доступ до суду є аспектом права на справедливий суд, порушення якого (права на доступ) неодноразово визнавалось ЄСПЛ, зокрема в справах «Кутіч проти Хорватії», заява № 487778/99 п.25, ЄСПЛ 2002-II, «Меньшакова проти України», заява № 377/02 від 08.04.2010 року.

Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу одним із багатьох прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст.17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

Отже, обставини неявки без поважної причини у судове засідання ОСОБА_1 , яка була належним чином повідомлена про день та час слухання справи заздалегідь, дають підстави стверджувати про неналежне здійснення нею своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків, що призводить до затягування судового розгляду даної справи.

З урахуванням наведеного, суд вважає можливим закінчити розгляд справи за відсутності відповідачки.

Вислухавши заявника, дослідивши матеріали справи, допитавши свідка, суд вважає подану заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом було встановлено, що на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 16 грудня 2014 року за позовом Виконавчого комітету Маріупольської міської ради було виселено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 із квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення, а також стягнуто судовий збір у розмірі 229,40 грн. в рівних частках з відповідачів (а. с. 6-7).

19 березня 2015 року ухвалою Апеляційного суду Донецької області вказане рішення суду першої інстанції від 16 грудня 2014 року було залишено без змін, на підставі чого рішення про виселення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 із квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення набуло чинності (а. с. 8-9).

На підставі ухвали Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 19 жовтня 2015 року за позовом Виконавчого комітету Маріупольської міської ради було повторно виселено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 із квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення. Ухвала набрала законної сили 16.12.2015р. (а. с. 15-16).

Постановою про закриття виконавчого провадження № 47341733 від 22.04.20125 року, за даним виконавчим провадженням, стягувачем за яким є Виконавчий комітет Маріупольської міської ради, виконавчий лист був повернутий до суду, як виконаний, оскільки за актом державного виконавця від 25 червня 2015 року ОСОБА_4 за спірною адресою не мешкає, а за актом державного виконавця від 17 липня 2015 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 добровільно виселились із спірної квартири, на підставі чого вказане виконавче провадження було закінчено.

Однак за актом обстеження житлового приміщення від 19 жовтня 2018 року, затвердженого начальником Управління міського майна департаменту по роботі з активами ОСОБА_1 з неповнолітніми дітьми ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у грудні 2016р. самовільно вселилися у спірну квартиру та у теперішній час фактично мешкають у ній, не маючи документів на вказану квартиру, будучи там не зареєстрованими (а. с. 5).

Допитана у судовому засіданні в якості свідка голова ОСББ «8 березня» ОСОБА_8 пояснила, що ОСОБА_1 самовільно захопила житлову площу у спірній квартирі, комунальні платежі не сплачує, раніше вже була примусово виселена. Окрім того, вона була присутня як пойнята при обшуку даної квартири, в ході якого у відповідачів було виявлено наркотики.

На підставі ч.10 ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо особа самостійно вселилася у приміщення, з якого вона була примусово виселена, повторне її виселення може бути здійснено державним виконавцем на підставі ухвали суду, який прийняв рішення про виселення. Виконавче провадження у такому разі підлягає відновленню за постановою державного виконавця.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як було встановлено судами першої та апеляційної інстанції по вказаній справі вбачається, що на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 19 листопада 2012 року, яке набуло чинності, квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності територіальній громаді міста Маріуполя.

З огляду на перелічене суд дійшов висновку, що існують усі необхідні підстави для задоволення заяви Виконавчого комітету Маріупольської міської ради про повторне виселення боржників, оскільки самовільним зайняттям ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 житлового приміщення після примусового їх виселення порушуються законні права територіальної громади міста Маріуполя в особі Маріупольської міської ради, які підлягають захисту судом в порядку виконання рішення суду від 16 грудня 2014 року шляхом повторного виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 із комунальної квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 431 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Заяву Виконавчого комітету Маріупольської міської ради до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про повторне виселення, третя особа: Управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради, - задовольнити.

Повторно виселити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 із квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду міста Маріуполя через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Мельник І.Г.