Єдиний унікальний номер 236/2442/18 Номер провадження 22-ц/804/274/19

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого Соломахи Л.І.

суддів Космачевської Т.В., Мальованого Ю.М.

за участю:

секретаря судового засідання Розпутько Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засідань № 3 цивільну справу № 236/2442/18 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", яке змінило своє найменування на Акціонерне товариство "Українська залізниця", про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з апеляційною скаргою відповідача - Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 02 листопада 2018 року у складі судді Бікезіної О.В., -

В С Т А Н О В И В:

27 липня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі ПАТ "Укрзалізниця") про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Зазначала, що з 20 жовтня 1987 року перебувала у трудових відносинах з державним підприємством "Донецька залізниця", працювала на посаді бухгалтера відділу бухгалтерського обліку і фінансів Луганської дирекції залізничних перевезень. 01 липня 2016 року згідно наказу №07/ОС від 29.06.2016 року Луганська дирекція залізничних перевезень ДП "Донецька залізниця" реорганізована шляхом злиття у структурний підрозділ "Луганська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця". Наказом № 1955-ОС від 17.07.2017 року її звільнено за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату.

Посилаючись на те, що при звільненні розрахунок з нею не проведено, просила стягнути з ПАТ "Укрзалізниця" на її користь:

- заборгованість по заробітній платі за період з 16 березня 2017 року по день звільнення, яка разом з компенсацією за 44 дні невикористаної відпустки у розмірі 11 795,96 грн., складає 38 912,09 грн.;

- вихідну допомогу у зв`язку із звільненням у розмірі середньомісячного заробітку, яка складає 6 395,40 грн.;

- середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 17 липня 2017 року по 31 серпня 2018 року у розмірі 90 494,91 (а.с. 2 - 10).

25 вересня 2018 року позивач подала заяву про збільшення позовних вимог, а саме, просила стягнути на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 17 липня 2017 року по день ухвалення судового рішення (а.с. 84).

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 02 листопада 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ "Укрзалізниця" на користь ОСОБА_1 :

- заборгованість по заробітній платі за період з квітня по липень 2017 року в розмірі 32 975,90 грн.; зобов`язано ПАТ "Укрзалізниця" утримати з цієї суми при виплаті податок з доходів фізичних осіб та інші обов`язкові платежі;

- заборгованість по заробітній платі за другу половину березня 2017 року в розмірі 2 251,95 грн. (без утримання з цієї суми податків та зборів).

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ПАТ "Укрзалізниця" на користь держави судовий збір в розмірі 548,33 грн. (а.с. 96 - 106).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем підтверджено наявність заборгованості по заробітній платі за період з квітня по липень 2017 року у розмірі 32 975,90 грн., яка складається із заборгованості за квітень 2017 року - 3 766,19 грн., за травень 2017 року - 3 766,19 грн., за червень 2017 року - 3 766,19 грн., за липень 2017 року - 21 677,33 грн. (з урахуванням компенсації за невикористані дні відпустки 11 795,96 грн., вихідної допомоги 7 908,60 грн.); за березень 2017 року з урахуванням виплаченої позивачу заробітної плати за першу половину березня 2017 року у сумі 2 256,37 грн. до виплати підлягає 2 251,95 грн. Ці дані відповідачем не спростовані. Відсутність у відповідача первинної документації не позбавляє його обов`язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати позивачу.

У розрахунковому листі за липень 2017 року зазначено суму до виплати 21 677,33 грн. з урахуванням компенсації за невикористані дні відпустки - 11 795,96 грн. та вихідної допомоги - 7908,60 грн., а тому вимога позивача про стягнення окремо вихідної допомоги у розмірі 6 395,40 грн. задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції виходив з того, що вина відповідача у непроведенні розрахунку з позивачем при звільнені відсутня, що підтверджується Науково-правовим висновком Торгово-промислової палати від 16.01.2018 року № 126/2/21-10.2, яким засвідчено настання обставин непереборної сили, що унеможливило виконання ПАТ "Укрзалізниця" обов`язків, передбачених статтями 115, 116 КЗпП України (а.с. 96 - 106).

Постановою Кабінету Міністрів України № 938 від 31.10.2018 року змінено тип публічного акціонерного товариства "Українська залізниця з публічного на приватне та перейменовано його в акціонерне товариство "Українська залізниця" (скорочене найменування АТ "Укрзалізниця").

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач АТ "Укрзалізниця" в апеляційній скарзі просить скасувати рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 02 листопада 2018 року в частині задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з квітня по липень 2017 року в розмірі 32 975,90 грн. та за другу половину березня 2017 року в розмірі 2 251,95 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не враховані обставини справи, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статей 21, 94 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про оплату праці" роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи, бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Відповідно до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року "Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України" припинено переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей шляхами залізничного і автомобільного сполучення.

Робоче місце позивача фактично знаходилось на території, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Достовірно встановлено, що через захоплення підприємства невідомими особами відповідач втратив контроль над виробничими потужностями, нерухомим майном та документацією.

Захоплення підприємств галузі сприяє загрозі життя при знаходженні на території виробничих підрозділів уповноважених осіб, які мають здійснювати організацію та контроль ведення господарської діяльності. У зв`язку з зазначеним відповідачне має об`єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов`язків у спірний період та виконати свої зобов`язання за трудовим договором.

Науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України засвідчено, що терористична загроза та загроза територіальної цілісності України, що супроводжується актами тероризму, є надзвичайними, непередбачуваними та невідворотними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання відповідачем обов`язків, передбачених трудовим договором.

Нарахування заробітної плати та інших виплат є неможливим, оскільки такі здійснюються на підставі документів первинного обліку праці та заробітної плати: штатного розпису, розцінок та норм праці, табелів обліку використання робочого часу, розпоряджень про надбавки та премії за умови, що господарська діяльність здійснювалась.

Можливість для проведення розрахунку з`явиться при можливості забезпечення безпечного та безперешкодного доступу уповноважених осіб до документів, які залишилися у виробничих підрозділах на непідконтрольній території України.

На теперішній час внаслідок вищезазначеного заборгованість з виплати позивачу заробітної плати відсутня.

Сам по собі факт звільнення позивача не може бути підставою для задоволення позовних вимог та стягнення заборгованості по заробітній платі, оскільки заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах.

Щодо стягнення вихідної допомоги при звільненні у зв`язку із скороченням штату працівників в сумі 4 075,92 грн. (така сума зазначена в апеляційній скарзі), позивач при розрахунку вихідної допомоги застосував не той розрахунковий період.

Відповідно до пункту 2 розділу 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата у цьому випадку обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Враховуючи, що позивач звільнена 17 липня 2017 року, у червні та травні 2017 року вона фактично не працювала, середньомісячна заробітна плата має обчислюватися виходячи з виплат за березень та квітень 2017 року, та відповідно вихідна допомога у розмірі одного середньомісячного заробітку складає 3 203,86 грн. (така сума зазначена в апеляційній скарзі) (а.с. 109 - 110).

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача - АТ "Укрзалізниця" на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 02 листопада 2018 року відкрито ухвалою Донецького апеляційного суду від 11 грудня 2018 року (а.с. 117 - 119).

Позивач ОСОБА_1 про постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження від 11 грудня 2018 року повідомлена шляхом розміщення 13 грудня 2018 року інформації на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень (а.с. 122).

Письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідача позивачем не надано.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 16 січня 2019 року провадження у справі було зупинено (а.с. 136 - 142).

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 10 червня 2019 року провадження у справі поновлено та справа призначена до розгляду на 26 червня 2019 року (а.с. 152 - 154).

В судове засідання апеляційного суду 26 червня 2019 року позивач ОСОБА_1 , представник відповідача - АТ "Укрзалізниця" не з`явилися; про дату, час та місце розгляду справи повідомлені.

Позивач ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи повідомлена відповідно до частини 2 ст. 11 Закону України від 12.08.2014 року № 1632-VII "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції" шляхом розміщення 10 червня 2019 року інформації на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу ухвали Донецького апеляційного суду від 10 червня 2019 року про поновлення провадження у справі та призначення справи до розгляду в Єдиному державному реєстрі судових рішень (а.с. 156).

Крім того, судову повістку - повідомлення про розгляд справи 26 червня 2019 року позивач отримала 21 червня 2019 року за адресою, зазначеною нею на конверті при поданні до суду позовної заяви (а.с. 40, а.с. 159).

Відповідач - ПАТ "Укрзалізниця" судові повістки - повідомлення про розгляд справи 26 червня 2019 року отримав 18 червня 2019 року як за юридичною адресою у м. Києві, так і за адресою регіональної філії "Донецька залізниця" у м. Лиман, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с. 157, а.с. 158).

Позивач та представник відповідача апеляційний суд про причини неявки у судове засідання не повідомили і відповідно до частини 3 статті 131 ЦПК України вважається, що вони не з`явилися у судове засідання без поважних причин.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача та представника відповідача, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалася, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" уразі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 02 листопада 2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні сторонами не оскаржується.

Тобто, враховуючи, що рішення суду оскаржується лише відповідачем та лише в частині задоволених позовних вимог про стягнення з ПАТ "Укрзалізниця" на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі за період з квітня по липень 2017 року в розмірі 32 975,90 грн., заборгованості по заробітній платі за другу половину березня 2017 року в розмірі 2 251,95 грн., апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 02 листопада 2018 року лише в цій частині позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що згідно записів в трудовій книжці НОМЕР_1 ОСОБА_1 з 01 червня 2000 року працювала на різних посадах Луганського відділення ДП "Донецька залізниця".

01 липня 2016 року згідно наказу № 07/ОС від 29.06.2016 року Луганська дирекція залізничних перевезень державного підприємства "Донецька залізниця" реорганізована шляхом злиття у структурний підрозділ "Луганська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця", про що зроблений запис у трудовій книжці позивача (а.с. 12 - 14).

Згідно з наказом структурного підрозділу "Луганська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" № 07/ОС від 29.06.2016 року дія трудового договору з ОСОБА_1 продовжена (а.с. 15 - 17).

Згідно з наказом № 384-П від 15.03.2017 року в.о. начальника регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" Носулько О.О. у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурних підрозділів "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця", викликаних перекриттям усіх залізничних колій, що ведуть до лінії розмежування, встановлено початок простою з 16 березня 2017 року для всіх працівників апарату управління; доручено начальниками структурних підрозділів встановити відповідними наказами початок простою з 16 березня 2017 року для всіх працівників, підпорядкованих їм структурних підрозділів; забезпечити облік використання часу знаходження працівників у простої; оплату за час простою не з вини працівників провести з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою в робочі дні (зміни) згідно графіку роботи (а.с. 18).

Згідно з наказом про припинення трудового договору № 1955 - ОС від 17.07.2017 року ОСОБА_1 звільнена з 17 липня 2017 року з посади бухгалтера 2 категорії за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату; в наказі зазначено, що ОСОБА_1 має право на виплату одноразової грошової допомоги у розмірі середньомісячного заробітку та компенсації за 44 дні відпустки. Наказ видано структурним підрозділом "Луганська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" (а.с. 19).

На підтвердження розміру заборгованості по заробітній платі позивачем надані розрахункові листи (табуляграми) за період з березня по липень 2017 року, згідно яких позивачу належить до виплати: за березень 2017 року 5 936,16 грн., за квітень 2017 року - 3 766,19 грн., за травень 2017 року - 3 766,19 грн., за червень 2017 року - 3 766,19 грн., за липень 2017 року - 21677,33 грн. (в тому числі компенсація за невикористані дні щорічної відпустки 11 795,96 грн., вихідна допомога 7 908,60 грн.) (а.с. 20, а.с. 22, а.с. 25, а.с. 28, а.с. 31).

Згідно відомості на виплату грошей № 548 за березень 2017 року ОСОБА_1 отримала 11 липня 2017 року заробітну плату за першу половину березня 2017 року у розмірі 2 256,37 грн. (а.с.75).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі, суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивачем підтверджено наявність заборгованості по заробітній платі за період з квітня по липень 2017 року у розмірі 32 975,90 грн., яка складається із заборгованості за квітень 2017 року - 3 766,19 грн., за травень 2017 року - 3 766,19 грн., за червень 2017 року - 3 766,19 грн., за липень 2017 року - 21 677,33 грн. (з урахуванням компенсації за невикористані дні відпустки 11 795,96 грн., вихідної допомоги 7 908,60 грн.); за березень 2017 року з урахуванням виплаченої позивачу заробітної плати за першу половину березня 2017 року у сумі 2 256,37 грн. до виплати підлягає 2 251,95 грн.

Матеріалами справи доведено та відповідачем не оспорюється, що позивач перебувала з ним у трудових відносинах, працювала бухгалтером 2 категорії фінансово-економічного відділу Луганської дирекції залізничних перевезень державного підприємства "Донецька залізниця".

Під № 10 у трудовій книжці позивача є запис, що відповідно до Закону України "Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" від 23.02.2012 року № 4442-VI, постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року № 200 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" державне підприємство "Донецька залізниця" реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

Згідно наказу ПАТ "Укрзалізниця" № 303 від 15.04.2016 року Луганська дирекція залізничних перевезень державного підприємства "Донецька залізниця" реорганізована шляхом злиття у структурний підрозділ "Луганська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" (а.с. 12 - 14).

Згідно з наказом структурного підрозділу "Луганська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" № 07/ОС від 29.06.2016 року дія трудового договору з ОСОБА_1 продовжена (а.с. 15 - 17).

Наказом першого заступника начальника Луганської дирекції залізничних перевезень про припинення трудового договору № 1955 - ОС від 17.07.2017 року ОСОБА_1 звільнена з 17 липня 2017 року з посади бухгалтера 2 категорії фінансово-економічного відділу за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату (а.с. 19).

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно частини 1 статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно відзиву на позовну заяву та апеляційної скарги відповідач не оспорює і той факт, що при звільненні позивача розрахунок з нею не проведено.

Відповідно до частини 1 статті 94 КЗпП України, статті 1 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Відповідно до частини 2 статті 30 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Відповідно до статті 8 Закону України від 16.07.1999 року № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Враховуючи, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою власник підприємства або уповноважений ним орган зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату (частина перша статті 21 КЗпП України), що обов`язок організувати бухгалтерський облік на підприємстві покладено на власника або уповноважений ним орган, саме відповідач має довести, що він виплатив позивачу заробітну плату.

Відповідно до статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частин 1, 2 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Висновок суду першої інстанції про доведеність заборгованості відповідача по заробітній платі позивачу за період з квітня по липень 2017 року у розмірі 32 975,90 грн. та за березень 2017 року у розмірі 2 251,95 грн. підтверджується наданими позивачем розрахунками заробітної плати за березень - липень 2017 року (табуляграми) (а.с. 20, а.с. 22, а.с. 25, а.с. 28, а.с. 31), які їй були видані відповідачем відповідно до статті 110 КЗпП України, частини 1 статті 30 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці", згідно яких при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати.

Згідно цих розрахунків позивачу за березень 2017 року нарахована заробітна плата за фактично відпрацьовані 79 годин та за 96 годин простою, за квітень 2017 року - за 152 години простою, за травень 2017 року - за 159 годин простою, за червень 2017 року - за 159 годин простою, за липень 2017 року - за 88 годин простою, а також компенсація за 44 дні невикористаної відпустки та вихідна допомога при звільненні.

Відомості, зазначені у наданих позивачем розрахунках заробітної плати за березень - липень 2017 року узгоджуються з іншими доказами по справі.

Так, наказом начальника регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" від 15.03.2017 року № 384-Н підтверджується, що у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурних підрозділів "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця", викликаних перекриттям усіх залізничних колій, що ведуть до лінії розмежування, встановлено початок простою з 16 березня 2017 року для всіх працівників апарату управління структурних підрозділів "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця"; доручено начальниками структурних підрозділів "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень" встановити відповідними наказами початок простою з 16 березня 2017 року для всіх працівників, підпорядкованих їм структурних підрозділів; забезпечити облік використання часу знаходження працівників у простої; оплату за час простою не з вини працівників провести з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою в робочі дні (зміни) згідно графіку роботи (а.с. 18).

Даний наказ узгоджується з вимогами статті 113 КЗпП України, згідно якої час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

Згідно наданих позивачем розрахунків заробітної плати оплата простою за період з 16 березня 2017 року по 17 липня 2017 року їй здійснена саме на цих умовах, виходячи з посадового окладу 5 649,00 грн., а саме: за березень 2017 року за 96 годин простою їй нараховано 2 066,02 грн., за квітень 2017 року за 152 години простою нараховано 3 766,19 грн., за травень 2017 року за 159 годин простою нараховано 3 766,19 грн., за червень 2017 року за 159 годин простою нараховано 3 766,19 грн., за липень 2017 року за 88 годин простою нараховано 1 972,77 грн. (а.с. 20, а.с. 22, а.с. 25, а.с. 28, а.с. 31).

На підтвердження виконання наказу начальника регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" від 15.03.2017 року № 384-Н про встановлення простою щодо явки працівників, які знаходяться на простої, на робочі місця, позивачем суду надані копії табелів обліку використання робочого часу за період з березня 2017 року по липень 2017 року, згідно яких позивач в період з 16 березня 2017 року по 17 липня 2017 року згідно графіку роботи з`являлася на робоче місце та була на робочому місці протягом робочого часу, в цей період їй в табелях проставлено "простій", в тому числі за березень 2017 року - 96 годин простою, за квітень 2017 року - 152 години простою, за травень 2017 року - 159 годин простою, за червень 2017 року - 159 годин простою, за липень 2017 року - 88 годин простою(а.с. 21, а.с. 23 - 24, а.с. 26 - 27, а.с. 29 - 30, а.с. 33-34), що узгоджується з відомостями у розрахунках заробітної плати за цей період.

Відповідачем ці відомості не спростовані та суду не надані докази, що ці відомості є недостовірними, не надано доказів, що оклад позивача є іншим, ніж 5 649,00 грн.

Відповідно до частини 4 статті 97 КЗпП України, статті 22 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Враховуючи, що в період встановленого регіональною філією "Донецька залізниця" простою, в тому числі і щодо структурного підрозділу "Луганська дирекція залізничних перевезень", позивач на виконання наказу виходила на своє робоче місце до дня звільнення, на день її звільнення наказ про встановлення простою скасовано не було, у відповідача відсутні підстави не здійснювати позивачу оплату за час простою.

Розрахунок заробітної плати за липень 2017 року узгоджуються з наказом від 17.07.2017 року № 1955-ос про припинення трудового договору, згідно якого позивач має право на компенсацію за 44 дні невикористаної відпустки та на вихідну допомогу у розмірі одного середньомісячного заробітку (а.с. 19).

Сума компенсації за невикористану відпустку 11 795,96 грн. відповідачем в апеляційній скарзі не оспорюється.

Відповідно до статті 44 КЗпП України, згідно якої при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 1 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Розмір нарахованої позивачу вихідної допомоги у зв`язку із звільненням на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України згідно розрахунку заробітної плати за липень 2017 року складає 7 908,60 грн. (а.с. 31), що відповідає розміру встановленого позивачу з березня 2017 року посадового окладу 5 649,00 грн. та надбавки за вислугу років - 40%.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач при розрахунку вихідної допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку застосував не той розрахунковий період, є необгрунтованими.

Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, для обчислення вихідної допомоги у зв`язку із звільненням середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку, тобто виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Відповідно до пункту 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Відповідно до пункту 13 цього Порядку у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу ІV порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток.

Враховуючи, що позивач звільнена 17 липня 2017 року, у червні та травні 2017 року вона фактично не працювала, середньомісячна заробітна плата має обчислюватися виходячи з виплат за березень та квітень 2017 року, з яких вона фактично відпрацювала у березні 2017 року 79 годин.

Згідно доданої відповідачем до відзиву на позовну заяву довідки розрахунку оплати середньомісячної зарплати від 17.09.2018 року № 280/2 середньомісячна заробітна плата позивача складає 5 910,86 грн., виходячи з заробітної плати за фактично відпрацьовані у березні 2017 року 79 годин, за які нарахована заробітна плата 2 856,01 грн. (а.с. 79).

Проте при обчисленні середньомісячної заробітної плати відповідачем не враховані вимоги пункту 13 Порядку обчислення середньої заробітної плати, а саме не враховано підвищення позивачу з березня 2017 року посадового окладу: по лютий 2017 року посадовий оклад складав 4 519,00 грн., з березня 2017 року - 5 649,00 грн., коефіцієнт підвищення склав 1,25, який відповідачем при обчисленні вихідної допомоги у зв`язку із звільненням 17 липня 2017 року не враховано.

Доводи апеляційної скарги про те, що вихідна допомога позивачу складає 3 203,86 грн. не підтверджуються матеріалами справи, в яких відсутні документи щодо такого розміру вихідної допомоги.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачу виплачена заробітна плата за першу половину березня 2017 року у розмірі 2 256,37 грн., не спростовують висновки суду першої інстанції щодо розміру заборгованості з виплати заробітної плати за березень 2017 року, оскільки зазначена сума судом першої інстанції при визначенні розміру заборгованості врахована.

Посилаючись на те, що заборгованість перед позивачем з виплати заробітної плати відсутня, відповідач не надав суду доказів про виплату позивачу заробітної плати за час простою за період з 16 березня 2017 року по 17 липня 2017 року, а також про виплату грошової компенсації за 44 дні невикористаної відпустки та вихідної допомоги у зв`язку із звільненням. Більш того, відповідач визнає, що починаючи з 16 березня 2017 року заробітну плату позивачу до дня звільнення, тобто до 17 липня 2017 року, не нараховував, що розрахунок з позивачем при звільненні не провів.

Доводи апеляційної скарги про те, що з березня 2017 року до СП "Луганська дирекція залізничних перевезень" не надходять документи для нарахування заробітної плати, що на підконтрольній Україні території відсутня первинна документація для нарахування заробітної плати за період з 16 березня 2017 року по 17 липня 2017 року, не спростовують висновків суду.

На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем суду надано копії наказу про припинення трудового договору (а.с. 19), табелів обліку використання робочого часу за березень - липень 2017 року (а.с. 21, а.с. 23 - 24, а.с. 26 - 27, а.с. 29 - 30, а.с. 33 - 34), розрахунки заробітної плати за березень - липень 2017 року (а.с. 20, а.с. 22, а.с. 25, а.с. 28, а.с. 31), копію наказу в.о. начальника регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" від 15.03.2017 року №384-Н, оригінал якого має бути у відповідача, оскільки він виданий у м. Лиман Донецької області, там же в теперішній час здійснює адміністративну діяльність і її структурний підрозділ "Луганська дирекція залізничних перевезень".

Згідно правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, який викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією роботодавця. Отже суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що відсутність у відповідача первинної документації не є підставою для не нарахування та не виплати позивачу заробітної плати.

Крім того, з матеріалів справи, а саме, доданого відповідачем до відзиву на позовну заяву Науково-правового висновку Торгово-промислової палати України щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс - мажорних обставин (обставин непереборної сили) від 16.01.2018 року № 126/2/21-10.2, який складений на замовлення ПАТ "Укрзалізниця", встановлено, що:

- наказом регіональної філії "Донецька залізниця" № 688-Н від 13.05.2017 року "Про формування робочої комісії з опрацювання первинних документів щодо остаточного розрахунку працівників структурного підрозділу "Луганська дирекція залізничних перевезень" створена робоча комісія з працівників регіональної філії "Донецька залізниця" до моменту закінчення скорочення штату працівників Луганської дирекції залізничних перевезень з метою опрацювання документів вказаної дирекції, повноти утримань та перерахування податків і зборів, формування документів обліку та розрахунку заробітної плати, відображення господарських операцій в фінансовій звітності та з інших питань фінансової діяльності;

- наказом регіональної філії "Донецька залізниця" № 899-Н від 26.06.2017 року "Про введення в дію Порядку остаточного розрахунку працівників структурних підрозділів "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Луганської дирекції залізничних перевезень" уведено в дію Порядок остаточного розрахунку працівників структурних підрозділів "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень", яким враховується нестандартна ситуація та особливості роботи регіональної філії "Донецька залізниця", оскільки частина структурних підрозділів та працівників знаходяться на тимчасово неконтрольованій Україною території, а виплата здійснюється на контрольованій території України регіональною філією "Донецька залізниця" через каси структурних підрозділів "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень" за місцем їх знаходження (м. Лиман) та регламентується здійснення проведення остаточного розрахунку з працівниками структурних підрозділів відповідної дирекції робочими комісіями з опрацювання первинних документів щодо остаточного розрахунку з працівниками структурних підрозділів "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень" (а.с. 58 - 74).

Позивач стверджує, що після звільнення нею було здано до регіональної філії "Донецька залізниця" пакет документів відповідно до вищезазначеного Порядку остаточного розрахунку працівників. Проте до теперішнього часу рішення щодо виплати сум, належних їй при звільненні, не прийнято та виплати не здійснені.

Враховуючи, що відповідач в порушення Закону України від 16.07.1999 року № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Закону України від 24.03.1995 року №108/95-ВР "Про оплату праці" не надав суду першої інстанції документів за підписом відповідальної посадової особи ні про нараховану позивачу заробітну плату за період з 16 березня 2017 року по 17 липня 2017 року, ні про наявність заборгованості по заробітній платі за цей період, ні про відсутність такої заборгованості, в апеляційній скарзі визнає, що з 16 березня 2017 року нарахування позивачу заробітної плати припинено через відсутність первинних документів, що розрахунок з позивачем при його звільненні не проведено, суд першої інстанції при вирішенні спору обґрунтовано виходив з доказів, наданих позивачем, та дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення на користь позивача заборгованості з виплати заробітної плати (сум, які належали їй від підприємства на день звільнення).

Посилаючись в апеляційній скарзі на відсутність об`єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов`язків, відповідач конкретних заперечень щодо сум оплати за час простою за квітень - липень 2017 року не наводить.

Доводи апеляційної скарги про те, що Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати №126/2/21-10.2 від 16.01.2018 року є підставою для звільнення від виплати заборгованості по заробітній платі, не ґрунтуються на законі.

Відповідно до Науково-правового висновку Торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16.01.2018 року щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільнені працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) терористична загроза та загроза територіальної цілісності України, у тому числі територій міста Донецьк Донецької області, міста Луганськ Луганської області, що супроводжується актами тероризму, для подолання яких направлене проведення в Донецькій та Луганській областях антитерористичної операції у 2014 році та станом на поточну дату заходи її проведення тривають є надзвичайними, непередбачуваними та невідворотними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання обов`язків сторонами, передбачених умовами трудового договору (контракту), законодавчими та іншими нормативними актами.

У зв`язку із тим, що виробничі потужності, які було закріплено за структурними підрозділами "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця", що знаходяться на територіях міста Донецька і Донецької області, міста Луганська та Луганської області, які перебувають під контролем незаконних збройних формувань, і вийшли із-під контролю роботодавця у зв`язку із злочинним їх захопленням для подальшої господарської діяльності представниками цих незаконних збройних формувань і термін їх повернення є невідомим, термінове припинення трудових відносин з усіма працівниками, що за трудовим договором виконують функціональні обов`язки на цих виробничих потужностях у зв`язку із скороченням штату, згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України, є вимушеним, необхідним, об`єктивним та упереджуючим заходом.

Втрата контролю і доступу ПАТ "Укрзалізниця", регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" до виробничих потужностей та іншого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Артема, 68 та АДРЕСА_2 . АДРЕСА_3 , у тому числі до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, особових справ працівників, посадових інструкцій, табелів обліку робочого часу, примірників звітів, що подавались до контролюючих органів, комп`ютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням трудових відносин з працівниками, починаючи з 20 березня 2017 року щодо структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" та з 12 квітня 2017 року щодо структурного підрозділу "Луганська дирекція залізничних перевезень", коли фактично вийшло з під контролю управління вищевказаними виробничими потужностями, позбавило можливості ПАТ "Укрзалізниця", регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" виконати зобов`язання перед вивільненими працівниками згідно ст. ст. 47, 83, 115 і 116 КЗпП України, а саме: кожному звільненому працівнику структурних підрозділів "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень" видати належно оформлену трудову книжку і провести розрахунок.

Це свідчить про відсутність вини ПАТ "Укрзалізниця" у невиконанні своїх обов`язків (а.с. 58 - 74).

Законом України від 02.09.2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" встановлено, що сертифікат Торгово-промислової палати України є єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань (стаття 10).

Тобто, форс-мажорні обставини, про існування яких йдеться у висновку, свідчать про відсутність вини підприємства в затримці виплати належних сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, як підстави для звільнення підприємства від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Проте заробітна плата, в тому числі оплата за час простою (стаття 113 КЗпП), не є відповідальністю за порушення строків виплати заробітної плати і жодним нормативним актом про працю не передбачено звільнення роботодавця від виплати заробітної плати та цей обов`язок роботодавця не залежить від наявності або відсутності його вини.

Закон України від 02.09.2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" не скасовує обов`язків роботодавця, визначених статтями 47, 116 КЗпП України, та не передбачає особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених статтею 116 КЗпП України.

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Суд першої інстанції правильно послався на те, що згідно практики Європейського суду з прав людини (зокрема, справа "Суханов та Ільченко проти України", справа "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини") "майно" може являти собою "існуюче майно" або засоби, включаючи "право вимоги", відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні "законне сподівання"/"правомірне очікування" (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності.

В рішенні у справі "Кечко проти України" від 08.11.2005 року Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "власності", яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу № 1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як "майнові права", і, таким чином, як "власність" в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу № 1 (п. 22).

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Враховуючи, що позивач до 17 липня 2017 року знаходилася з регіональною філією "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" у трудових відносинах, що в період з 16 березня 2017 року по 17 липня 2017 року на виконання наказу роботодавця про встановлення простою вона згідно графіку роботи виходила на своє робоче місце, майнові вимоги позивача щодо оплати їй часу простою за період з 16 березня 2017 року по 17 липня 2017 року відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського суду з прав людини.

Отже, оскільки відповідач не спростував надані позивачем розрахунки заробітної плати за березень - липень 2017 року, у строки, встановлені частиною 1 статті 116 КЗпП України, не виплатив всі суми, що належали позивачу від підприємства при звільненні, не виплатив ці суми і на час розгляду справи судом першої інстанції, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати.

Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, є необґрунтованими.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права. Порушення судом першої інстанції норм процесуального права,які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення або призвели до неправильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено. Отже, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги відповідача без задоволення, а рішення суду - без змін, підстави для зміни розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, відсутні.

За подання апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 2 643,00 грн. (а.с. 112, а.с. 116).

17 січня 2019 року до апеляційного суду надійшла заява відповідача - АТ "Укрзалізниця" про повернення судового збору у розмірі 599,13 грн., як зайво сплаченого при поданні апеляційної скарги, оскільки з апеляційної скарги відповідача підлягав сплаті судовий збір у розмірі 2 043,87 грн., а відповідачем помилково сплачено 2 643,00 грн. (а.с. 145).

Апеляційний суд вважає, що заява відповідача підлягає задоволенню, оскільки відповідачем за платіжним дорученням від 26 листопада 2018 року № 1389590 за подання апеляційної скарги по справі № 236/2442/18 сплачено судовий збір у розмірі 2 643,00 грн. (а.с. 112), який згідно виписки від 26 листопада 2018 року зараховано до спеціального фонду державного бюджету України на рахунок 0033, назва отримувача: Бахмутське УК м. Бахмут/22030101 (а.с. 117).

Відповідно до п/п 6 пункту 1 частини 2, частини 1 статті 4 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VІ "Про судовий збір" з апеляційної скарги на рішення суду справляється судовий збір в розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Згідно п/п 1 пункту 1 частини 2, частини 1 статті 4 Закону України від 08.07.2011 року №3674-VІ "Про судовий збір" за подання до суду фізичною особою або фізичною особою підприємцем позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Позивач звернулася до суду з цим позовом 27 липня 2018 року.

Відповідно до статті 7 Закону України від 07.12.2017 року № 2246-VIII "Про Державний бюджет України на 2018 рік" розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01 січня 2018 року встановлено у розмірі 1 762 гривні.

В апеляційній скарзі відповідач просив скасувати рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 02 листопада 2018 року лише в частині задоволених позовних вимог на суму 35 227,85 грн. (32 975,90 + 2 251,95).

Згідно частини 4 статті 6 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VІ "Про судовий збір" якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).

Отже відповідно до частини 4 статті 6 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VI "Про судовий збір" з апеляційної скарги відповідач мав сплатити судовий збір, який вираховується з оспорюваної суми 35 227,85 грн. та відповідно до п/п 6 пункту 1 частини 2 статті 4Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VІ "Про судовий збір" складає 1 057,20 грн. (35 227,85 х 1%, але не менше 704,80 х 150%).

Решта суми судового збору, яка складає 1 585,80 грн. (2 643,00 - 1 057,20), відповідачем сплачена за подання апеляційної скарги зайво.

Статтею 7 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VI "Про судовий збір" встановлено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом (пункт 1 частина 1). У цьому випадку судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми.

Отже, клопотання відповідача про повернення переплаченої з апеляційної скарги суми судового збору у розмірі 1 585,80 грн., підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 5 статті 7 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VI "Про судовий збір" повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги відповідача без задоволення, підстави для відшкодування відповідачу витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 057,20 грн. відсутні, судові витрати по сплаті відповідачем судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 057,20 грн. покладаються на відповідача.

Відомості про інші судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, сторонами не надані.

Керуючись статтями 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 02 листопада 2018 року залишити без змін.

Повернути Акціонерному товариству "Українська залізниця" (, юридична адреса: 03680, м. Київ, вул. Тверська, будинок 5) переплачену за подання апеляційної скарги суму судового збору в розмірі 1 585 (одна тисяча п`ятсот вісімдесят п`ять) гривень 80 коп. за платіжним дорученням № 1389590 від 26 листопада 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 червня 2019 року.

Головуючий: Л.І. Соломаха

Судді: Т.В. Космачевська

Ю.М. Мальований