ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

08 липня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/3394/18

Головуючий у першій інстанції - Ільченко О. І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/772/19

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Харечко Л.К.,

суддів: Лакізи Г.П., Скрипки А.А.,

секретар - Поклад Д.В.,

учасники справи: позивач - ОСОБА_1 , відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13 лютого 2019 року у складі судді Ільченка О.І., повний текст якого складений 22.02.2019 року в м. Прилуки Чернігівської області,

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з 29.11.2011 року по 2017 рік, визнання права власності на спільне сумісне майно подружжя, а саме на 1/2 частину нежитлової будівлі кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0576 га, що розташована на території Малківської сільської ради, кадастровий номер НОМЕР_1 , які зареєстровані на ім`я ОСОБА_2 Просив стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13 лютого 2019 року позов задоволено, встановлено факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в період з 29.11.2011 року по 2017 рік. Визнано нежитлову будівлю «ІНФОРМАЦІЯ_1», що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0576 га, що розташована на території Малківської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області, кадастровий номер НОМЕР_1 спільною сумісною власністю колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по 1/2 частині за кожним на вказані нежитлову будівлю «ІНФОРМАЦІЯ_1», що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0576 га, що розташована на території Малківської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області, кадастровий номер НОМЕР_1 . Стягнуто з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 2 549 грн. 10 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення і ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Доводи скарги зводяться до того, що позивачем не було надано належних і допустимих доказів наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю з 29.11.2011 року до березня 2017 року, а перебування у фактичних шлюбних відносинах без достовірного встановлення обставин, які б підтверджували факт ведення спільного господарства, взаємного побуту та бюджету сторонами не є підставою для визнання права власності на частину майна за кожною із них. Недоведеним, на думку відповідача, є і те, що позивач брав участь в утриманні спірного майна, включаючи комунальні послуги та витрати на поліпшення кафе.

Встановлюючи в рішенні правовий режим майна як придбаного колишнім подружжям, суд допустив помилку щодо визначення понять «подружжя» та «особи, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах», чим порушив норми матеріального права, встановлені ст.ст. 3, 21, 36, 60 Сімейного кодексу України, також вийшов суд за межі заявлених позивачем позовних вимог та ухвалив рішення, яким визнав спірне майно об`єктом спільної сумісної власності, не зважаючи на те, що останній таку вимогу не заявляв.

Порушив суд і принцип верховенства права, закріпленого в ст. 10 ЦПК України, а також положення ст.ст. 76, 77, 78 Кодексу, адже надав перевагу показам свідків, які суперечили офіційним документам, а саме договорам купівлі - продажу нежитлової будівлі та земельної ділянки від 28.03.2013 року.

Вважає, що позивач довідався про порушення свого права 28.03.2013 року - на момент укладення договорів купівлі - продажу спірного майна, єдиним власником якого була зареєстрована відповідач, але оскільки він звернувся до суду у жовтні 2018 року, він пропустив строк позовної давності, який сплинув 28.03.2016 року, тобто суд повинен був відмовити позивачу у позові на цій підставі, проте, на зазначене уваги не звернув та дійшов невірного висновку про обізнаність позивача про порушення права у вересні 2018 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на те, що навіть після розірвання шлюбу, до того часу, поки не буде порушено право одного з подружжя - співвласника на майно, строк позовної давності не розпочнеться, а отже, він не пропустив встановлений законом строк звернення до суду. Що стосується вимог по суті, то суд під час розгляду справи вірно встановив обставини справи і той факт, що нежитлова будівля і земельна ділянка були придбані за час фактичного проживання сторін, за їх спільні кошти, а тому, це нерухоме майно є об`єктом їх спільної сумісної власності.

Вислухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги та визнаючи за ОСОБА_1 і ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на майно, суд першої інстанції виходив з того, що факт проживання останніми однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 29.11.2011 року по 2017 рік знайшов своє підтвердження під час розгляду справи, як і вчинення сторонами в цей період правочинів за договорами купівлі - продажу майна.

З таким висновком погоджується і колегія суддів, оскільки він відповідає вимогам закону та дійсним обставинам справи.

Встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , яка 08.06.2018 року змінила прізвище на « ОСОБА_2 », згідно свідоцтва про зміну імені (а. с. 96), перебували у зареєстровану шлюбі з 01.07.2005 року, який розірвали 29.11.2011 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб та свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 29.11.2011 року (а. с. 14, 71).

Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а. с. 68) свідчить, що за ОСОБА_2 02.03.2006 року зареєстровано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , саме за цією адресою з 11.01.2006 року був зареєстрований ОСОБА_9 , а з 20.09.2005 року - ОСОБА_2

ОСОБА_1 був знятий з обліку місця проживання за вказаною адресою 10.08.2011 року, ОСОБА_2 - 13.07.2007 року, що підтверджується відмітками у ксерокопіях паспортів сторін та довідкою виконкому Заїздської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області від 10.12.2018 року № 260 (а. с. 17 - 19, 119).

Також довідкою виконкому Заїздської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області від 14.09.2018 року № 654 (а. с. 16) підтверджено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дійсно були зареєстровані та проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 з 11.01.2006 року по березень 2013 року. 22.10.2018 року Великодівицьким старостинським округом № 3 Маловівицької селищної ради, суду було надано довідку, що ОСОБА_2 зареєстрована в АДРЕСА_5 , але не проживає. Вказані довідки були надані суду першої інстанції. Однак, пізніше відповідачем до апеляційної скарги було надано довідку, що виконком Заїздської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області уточненими даними щодо спільного проживання сторін не володіє, а позивачем до відзиву на апеляційну скаргу, що сторони дійсно проживали за адресою: АДРЕСА_1 з січня 2006 року по березень 2013 року зі слів сусідів, до того часу до поки не продали житловий будинок.

Договори купівлі - продажу нежитлової будівлі кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », яке розташоване від 28.03.2013 року за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,0576 га, що розташована на території Малківської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області, кадастровий номер НОМЕР_1 від 28.03.2013 року та витяги з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності свідчать, що покупцем зазначеного нерухомого майна є ОСОБА_2 (а. с. 6 - 10).

Згідно з довідкою Прилуцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області від 17.09.2018 року, ОСОБА_2 був зареєстрований в Прилуцькій ОДПІ як фізична особа - підприємець та здійснював свою підприємницьку діяльність на спрощеній системі оподаткування, місце здійснення діяльності - АДРЕСА_1, кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», загальна сума його доходу за період з 01.01.2012 року по 31.12.2015 року становила 59 770 грн. 00 коп. (а. с. 15).

Крім того встановлено, що ОСОБА_1 перебуває в трудових відносинах з ПРАТ «Провідна» з 20.08.2015 року по теперішній час (а. с. 100, 105 - 107).

ОСОБА_2 також є фізичною особою - підприємцем з 26.09.2012 року, згідно Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (а. с. 72) основним видом її економічної діяльності є діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування.

Відповідно до положень статті 74 Сімейного кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, або в будь - якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, або в будь - якому іншому шлюбі поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Статтею 70 (Глава 8) Кодексу передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжя за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Отже приймаючи по справі рішення, суд першої інстанції правильно врахував, що для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 Сімейного кодексу України, необхідно встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбане спірне майно.

Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Положеннями ст. ст. 77, 78, 79 ЦПК України передбачено, що докази належними, допустимими, достовірними.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Колегія суддів погоджується з тим, що встановлюючи факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в період з 29.11.2011 року по 2017 рік, та визнаючи право спільної сумісної власності на нежитлову будівлю кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» та земельну ділянку площею 0,0576 га, суд належним чином та в повному обсязі дослідив надані сторонами докази, допитав свідків, перевірив обставини справи, в зв`язку з чим дійшов вірного висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Апеляційний суд вважає, що є доведеними позовні вимоги про те, що сторони у вказаний вище період після розірвання шлюбу продовжували проживати разом як чоловік та жінка за однією адресою, вели спільне господарство, спільний побут, мали взаємні права та обов`язки, притаманні подружжю, а також, продовжували вести спільну підприємницьку діяльність, зокрема, у нежитловій будівлі кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

З зазначеного виходить, що кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташоване на АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0576 га, яка розташована на території Малківської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області, кадастровий номер НОМЕР_1 ОСОБА_1 і ОСОБА_2 придбали разом за спільні кошти, не зважаючи на те, що договори купівлі - продажу цього нерухомого майна були оформлені на відповідача.

Згідно з ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо недоведення позивачем позовних вимог, порушенням судом принципу верховенства права та безпідставне надання переваги доказам, які не доводять факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з 29.11.2011 року по 2017 рік та факту придбання спірного майна за спільні кошти, свого підтвердження під час розгляду справи апеляційним судом не знайшли, а тому, до уваги не приймаються.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги щодо не застосування судом положень закону, які регулюють підстави для застосування строку позовної давності, та вважає, що позивач не пропустив строк для звернення до суду з даним позовом, оскільки відповідно до ст. 72 Сімейного кодексу України позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано.

Враховуючи, що суд встановив факт проживання сторін однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно, позовна давність в даному випадку, не може бути застосована, оскільки на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, також поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Доводи скарги щодо невірного визначення судом понять «подружжя» та «особи, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах» та вирішення спору за межами заявлених позивачем вимог, не свідчать про порушення судом норм закону, які б давали підстави для скасування вірного та законного по суті рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З підстав, наведених вище, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не містить доводів, які б свідчили про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального закону, в зв`язку з чим задоволенню вона не підлягає.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13 лютого 2019 року є законним та обґрунтованим, а отже, скасуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 15 липня 2019 року.

Головуючий: Судді: