ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/1493/18 Номер провадження 22-ц/814/2041/19Головуючий у 1-й інстанції Гудков С. В. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Прядкіна О.В., Триголов В.М.

за участю секретаря судового засідання Ачкасової О.Н.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Карнаух Олени Володимирівни, представника ОСОБА_1 , на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11 травня 2019 року (час ухвалення судового рішення з 16:21:23 год. 10 травня 2019 року по 09:01:45 11.05.2019 року, дата виготовлення повного тексту рішення - 16 травня 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності, з участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Друга Лубенська державна нотаріальна контора.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, просила:

- визнати, що вона та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період часу з грудня 2004р. до реєстрації шлюбу 17.03.2017р. проживали однією сім`єю, не перебуваючи у шлюбі;

- визнати 66/100 часток житлового будинку з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 , об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з визначенням часток по 1/2 кожному;

- визнати автомобіль марки DAEWOO модель NEXIA, 2007р. випуску, номер кузова НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з визначенням часток по 1/2 кожному;

- вирішити питання судових витрат.

Заявлені вимоги ОСОБА_2 мотивувала тим, що з грудня 2004 року по 17.03.2017 року вона та покійний ОСОБА_3 проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу за спільні кошти придбали 66/100 часток житлового будинку і автомобіль марки DAEWOO NEXIA, які зареєстрували на ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Після його смерті відкрилася спадщина, на яку претендують дружина померлого - ОСОБА_2 та дочка померлого ОСОБА_1 .

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11 травня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено в повному обсязі.

Визнано, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період часу з грудня 2004 року і до реєстрації їхнього шлюбу, а саме 17.03.2017 року , проживали однією сім`єю, не перебуваючи у шлюбі.

Визнано 66/100 частину житлового будинку з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 , об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з визначенням часток по 1/2 кожному.

Визнано автомобіль марки DAEWOO модель NEXIA, 2007року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з визначенням часток по 1/2 кожному.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 вказувала на однобічність прийнятих до уваги судом доказів, оскільки не прийнято до уваги те, що ОСОБА_3 після купівлі будинку зареєстрував своє місце фактичного проживання у ньому, а не разом з ОСОБА_2 у її квартирі.

Також вказувала що судом першої інстанції не взято уваги на той факт, що незадовго до купівлі частини будинку та автомобіля ОСОБА_3 продав належний йому будинок у м . Пирятині і, зважаючи на ціни при купівлі спірного майна, він мав достатньо власних коштів для його придбання, у нього мали ще залишитися кошти, а зміст п.4.3. договору купівлі продажу підтверджує, що грошові кошти, на які купується предмет договору, не є спільною сумісною власністю подружжя.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 навела свої заперечення на доводи апеляційної скарги та, стверджуючи про їх необґрунтованість, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення - без змін.

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно договору купівлі- продажу частини житлового будинку від 08.06.2016р., ОСОБА_3 набув у власність 66/100 житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 94 968грн. (а.с.13-15).

Відповідно договору купівлі-продажу 5343/2017/309138 від 28.01.2017року ОСОБА_3 набув у власність автомобіль, марки DAEWOO модель NEXIA, 2007року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , вартістю 48 950 грн. (а.с.18).

17.03.2017р. у Лубенському міському відділі ДРАЦС ГТУЮ у Полтавській області ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб (а.с.11).

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на все майно, що належало йому на день смерті, зокрема, на 66/100 житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, за адресою: АДРЕСА_1 та автомобіль марки DAEWOO модель NEXIA.

Відповідно до довідки Державного нотаріуса Другої Лубенської державної нотаріальної контори №869 від 24.04.2018р. заяву про прийняття спадщини подала дружина померлого - ОСОБА_2 , дочка померлого, ОСОБА_1 . Заяву про відмову від спадщини на користь ОСОБА_1 подала дочка померлого ОСОБА_4 (а.с.10).

Згідно акту будинкового комітету від 24.04.2018р. ОСОБА_3 проживав у квартирі АДРЕСА_3 з 2006 року однією сім`єю з ОСОБА_2 без реєстрації, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, піклувалися один про одного. До 17.03.2017р. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали без реєстрації шлюбу (а.с.21).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог, і вважав, що факт продажу померлим належного йому нерухомого майна не доводить, те що всі ці кошти були витрачені на придбання спірного майна та не спростовує презумпцію спільної сумісної власності подружжя.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з таких міркувань.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Сімейного Кодексу України.

Відповідно до ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно з ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Тобто, при застосуванні ст.74 СК України слід виходити з того, що вказана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Окрім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст.74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбане спірне майно.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

На майно що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів . Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пунктами другим, третім ч.4 ст.265 ЦПК України встановлено, що суд першої інстанції у своєму рішенні має зазначити докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; навести мотивовану оцінку кожного аргументу учасника справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 на час придбання спірного майна не перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 . Шлюб між ними був укладений лише у 2017 році.

У підтвердження заявлених вимог ОСОБА_2 надала суду першої інстанції такі докази:

- акт будинкового комітету, від 24.04.2018р., де вказано, що ОСОБА_3 проживав у квартирі АДРЕСА_3 з 2006року, однією сім`єю з ОСОБА_2 без реєстрації, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, піклувалися один про одного. До 17.03.2017р. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали без реєстрації шлюбу (а.с.21)

- фотознімки, з яких вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проводили разом всі сімейні свята, як весілля дочки ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , день народження ОСОБА_2 у 2010 р., спільний відпочинок на різних курортах, зокрема в Криму, Єгипті, Ізраїлі, Турції, Таїланді в 2012-2017р.р., а також проводили разом дозвілля вдома в квартирі ОСОБА_2 та на природі. (а.с.85-93)

- показання свідків, допитаних судом першої інстанції: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які пояснювали, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 тривалий час, а саме з 2004р. проживали однією сім`єю, мали спільний побут, взаємні права та обов`язки. Під час проживання однією, без реєстрації шлюбу, вони придбали частину будинку, в якому робили ремонт, облаштовували будинок зручностями, планували там разом проживати та придбали автомобіль. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 мали спільний відпочинок на різних курортах, проводили разом дозвілля, будували плани на спільне майбутнє, а в березні 2017р. офіційно зареєстрували шлюб.

Факт платоспроможності ОСОБА_2 та можливості фінансової участі у купівлі спірного майна підтверджується довідкою СТОВ «Агрофірма «ОРЖИЦЬКА» №107 від 24.02.2018р., ОСОБА_2 за період з 2013 року по 2017 року отримала дохід у вигляді орендної плати за землю у сумі 102281,38 грн. Крім того, згідно відомостей трудової книжки, ОСОБА_2 починаючи з 2003 року займалася трудовою діяльністю, а отже отримувала дохід у вигляді заробітної плати. (а.с.35-41).

Перевіривши наведені докази, апеляційний суд визнає їх належними, допустимими і достатніми на підтвердження факту проживання осіб однією сім`єю без реєстрації шлюбу і придбання ними спірного майна у цей період за спільні кошти.

В основному апеляційна скарга повторює доводи заперечень на позов (а.с.61-65), яким суд першої інстанції у відповідності вимог ч.4 ст.265 ЦПК України дав мотивовану оцінку.

Інші доводи апеляційної скарги, зважаючи на характер спірних правовідносин та встановлені фактичні обставини, не є істотними та не потребують детальних відповідей у розумінні п.1 статті 6 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод (див. Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції виконав вимоги ст.89, ст.264, ст.265 ЦПК України, зробив правильні по суті висновки по заявленим вимогам і у рішенні навів мотивовані оцінки аргументів кожної із сторін, а також мотиви прийняття і відхилення наданих у справу доказів.

В апеляційній скарзі відсутні посилання на нові істотні обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування чи зміни судового рішення.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Карнаух Олени Володимирівни, представника ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 22 липня 2019 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: О.В.Прядкіна

В.М.Триголов