Провадження № 22-ц/802/752/19 Категорія: 61 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Киці С. І., Матвійчук Л. В.,

з участю:

секретаря судового засідання - Губарик К. А.,

представника заявника - Курбай Л. М.,

представника ДВС - Бурбенко Л. М.,

стягувача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про розстрочку виконання рішення суду в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 травня 2019 року,

в с т а н о в и в:

У лютому 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про розстрочку виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 вересня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів. Заява мотивована тим, що на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист про стягнення з неї на користь ОСОБА_1 безпідставно набутих коштів в сумі 182 910 грн та 1829 грн судового збору. Заявниця зазначає, що на даний час вона потребує постійного лікування і непомірних витрат на купівлю лікарських засобів з підстав тяжких захворювань серцево-судинної системи, цукрового діабету, та з огляду на її доходи (пенсію) в розмірі 2994 грн, це вимагає від неї додаткових зусиль для продовження лікування. Тому виконання рішення фактично матиме негативний вплив на неї і є неможливим. На підставі наведеного просила розстрочити виконання рішення суду на 1 календарний рік з 01 березня 2019 року по 01 березня 2020 року шляхом сплати боргу рівними частинами щомісяця в розмірі 1/12 частки від суми боргу.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 травня 2019 року в задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне встановлення обставин справи, просить скасувати ухвалу та постановити нове рішення про задоволення заяви в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення заяви, оскільки наявність тяжких захворювань є винятковими обставинами, з якими закон пов`язує можливість відстрочення виконання рішення суду. Суд залишив поза увагою ступінь її вини як відповідача, фактичні обставини, при яких безпідставно набуто кошти, та які на даний час є предметом досудового розслідування в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР; інвалідність боржника та відсутність вчинення умисних протиправних дій по відношенню до виконання рішення суду. Сплата коштів за рішенням суду без розстрочення платежу є для ОСОБА_2 непосильною ношею, а зазначені нею обставини є достатніми доказами на підтвердження необхідності розстрочення виконання рішення.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відмовляючи у розстроченні судового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що судом не встановлено, а заявником не надано суду жодних доказів на підтвердження передбачених законом виняткових підстав для розстрочення виконання судового рішення та обставин, які унеможливлюють або ускладнюють його виконання.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду, адже до них він дійшов з належним дотриманням норм процесуального та матеріального права, з належним врахуванням усіх обставин справи, що підлягали вивченню та оцінці.

Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 вересня 2017 року в справі №161/13495/16-ц стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти в розмірі 182 910 грн та 1829 грн судового збору.

05 грудня 2018 року державним виконавцем Луцького РВВДВС ГТУЮ у Волинській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 57842067 та постанову про арешт майна боржника (а.с.9-10, 14-15).

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України в редакції, чинній на час звернення із заявою, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судового рішення у цивільних позовах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до вимог ч. ч.1, 3, 4 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Згідно з вимогами ч.ч.1, 2 ст.33 Закону України "Про виконавче провадження" за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

За заявою стягувача виконавець може відстрочити або розстрочити виконання рішення (крім судового рішення), за наявності обставин, передбачених частиною першою цієї статті, про що виносить відповідну постанову.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 26 грудня 2003 року №14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльності органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", задоволення заяви про відстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події, тощо).

Отже, розстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення, наявність яких робить його виконання неможливим або виключають виконання рішення.

Відповідно до ст.ст.77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підтвердження скрутного матеріального стану, викликаного постійною необхідністю в лікуванні, боржник надала копію виписки з амбулаторної картки, копію свідоцтва про смерть чоловіка та копію пенсійного посвідчення.

Разом з тим, надані суду докази про захворювання ОСОБА_2 , а саме виписка із її амбулаторної картки від 30.05.2019 р., підтверджує наявність у заявника ряду захворювань, які не можуть бути підставою для розстрочення виконання судового рішення, оскільки такі хвороби мають триваючий характер і були наявними у боржниці і на час ухвалення судом рішення, яке виконується примусово.

Смерть чоловіка боржниці у 2000 році на час розгляду заяви також не може бути підставою для розстрочення виконання рішення суду.

Докази, що апелянт понесла або несе витрати на лікування та у яких розмірах, у матеріалах справи також відсутні.

Покликання заявниці на необхідність розстрочення виконання рішення суду на 12 місяців, оскільки її офіційний дохід становить пенсія у розмірі 2994 грн, також не може бути взято до уваги, так як враховуючи суму боргу в розмірі 182 910 грн та судових витрат - 1829 грн, розстрочення такої суми та визначення оплати боргу по 1/12 частині щомісячно потягне за собою обов`язок сплати боржницею суми у понад 15000 грн на місяць. При тому, що з часу набрання рішенням законної сили нею не здійснювалось жодного погашення боргу за цим рішенням.

Як зазначили в судовому засіданні стягувач та державний виконавець, а також не заперечила представник заявниці, у ОСОБА_2 є певне рухоме і нерухоме майно, на яке може бути звернуто стягнення.

Отже, заявником не наведено та не надано належних та допустимих доказів існування обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Конституційний Суд України вказує, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п.2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 року №18-рп/2012 ).

У рішенні Конституційного Суду України від 25.04.2012 року №11-рп/2012 (п.3 мотивувальної частини) зазначено, що невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом. Термін, протягом якого судове рішення залишається невиконаним, може ставити під сумнів розумність строків судового захисту. При вирішенні питання про затримку виконання судового рішення, слід враховувати інтереси обох сторін, як стягувача так і боржника, та дотримуватися їх балансу.

На підставі викладеного колегія суддів не вбачає обставин, які б свідчили про істотне ускладнення виконання рішення суду або про неможливість його виконання, оскільки в даному випадку матеріли справи таких не містять.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 травня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді