Номер провадження: 22-ц/813/1097/19
Головуючий у першій інстанції Кічмаренко С. М.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи: 522/20861/15-ц

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

- за участю секретаря судового засідання Віцько А.І.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_4,

- відповідач ОСОБА_11,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_11 про стягнення боргу, за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Кічмаренка С.М. о 17 годині 15 хвилині 11 січня 2018 року, повне рішення виготовлено 11 січня 2018 року,

встановив:

У червні 2015 року ОСОБА_4звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить суд стягнути на її користь заборгованість за: 1) договором позики від 25.12.2001 року в розмірі 14 000 доларів США; 2) договором позики від 05.09.2007 року в розмірі 50 000 євро; 3) договором позики від 03.01.2010 року в розмірі 36 000 євро. Всього просить стягнути з ОСОБА_11 на її користь суму в розмірі - 14 000 доларів США та 86 000 євро.

ОСОБА_4 обґрунтовує свої вимоги тим, що 25 грудня 2001 року між сторонами було укладено Договір позики, відповідно до п. 1 якого відповідачка отримала від неї у борг грошові кошти у розмірі - 14 000,00 доларів США. Вказану суму ОСОБА_11 зобовязалася повернути їй у строк до 25 грудня 2014 року.

05 вересня 2007 року між сторонами було укладено Договір позики, відповідно до п. 1 якого відповідачка отримала від неї у борг грошові кошти у розмірі - 50 000,00 тисяч євро. Вказану суму ОСОБА_11 зобовязалася повернути їй у строк до 05 серпня 2013 року.

03 січня 2010 року між сторонами було укладено Договір позики, відповідно до п. 1 якого відповідачка отримала від неї у борг грошові кошти у розмірі - 36 000,00 тисяч євро. Вказану суму ОСОБА_11 зобовязалася повернути їй у строк до 03 січня 2015 року.

У вказані в Договорі позики від 25 грудня 2001 року, Договорі позики від 05 вересня 2007 року та в Договорі позики від 03 січня 2010 року строки відповідачка позику не повернула. На її вимоги щодо сплати боргу не реагує (Т. 1, а. с. 2 5).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 січня 2016 року вищезазначений позов ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_4 суму боргу, яка виникла за Договором позики від 25 грудня 2001 року, Договором позики від 05 вересня 2007 року, Договором позики від 03 січня 2010 року, в розмірі - 2 500 245,10 грн., що еквівалентно 14 000 доларів США та 86 000 євро.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що сторонами були дотримані усі вимоги норм чинного законодавства щодо укладення договору позики. Факти отримання грошей відповідачкою не спростовані. У встановлені строки відповідачка позику не повернула.

Також суд у мотивувальній частині встановив, що грошові кошти за Договором позики від 25 грудня 2001 року надавалися ОСОБА_4 особисто ОСОБА_11 безпосередньо для придбання нею у особисту приватну власність транспортного засобу «Toyota Yaris», 2002 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_2. Грошові кошти за Договором позики від 03 січня 2010 року надавалися ОСОБА_4 особисто ОСОБА_11 безпосередньо для придбання нею у особисту приватну власність нерухомого майна, а саме - нежитлового приміщення 6-го поверху, площею - 56,40 кв. м., по АДРЕСА_1, яке і було придбано відповідачем 15 січня 2010 року на підставі Договору купівлі-продажу нежитлових приміщень(Т. 1, а. с. 43 46).

ОСОБА_6, як особа, яка не приймала участі у справі але вважає, що ухваливши вищевказане рішення, суд вирішив питання про його права, свободи, інтереси та (або) обовязки, в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції змінити. Виключити з мотивувальної частини рішення посилання суду на те, що позика надавалася для придбання нежитлового приміщення 6-го поверху по АДРЕСА_1 та автомобіля «Toyota Yaris».

В іншій частині рішення суду не оскаржується.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення в оскаржуваній частині ухвалено при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що рішенням суду на його користь стягнуто з ОСОБА_7 сума боргу. ОСОБА_7 помер. Він звернувся до суду з позовом про стягнення вартості частки ОСОБА_7 у спільному майні подружжя з ОСОБА_11, звернення стягнення на успадковуване нею майно. За результатами розгляду справи йому було відмовлено в задоволенні вищевказаного позову. При цьому, суд послався на рішення по даній справі, яким встановлено, що зайняті особисто ОСОБА_11 кошти були витрачені на придбання нерухомості та автомобіля. Договори позики не містять вказівок про цільове використання отриманих у позику коштів. Договори позики виготовлені заднім числом, щоб отримати рішення про стягнення неіснуючого боргу. До теперішнього часу ОСОБА_4 не отримала виконавчі листи і не предявила їх до виконання.

Апелянт усудовому засіданні підтримав викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги. Просив задовольнити апеляційну скаргу.

Крім того, ОСОБА_8 надав апеляційному суду клопотання про: 1) призначення по справі судової технічної експертизи документів, з метою встановлення дати виготовлення договорів позики; 2) витребування оригіналів договорів позики та оригіналу шлюбного договору між ОСОБА_7 та ОСОБА_11; 3) витребування відомостей про декларування коштів ОСОБА_4; 4) опитування у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_11.

Під час апеляційного розглядуОСОБА_8 відкликав свої клопотання про: 1) призначення по справі судової технічної експертизи документів; 2) витребування оригіналу шлюбного договору між ОСОБА_7 та ОСОБА_11; 3) витребування відомостей про декларування коштів ОСОБА_4. Підтримав клопотання в частині витребування оригіналів договорів позики та опитування у судовому засідання в якості свідка ОСОБА_11.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13.06.2019 р. клопотання ОСОБА_8 про витребування оригіналів договорів позики та опитування у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_11 залишені без задоволення. Апеляційний суд виходив з того, що апелянт у скарзі просить виключити з мотивувальної частини рішення посилання суду на те, що позика надавалася для придбання нежитлового приміщення 6-го поверху по АДРЕСА_1 та автомобіля «Toyota Yaris». Витребування оригіналів договорів позики, опитування в якості свідка ОСОБА_11 не співвідноситься з доводами та вимогами апеляційної скарги.

Адвокат Рязанцев Д.І. - представник ОСОБА_11 у відзиві на апеляційну скаргу просить скаргу залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Вказує, що ОСОБА_11 у добровільному порядку виконує рішення суду, а тому підстави для примусового виконання рішення суду відсутні. ОСОБА_6 взагалі не має права на апеляційне оскарження рішення суду, оскільки воно ухвалене з приводу зобовязальних відносин, які дійсно мали місце та стосуються тільки сторін договору позики. Посилання ОСОБА_6 про те, що суд вирішив питання про його права, свободи, інтереси та (або) обовязки є нічим іншим як припущенням. Вимоги ОСОБА_6 можуть стосуватися тільки ОСОБА_7 і не можуть стосуватися ОСОБА_11, яка не отримувала від апелянта коштів і не приймала спадщину після смерті ОСОБА_7. Ухвалення судом рішення по даній справі жодним чином не вплинуло на вирішення позовних вимог ОСОБА_6 в іншій справі (№522/21300/14-ц), які були незаконними та безпідставними.

Адвокат Рязанцев Д.І. - представник ОСОБА_11 судовому засіданні підтримав викладені у відзиві на апеляційну скаргу доводи та вимоги.

ОСОБА_4 у судове засідання не зявилася. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщена належним чином. Надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому вирішені спору, освідомленість учасників справи про її розгляд, думку осіб, які прийняли участь у судовому засіданні про можливість розгляду справи за відсутності інших учасників справи, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її інших учасників.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи і вимоги апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Законність та обґрунтованість рішення суду в частині задоволення вимог про встановлення факту родинних відносини апеляційним судом не переглядається.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів дійшов правильного вищевказаного висновку про наявність між сторонами правовідносин позики. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 11, 509, 525, 526, 1046, 1047, 1049 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 263, 264 ЦПК України) права.

На підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

25 грудня 2001 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_11 було укладено Договір позики, згідно з п. 1 якого остання зайняла у ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі - 14 000,00 доларів США. Факт отримання ОСОБА_11 грошових коштів підтверджується її особистим підписом на вказаному договорі. Вказану суму ОСОБА_11 зобовязалася повернути ОСОБА_4, у строк до 25.12.2014 року. Додатковим підтвердженням існування позики є нотаріально засвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюком О.Б. заява від 23.03.2015 року.

05.09.2007 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_11 було укладено Договір позики, згідно з п. 1 якого остання зайняла у ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі - 50 000,00 євро. Факт отримання ОСОБА_11 грошових коштів підтверджується її особистим підписом на вказаному договорі. Вказану суму ОСОБА_11 зобовязалася повернути ОСОБА_4 у строк до 05.09.2013 року. Додатковим підтвердженням існування позики є нотаріально засвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюком О.Б. заява від 23.03.2015 року.

03.01.2010 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_11 було укладено Договіп позики, згідно з п. 1 якого остання зайняла у ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 36 000,00 євро. Факт отримання ОСОБА_11 грошових коштів, підтверджується її особистим підписом на вказаному договорі. Додатковим підтвердженням існування позики є нотаріально засвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюком О.Б. заява від 23.03.2015 року.

ОСОБА_11 у встановлені вищезазначеними договорами позики строки грошові кошти ОСОБА_4.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

За правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян,а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Оскільки беззаперечно встановлено отримання коштів у позику, правильним є висновок суду про стягнення коштів за договорами позики.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що по іншій справі за його позовом про стягнення вартості частки ОСОБА_7 у спільному майні подружжя з ОСОБА_11, звернення стягнення на успадковуване нею майно йому було відмовлено у позові з посиланням на рішення по даній справі, яким встановлено, що зайняті особисто ОСОБА_11 кошти були витрачені на придбання нерухомості та автомобіля. Рішення по даній справі не має преюдиційного значення у інших спорах за участю ОСОБА_6, оскільки він не приймав участі у даній справі. Вказані апелянтом обставини щодо витрачання отриманих за позикою коштів можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені, при розгляді інших справ (ч. 5 ст. 82 ЦПК України). Також вищевказані обставини можуть бути підставами для можливого апеляційного, касаційного оскарження рішення по іншій справі.

Доводи апелянта про те, що договори позики не містять вказівок про цільове використання отриманих у позику коштів, договори позики виготовлені заднім числом, до теперішнього часу ОСОБА_4 не звернула рішення суду до примусового виконання, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони не співвідносяться з доводами та вимогами апеляційної скарги.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_6 є безпідставною, а тому її треба залишити без задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів ОСОБА_6, а також для прийняття доводів апеляційної скарги останнього у суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 січня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 01 липня 2019 року.

Головуючий суддя: А.П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе