Провадження № 22-ц/801/1327/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Федчишен С. А.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 липня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Стадника І.М. (судді-доповідача),

суддів: Міхасішина І.В., Сопруна В.В.,

з участю секретаря судового засідання Безрученко Н.Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань №2

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 02 травня 2019 року, постановлену під головуванням судді Федчишина С.А., повний текст якої складено того ж дня

в справі №127/10299/19

за заявою ОСОБА_2 (заявник)

про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

встановила:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Крім того, позивачем подано заяву про забезпечення його позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, майнові права, що належать ОСОБА_1 в межах ціни позову, а також шляхом заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно та будь-яким іншим особам здійснювати будь-які реєстраційні дії, пов`язані з подальшою реєстрацією та перереєстрацією прав власності рухомого та нерухомого майна, майнових прав відповідача на будь-яких інших фізичних або юридичних осіб до вирішення справи по суті.

Заява обґрунтована тим, що 08 травня 2018 року між ним та ОСОБА_1 укладено договір позики, за умовами якого остання отримала у борг грошові кошти у розмірі 17000 доларів США, зі строком повернення 20 травня 2018 року.

Ураховуючи, що ОСОБА_1 не повернула позику, він звернувся до суду із позовом про стягнення боргу у сумі 446930 грн, яка складається із основного боргу та 3% річних.

Посилаючись на те, що невжиття заходів забезпечення позову надасть можливість ОСОБА_1 відчужити належне їй майно, що у подальшому може призвести до утруднення виконання судового рішення про стягнення на його користь заборгованості за договором, просив заяву задовольнити.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02 травня 2019 року заяву задоволено частково. Накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 на суму позовних вимог 446930 грн. В задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

Не погодившись із ухвалою відповідач у справі ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що суд першої інстанції відразу зайняв позицію позивача й показав своє упереджене ставлення до відповідача, який не отримував позовної заяви, по справі відсутні докази ухилення відповідача від виконання своїх зобов`язань як підстави для забезпечення позову, а вартість рухомого і нерухомого майна, на яке накладено арешт, значно перевищує розмір позовних вимог.

ОСОБА_2 подав апеляційному суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Апелянт ОСОБА_1 , повідомлена в установленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явилася, що відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Представник позивача - адвокат Бабошин А.С. проти вимог апеляційної скарги заперечував, просить залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Апеляційний суд дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги з таких підстав.

Задовольняючи частково заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме і нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 на суму позовних вимог 446930 грн, суд першої інстанції виходив з того, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання спричинення значної шкоди заявнику.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 зазначеної норми передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому згідно пункту першого частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти можливих несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.

Правова природа арешту майна, вчиненого у зв`язку із провадженням по цивільній справі, полягає в обмеженні права розпорядження ним (продаж, дарування, відчуження в інший спосіб, укладення інших правочинів).

Предметом заявленого ОСОБА_2 позову у цій справі є матеріально-правова вимога про стягнення з відповідача боргу.

Встановивши, що метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, та врахувавши, що вказаний спосіб забезпечення є адекватним захистом для попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність забезпечення позову.

При цьому судом вірно враховано, що між сторонами дійсно виник спір, а заходи забезпечення позову відповідають заявленим вимогам, тобто безпосередньо зв`язані з предметом спору, є співмірними заявленим вимогам, а також необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Так, співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Накладення арешту на все рухоме і нерухоме майно відповідача ОСОБА_1 в межах ціни позову є видом забезпечення позову, який є співмірним із заявленими позовними вимогами про стягнення відповідної суми боргу.

З цих підстав колегія суддів відкидає посилання апелянта на неспівмірність накладеного арешту заявленим вимогам позивача.

Колегія суддів відкидає доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не зазначив жодних доказів, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки оскаржувана ухвала постановлена з урахуванням встановлених фактичних обставин, з дотриманням вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Як роз`яснив Верховний Суд України в п. 4 Постанови Пленуму від 22.12.2006 № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

При цьому цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише вказує на те, що суд має запобігти ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Таким чином, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Задоволення заяви про забезпечення позову не являється фактичним вирішенням справи по суті і не порушує права відповідача щодо користування та розпорядження цим майном, а лише обмежує його у здійсненні прав на його відчуження на певний період.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доцільність вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме і нерухоме майно ОСОБА_1 на суму 446 930 грн, тобто в межах ціни позову, обраний спосіб є співмірним із заявленими позовними вимогами щодо необхідності застосування заходів забезпечення, які випливають з фактичних обставин справи та свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, що в силу положень статей 149-153 ЦПК України свідчить про обґрунтованість поданої заяви про накладення арешту на майно.

Не можуть бути прийняті до уваги і посилання апелянта на нібито проявлену судом першої інстанції упередженість при розгляді і вирішенні заяви про забезпечення позову, яка виразилась в тому, що позов забезпечено до отримання копії позовної заяви відповідачем.

Так, згідно з вимогами процесуального закону (ч. 1 ст. 153 ЦПК України) заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. При цьому судом першої інстанції заяву про забезпечення позову задоволено частково й відмовлено в застосуванні заходів, що не відповідають заявленим позовним вимогам.

Відтак ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 02 травня 2019 року постановлена з додержанням вимог закону, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Враховуючи викладене вище, керуючись статтями 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, Суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 02 травня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий: І.М. Стадник
Судді:І.В. Міхасішин
В.В. Сопрун