ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6338/19 Справа № 171/1447/18 Суддя у 1-й інстанції - Хоруженко Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів : Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретаря судового засідання Євтодій К.С.

сторони:

позивач- ОСОБА_1

відповідач- Фермерське господарство "Пінк Агро",

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кривому Розі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційними скаргами позивача ОСОБА_1 та її представника- адвоката Кудлюка Олександра Івановича на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 08 квітня 2019 року, ухваленого суддею м.Апостолове Апостолівського району, Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 10 квітня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року на адресу суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , подана її представником адвокатом Кудлюком О.І., до Фермерського господарства «ПІНК АГРО», третя особа Рудкевич Є.В. , про визнання спадкового договору недійсним, зняття заборони на відчуження земельної ділянки. Окрім того, у жовтні 2018 року представником позивача подано уточнену позовну заяву.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 6,9257 га на території Володимирської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області.

У 2013 році вона уклала договір оренди цієї земельної ділянки з АФГ «Ольвія» строком до 16.05.19 року.

08.08.2016 року вона уклала з відповідачем спадковий договір, який посвідчено приватним нотаріусом Рудкевич Є.В.

Позивач вважає, що під час укладення договору, відповідач ввів її в оману, оскільки ніяких розпоряджень вона не робила, а відповідач їх не виконував. Крім того, договір містить додаткові зобов`язання - укласти договір оренди з відповідачем, передати їй пшеницю чого здійснено не було. Таким чином відповідач ввів її в оману, оскільки заборонив їй розпоряджатись власним майном на власний розсуд. Фактично укладено договір купівлі-продажу землі, тому цей договір є удаваним правочином для приховування договору купівлі-продажу землі, оскільки укладання договору купівлі-продажу землі було заборонено законодавством. Оскільки продаж землі заборонено законодавством, угоди укладені під час дії заборони на відчуження земельних ділянок є недійсними з моменту їх укладення.

Просила суд визнати недійсним спадковий договір між нею та відповідачем від 08.08.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Рудкевич Є.В. та зняти заборону на відчуження спірної земельної ділянки.

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 08 квітня 2019 року ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до Фермерського господарства "Пінк Агро", третя особа - Рудкевич Євген Володимирович , про визнання спадкового договору недійсним, відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з ухваленим рішення позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення, яким у повному обсязі задовольнити її позовні вимоги.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивачка вказує на те, що при укладенні спадкового договору, нотаріуси Апостолівського районного нотаріального округу та Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області в відмовились його реєструвати, пояснивши відмову тим, що до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, нотаріальне посвідчення таких договорів не допускається і лише приватний нотаріус Дніпропетровського нотаріального округу Рудкевич Є.В., зареєстрував спадковий договір 08.08.2016 в реєстрі №2688 та наклав заборону на відчуження земельної ділянки. Апелянт зазначає, що у спірних правовідносинах мало місце відчуження земельної ділянки, а не спадкування, а відтак спадковий договір може бути визнано недійсним з підстав, визначених нормами глави 16 ЦК України.

Апелянт зазначає, що укладенням спірного договору сторони в порушення ст..6 ЦК України незаконно відступили від Перехідних положень Земельного кодексу України, оскільки предметом цього договору виступало майно, яке в силу закону є обмеженим в обороті, зміст спірного правочину суперечить нормам ЦК України та ЗК України, порушує спадкові права позивача, у зв`язку із чим вказаний договір не може бути дійсним. Вказані обставини та норми закону залишились поза увагою суду першої інстанції, у зв`язку із чим, суд дійшов помилкову висновку про відсутність підстав для задоволення позову і визнання правочину (спірного спадкового договору) недійсним.

Представник позивачки-адвокат Кудлюк О.І., посилаючись на незаконність судового рішення, ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення, яким у повному обсязі задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 , визнавши спадковий договір недійсним.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, представник позивачки вказує, що спірний спадковий договір є удаваним, оскільки вже після отримання грошових коштів, позивачка відразу була позбавлена права розпоряджатися належною їй земельною ділянкою та передавати її в оренду орендодавцю, якого сама мала можливість обрати, оскільки спірний договір передбачив право позивачки тільки користуватися належної їй земельної ділянки, без права розпорядження нею, що суперечить волевиявленню. Апелянт наголошує на тому, що спірна угода містить всі ознаки договору купівлі продажу, а не спадкового договору, за яким всі права на землю перейшли б відповідачу після її смерті, без всяких обмежень, однак вуалюючи договір купівлі-продажу, відповідач зазначив умови, які повністю огородили позивачку від розпорядження її власною землею. Вказує, що в судовому засіданні, позивачка довела, що саме відповідач запропонував їй придбати у неї земельну ділянку, що перебувала в оренді АФГ «Ольвія», оскільки вона гостро потребувала грошових коштів для вирішення на той час тяжкої життєвої ситуації, на, що вона погодилась.

Представник позивачки стверджує, що критичне ставлення суду до посилань позивачки, не спростовує фактичних обставин справи, умови спадкового договору містять істотні умови, які не оговорювалися під час його укладення, а зазначені з урахуванням обману зі сторони відповідача, права та обов`язки сторін у спірному договорі суперечать інституту спадкового права. Вказує, що спірний договір було вчинено тільки з одностороннього волевиявлення відчужувача, він є нікчемним.

Апелянт вважає, що відповідач, скориставшись тяжкою життєвою ситуацією та тяжким матеріальним становищем що склалося на той час у позивачки, зазначив у спадковому договорі достовірно незаконні вимоги і зобов`язання, що прямо заборонено Законом, тому договір є удаваним правочином для приховування договору купівлі-продажу землі сільськогосподарського призначення, а тому з урахуванням всіх обставин справи повинен бути визнаний недійсним.

Відзив на апеляційні скарги не подано.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін та їх представників в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг сторони позивача, за наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а рішення суду скасування з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що позивач є власником земельної ділянки площею 6,9257 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Володимирської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю НОМЕР_2 , виданого 10.06.2003 року Апостолівською районною радою народних депутатів, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 139.

08.08.2016 року між сторонами укладено спадковий договір, згідно якого набувач (відповідач по справі) зобов`язався виконати розпорядження відчужувача (позивача по справі) встановлені цим договором і у разі його смерті набуває право власності на нерухоме майно - зазначену земельну ділянку площею 6,9257 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Володимирської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області. Відчужувач свідчить, що згадана земельна ділянка на момент укладення договору передана в оренду АФГ «Ольвія», а після закінчення зобов`язався укласти договір оренди з ТОВ СП «Колор». Сторони оцінили земельну ділянку в 244 492,32 грн. Відповідач зобов`язався передати у власність відчужувача 20 тон пшениці. Право власності на земельну ділянку переходить до набувача після смерті відчужувача. З моменту укладення договору відчужувач може користуватись земельною ділянкою без права розпорядження нею, але з правом передачі в оренду.

Третьою особою - приватним нотаріусом Рудкевичем Є.В. здійснено державну реєстрацію обтяжень даної земельної ділянки на підставі укладення між сторонами спадкового договору, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 08.08.2016 року.

Актом прийому-передачі виконаних робіт за спадковим договором від 08.08.2016 року підтверджено, що відповідач передав у власність позивача 20 тон пшениці, чим виконав п.3.3.1 спадкового договору.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, виходив з того, що в судовому засіданні не встановлено, що сторонами укладено удаваний правочин та не встановлено підстав для визнання правочину недійсним.

Проте, колегія суддів не може у повному обсязі погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

У п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 «Про судову практику цивільних справ про визнання правочинів недійсними роз`яснено наступне:

Перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК ( 435-15 ):

1) правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина;

2) правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об`єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України (254к/96-ВР ); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об`єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об`єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК (435-15 ) має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Наслідки вчинення правочину, що порушує публічний порядок, визначаються загальними правилами (стаття 216 ЦК ( 435-15 )).

Відповідно до роз`яснень викладених у п.25 зазначеного вище Пленуму, за удаваним правочином (стаття 235 ЦК (435-15 )) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК ( 435-15 ) має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК (435-15), можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний.

Так судом було встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 6,9257 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Володимирської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області, що підтверджено Державним актом на право приватної власності на землю НОМЕР_2 , виданого 10.06.2003 року Апостолівською районною радою народних депутатів, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 139.

Також, суд встановив, що 08.08.2016 року між позивачем та Фермерським господарством «ПІНК АГРО» укладено спадковий договір, згідно якого набувач (відповідач по справі) зобов`язався виконати розпорядження відчужувача (позивача по справі) встановлені цим договором і у разі його смерті набуває право власності на нерухоме майно - зазначену земельну ділянку площею 6,9257 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Володимирської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області. Відчужувач свідчить, що згадана земельна ділянка на момент укладення договору передана в оренду АФГ «Ольвія», а після закінчення зобов`язався укласти договір оренди з ТОВ СП «Колор». Сторони оцінили земельну ділянку в 244 492,32 грн. Відповідач зобов`язався передати у власність відчужувача 20 тон пшениці. Право власності на земельну ділянку переходить до набувача після смерті відчужувача. З моменту укладення договору відчужувач може користуватись земельною ділянкою без права розпорядження нею, але з правом передачі в оренду.

У п.15 Розділу Х «Перехідних положень» Земельного кодексу України, які були чинні на час укладення спірного договору, встановлено, що до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2018 року, не допускається:

а) купівля-продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, крім вилучення (викупу) їх для суспільних потреб;

б) купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб, а також крім зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок з метою їх надання інвесторам - учасникам угод про розподіл продукції для здійснення діяльності за такими угодами.

Купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами "а" та "б" цього пункту, запроваджується за умови набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2018 року, в порядку, визначеному цим Законом.

Угоди (у тому числі довіреності), укладені під час дії заборони на купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами "а" та "б" цього пункту, в частині їх купівлі-продажу та іншим способом відчуження, а так само в частині передачі прав на відчуження цих земельних ділянок та земельних часток (паїв) на майбутнє є недійсними з моменту їх укладення (посвідчення).

З аналізу наведених норм закону вбачається, що якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд повинен ухвалити рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Колегія суддів вважає, що договір спадкування земельної ділянки сільськогосподарського призначення, укладений між сторонами фактично був спрямований на відчуження земельної ділянки, а це порушує публічний порядок держави, оскільки посягає на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема об`єкт права власності українського народу - землю, як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави.

Отже, вчинений між сторонами правочин (спадковий договір) спрямований на відчуження земельної ділянки сільськогосподарського призначення при встановлений законом забороні на відчуження землі - суперечить закону, тобто є нікчемним.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду справи неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення, що відповідно до п.1 ч.1 ст.376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 376 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 та її представника - адвоката Кудлюка Олександра Івановича, задовольнити частково.

Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 08 квітня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Встановити нікчемність спадкового договору від 08 серпня 2016 року, укладеного між ОСОБА_1 та Фермерським господарством «ПІНК АГРО», посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Рудкевичем Євгеном Володимировичем, зареєстрованого в реєстрі за №2688.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 липня 2019 року.

Головуючий:

Судді: