ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5794/19 Справа № 212/8526/18 Суддя у 1-й інстанції - Козлов Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді -доповідача: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Суха Балка»,

розглянувши у порядку письмового позовного провадження без повідомлення учасників справи, в порядку ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гузєва Ігоря Григоровича, відповідача Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 квітня 2019 року, ухваленого суддею Козловим Ю.В. у м. Кривому Розі, повне судове рішення складено 26 квітня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року представник позивач ОСОБА_1 - адвокат Гузєв Ігор Григорович, звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» (надалі - ПрАТ «Суха Балка») на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 квітня 2019 року.

В мотивування позовних вимог зазначив, що протягом тривалого часу позивач ОСОБА_1 працював на дробильно-сортирувальній фабриці шахти «Ювілейна» ПАТ «Суха Балка», електрослюсарем (слюсарем) черговим та з ремонту устаткування, виконував монтаж, демонтаж, ремонт електричної та механічної частин гірничо-збагачувального устаткування. ОСОБА_1 пропрацював на підприємстві відповідача протягом 20 років 2 місяців, з яких 19 років 5 місяців у цеху в умовах впливу шкідливих факторів, внаслідок чого отримав професійне захворювання. За висновком МСЕК від 23.07.2015 року позивачу первинно було встановлено 45% втрати професійної працездатності, з яких 30% по радикулопатії, 14% по ХОЗЛ та встановлено третю групу інвалідності.

Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що протягом тривалого часу відчуває біль, загальну слабкість, втому, що його досить сильно морально пригнічує та змушує постійно лікуватися, просив стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 119665 грн. без утримання податків з фізичних осіб.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 22 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на користь ОСОБА_1 67 235 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження його здоров`я без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Гузєв Ігор Григорович, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, ставить питання про зміну рішення суду та збільшення розміру стягнутої моральної шкоди з 67235 грн. до 119665 грн. В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом не враховано глибину моральних страждань та фізичного болю, які щоденно зазнає позивач. Судом не врахована тривалість роботи на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів виробництва понад 19 років та відсоток втрати працездатності 65%. Розмір моральної шкоди визначений судом не відповідає принципу розумності, виваженості та справедливості.

В апеляційній скарзі представник відповідача ПрАТ «Суха Балка» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції у повному обсязі та ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог. У мотивування доводів апеляційної скарги представник відповідача зазначає, що судом першої інстанції не враховано відсутність доказів вини відповідача в заподіянні шкоди позивачу. Судом не взято до уваги, що позивач був обізнаний про шкідливі умови виробничого середовища, проте свідомо продовжував працювати погіршуючи стан свого здоров`я. Розмір моральної шкоди, стягнутий судом першої інстанції, не відповідає засадам розумності та справедливості.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював на дробильно-сортувальній фабриці шахти «Ювілейна» ПАТ «Суха Балка», у період з 09.10.1995 року по 28.07.2015 рік - електрослюсарем (слюсарем) черговим та з ремонту устаткування, виконував монтаж, демонтаж, ремонт електричної та механічної частин гірничо-збагачувального устаткування, з 29.07.2015 року - майстром на дільниці №41 шахти «Ювілейна» ПАТ «Суха Балка» та з 21.01.2016 року - електромеханіком дільниці №41 шахти «Ювілейна» ПАТ «Суха Балка». (а.с.72-73)

Відповідно до Акту (форми П-4) розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 26 травня 2015 року на підприємстві ПАТ «Суха Балка» встановлено, що позивач працював в шкідливих умовах, а саме: аерозоль переважно фібро генної дії у повітрі робочої зони та важкість праці в параметрах, що перевищували гранично допустимі норми.

ОСОБА_1 був встановлений діагноз хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. (пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.) група «В» та радикулопатія L5, S1, ремісія М54.1. У ОСОБА_1 вищезазначене захворювання виникло за час роботи на дробильно-сортирувальній фабриці шахти «Ювілейна» електрослюсарем (слюсарем) черговим з ремонту устаткування. При цьому, внаслідок недосконалості технології збагачення руди, мавших місце порушень систем аспірації та режимів експлуатації гірничозбагачувального устаткування позивач підпадав під вплив підвищених параметрів аерозолю переважно фібро генної дії у повітрі робочої зони. При виконанні монтажу, демонтажу, ремонту електричної та механічної частин гірничо-збагачувального устаткування періодично перебував у незручній робочій позі та вимушених нахилах корпусу. (а.с.20-23)

Згідно висновку МСЕК серії 12 ААА № 014606 від 23.07.2015 року позивачу встановлено ступень втрати професійної працездатності у розмірі 45%, з яких 30% по радикулопатії, 15% по ХОЗЛ та третю групу інвалідності. (а.с.8-9)

Повторним висновком МСЕК серії 12 ААА № 043007 від 07.07.2016 року позивачу встановлено 45% втрати професійної працездатності, з яких 30% по радикулопатії, 15% по ХОЗЛ та третю групу інвалідності. (а.с.12-13)

Висновком МСЕК серії 12 ААА № 050379 від 17.07.2008 року позивачу безстроково встановлено 65% втрати професійної працездатності, з яких 30% по радикулопатії, 35% по ХОЗЛ та третю групу інвалідності.(а.с.16-17).

У зв`язку із професійними захворюваннями позивач перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується виписками-епікризами, листком непрацездатності. (а.с. 29-68).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 4 Закону України «Про охорону праці», ст. ст. 23, 1167 ЦК, ст. 237-1 КЗпП України й виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв`язку з отриманим професійним захворюванням.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першою ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»№ 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як видно з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 26.05.2015 року, причиною професійного захворювання позивача є робота на підприємстві відповідача ПрАТ «Суха Балка», впродовж 19 років 5 місяців в умовах впливу шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, які перевищували нормативні показники. Внаслідок недосконалості технології збагачення руди, мавших місце порушень систем аспірації та режимів експлуатації гірничозбагачувального устаткування позивач підпадав під вплив підвищених параметрів аерозолю переважно фібро генної дії у повітрі робочої зони. При виконанні монтажу, демонтажу, ремонту електричної та механічної частин гірничо-збагачувального устаткування періодично перебував у незручній робочій позі та вимушених нахилах корпусу. (а.с.21-22).

Отже, роботодавець ПрАТ «Суха Балка» під час роботи позивача допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача ПрАТ «Суха Балка» про те, що в діях відповідача відсутня протиправна поведінка, оскільки актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивача встановлено порушення відповідачем законодавства про охорону праці, нормативи концентрації шкідливих факторів виробничого середовища.

Стаття 4 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що державна політика в галузі охорони праці базується , зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Колегія суддів не бере до уваги посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що позивач був обізнаний із шкідливими умовами виробничого середовища та добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці впродовж тривалого часу, не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.

Спростовуються доводи апеляційної скарги відповідача щодо не доведення позивачем позовних вимог, оскільки, факт заподіяння моральної шкоди позивачу у зв`язку з отриманими ним професійними захворюваннями встановлений та доведений матеріалами справи. Так, позивач час від часу змушений проходити стаціонарний курс стаціонарного лікування та періодичні обстеження, переносить щоденний фізичний біль та моральні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв`язків, у зв`язку з тим, що професійне захворювання обмежує його життєву активність і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як видно з виписних епікрізів, позивач постійно відчуває задишку, приступоподібний кашель, загальну слабкість, періодичні болі в грудній клітці, болі у колінних суглобах, періодично - запаморочення.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Проте, колегія суддів не може у повному обсязі погодитися із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено без достатнього урахування роз`яснень, наведених у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо),яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Колегія суддів вважає визначений судом розмір компенсації моральної шкоди є дещо заниженим.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

При визначені розміру компенсації позивачу ОСОБА_1 моральної шкоди, спричиненої втратою здоров`я, в результаті професійного захворювання, судом не врахована ступінь фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, а також конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили.

Доводи апеляційної скарги, представника позивача про дещо занижений розмір моральної шкоди, колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу.

Колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер отриманих позивачем професійних захворювань, роботу позивача на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів продовж більше 19 років, відсоток втрати ним професійної працездатності в розмірі 65%, стан здоров`я потерпілого, стійкий больовий синдром, через біль у суглобах, постійний кашель та втому, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та можливість такого відновлення, приходить до висновку, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди у сумі 67235 грн. є заниженим, таким що не відповідає перенесеним позивачем моральним стражданням через втрату здоров`я. З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що достатнім, справедливим, співмірним розміром компенсації моральної шкоди буде 95000 грн. Визначений розмір не призведе до збагачення позивача та не поставить відповідача у скрутне матеріальне становище.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду на підставі положення п.п.1,3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає зміні та збільшенню розміру стягнутої моральної шкоди з 67235 грн. до 95000 грн.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

З відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, пропорційно задоволених вимог, в сумі 950 грн., що становить 1% від суми моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гузєва Ігоря Григоровича, задовольнити частково.

Апеляційну скаргу відповідача Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 квітня 2019 року змінити в частині стягнутої з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, збільшивши її розмір з 67235 грн. до 95000 грн.

Збільшити розмір стягнутого з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на користь держави розміру судового збору з 704,80 грн. до 950 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст рішення суду складено 23 липня 2019 року.

Головуючий:

Судді: