Справа № 570/6064/14-ц
Номер провадження 2/570/5/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2019 року

Рівненський районний суд Рівненської області в особі:

судді Красовського О.О.

з участю:

секретарів судових засідань Соломицької Л.М., Дзюбишиної І.Ю., Кмін В.

представників сторін - ОСОБА_1 ; адвокатів Величка О.М., Філатової А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області про визнання недійсними державних актів про право власності на земельні ділянки та усунення перешкод в користуванні майном, -

ОСОБА_4 до Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання недійсним Державного акта про право власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору дарування, -

в с т а н о в и в :

В обґрунтування позовних вимог (справа № 570/6064/14-ц) позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 зазначають, що житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 належав на праві спільної часткової власності ОСОБА_8 - 1/2, ОСОБА_3 - 1/4, ОСОБА_7 - 1/4.

05.07.1996 року на підставі договору дарування ОСОБА_8 подарував: ОСОБА_4 (своєму сину) 14/100 частин з 1/2 частини житлового будинку, що належала дарителю. Таким чином, співвласниками житлового будинку в наступних частках стали: ОСОБА_8 - ІНФОРМАЦІЯ_1 100, ОСОБА_4 - 14 АДРЕСА_2 100, ОСОБА_3 - 25/100, ОСОБА_7 - 25/100.

У зв`язку із смертю ОСОБА_8 належну йому частку в рівних частинах успадкували в порядку спадкування за законом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відповідно до рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 22.03.2013 року у справі за № 1716/5508/2012 визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності по 18/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по АДРЕСА_1 , кожному, як на спадкове майно за законом після смерті ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Станом на сьогоднішній день співвласниками житлового будинку з надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_1 є: ОСОБА_3 - АДРЕСА_3 100, ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_3 100, ОСОБА_4 - 14 АДРЕСА_2 100, ОСОБА_5 - АДРЕСА_1 100, ОСОБА_5 - 25/100.

Рішенням Корнинської сільської ради народних депутатів за № 51 від 24.05.1996 року ОСОБА_8 виділено для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства 0,17 га із земель запасу.

Житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 розташований на вказаній земельній ділянці.

ОСОБА_8 приватизації виділеної земельної ділянки не здійснював, угод про визначення порядку користування земельною ділянкою чи про визначення часток не укладав, таких угод не укладали і позивачі.

На сьогоднішній день у фактичному користування всіх співвласників житлового будинку перебуває земельна ділянка загальною площею 0,1234 га.

Однак, як вбачається із викопіювання, то із вказаної земельної ділянки у приватну власність:

ОСОБА_5 виділено ділянку площею 0,0425 га, кадастровий номер НОМЕР_1 0050452,

ОСОБА_6 виділено ділянку 0,0550 га, кадастровий номер НОМЕР_2 ,

фактично в користуванні позивачів залишилась земельна ділянка площею 0,0259 га.

Відповідно до п. г) ч.1 ст.121 Земельного кодексу України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара. Аналогічні положення містилися і в Земельному кодексі України від 18.12.1990 року, що діяв на час виділення земельної ділянки ОСОБА_8 .

Відповідно до ч.4 ст.120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Виходячи з положень ч.1 ст.356 Цивільного кодексу України, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм в певних частках майном, яке становить єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою у праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними і визначаються відповідними відсотками від цілого або в дробовому вираженні.

Жодних угод про визначення часток у спільній сумісній власності та про їх виділ в натурі не укладалося.

Як роз`яснив пленум Верховного Суду України в п. 18 «ґ» постанови від 16.04.2004 року за № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», у разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх.

Відтак вважають, що земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок, що є у спільній власності, підлягає поділу пропорційно до часток у житловому будинку, що є у власності.

Однак, як вбачається з документів, у спільній власності та в користуванні позивачів фактично залишилася земельна ділянка площею 0,0259 га, що не відповідає тій площі, яка повинна належати та бути у користуванні за законом.

ОСОБА_5 встановив огорожу, чим перешкоджає в користуванні земельною ділянкою в тих розмірах, що перебувала в користуванні раніше.

У зв`язку з тим, що відповідачі без згоди інших співвласників самостійно визначили частки у земельній ділянці, що перебуває у спільному користуванні без врахування інтересів інших співвласників, що порушує законні права та інтереси, позивачі просять суд постановити рішення, яким:

-визнати недійсними Державні акти про право власності на земельну ділянку площею 0,0425 га, кадастровий номер НОМЕР_3 та земельну ділянку площею 0,0550 га, кадастровий номер НОМЕР_2 , за адресою: АДРЕСА_1 ;

-визначити частки в земельній ділянці та встановити порядок користування земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1 відповідно до часток у спільній частковій власності в житловому будинку;

-стягнути з відповідачів судові витрати.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 30.12.2014 р. позовна заява була залишена без руху через невідповідність її вимогам ЦПК України.

14.01.2015 р. була подана позовна заява в новій редакції.

Позивач ОСОБА_4 подав заяву, згідно якої просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує.

Позивач ОСОБА_3 подав заяву, згідно якої просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 28.12.2015 року провадження у справі було зупинене до вирішення справи № 570/4453/15-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області про визнання недійсним Державного акта про право власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору дарування.

В обґрунтування позовних вимог (справа № 570/4453/15-ц) позивач ОСОБА_4 зазначає, що йому на підставі договору дарування, укладеному 05 липня 1996 року, належить 14/100 з 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Іншими співвласниками є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Інша 1/2 частина будинку належить ОСОБА_9 та ОСОБА_5 . Згідно рішення Корнинської сільської ради народних депутатів Рівненського району Рівненської області № 51 від 24 травня 1996 року, за ОСОБА_8 закріплено земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства площею 0,17 га, за ОСОБА_7 - НОМЕР_4 га.

Відповідно до інформації, наданої 12.09.2014 року Корнинською сільською радою Рівненського району Рівненської області вбачається, що за ОСОБА_8 згідно земельно-кадастрової книги с. Колоденка, за № АДРЕСА_4 , обліковувалась земельна ділянка для будівництва, і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,06 га згідно рішення № 51 від 24.05.1996 року. Згідно до ст. 30 ЗК України в редакції 1992 року при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить і право власності чи користування земельною ділянкою, без зміни її цільового призначення. При переході права власності громадян на житловий будинок та господарські споруди до декількох власників, а також при переході права власності на частину будинку і у випадку неможливості розділу земельної ділянки між власниками, без шкоди для його раціонального використання, земельна ділянка переходить в спільне користування власників цих об`єктів.

Таким чином разом із переходом права власності на частину житлового будинку з надвірними будівлями позивач отримав і право спільного користування земельною ділянкою.

Однак, коли він ознайомився з інформацією, отриманою адвокатом під час надання правової допомоги, виявив, що згідно архівного витягу від 11 серпня 2015 року Корнинською сільською радою Рівненського району Рівненської області рішенням № 108 від 25 грудня 1997 року ОСОБА_7 безкоштовно передано у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і спору площею 0,05 га.

Згідно інформації, наданої на вимогу суду управлінням Держземагентства у Рівненському районі, згідно заяви, поданої ОСОБА_7 10 листопада 1997 року до Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області, він просив передати безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,539 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, ведення особистого підсобного господарства.

Згідно копії рішення Корнинської сільської ради народних депутатів Рівненського району Рівненської області № 108 від 25 грудня 1997 року, Корнинська сільська рада вирішила передати ОСОБА_10 безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,098 га для обслуговування житлового будинку, та 0,44 га для ведення особистого підсобного господарства в с. Колоденка Рівненського району Рівненської області.

Згідно довідки, виданої Корнинською сільською радою Рівненського району Рівненської області 22 лютого 1999 року, згідно записів земельно-кадастрової книги № 95, за ОСОБА_7 обліковується земельна ділянка в межах с. Колоденка Рівненського району Рівненської області площею 0,438 га.

Тобто містяться розбіжності у тому, яка площа земельної ділянки виділялась для ОСОБА_7 , що призвело до того, що він отримав у власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку більшу, ніж це передбачено рішенням Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області за рахунок землі, що була виділена і перебувала у користуванні ОСОБА_8 та позивача.

ОСОБА_7 отримав у власність земельну ділянку площею 0,098 га для обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Тобто у іншому розмірі, ніж він просив, ніж видалялася йому згідно рішення Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області.

Відповідно до п.1.10. Інструкції «Про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди)» затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах №28 від 15.04.1993 р., Технічна документація при складанні державних актів включає:... матеріали погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками землі і землекористувачами.

Однак позивач як власник частини житлового будинку, а відповідно і до ст.30 Земельного Кодексу України, співвласник земельної ділянки, та суміжний користувач із ОСОБА_7 , жодних матеріалів погодження меж земельної ділянки не погоджував.

Про те, що суміжна земельна ділянка приватизована в межах, що порушують права позивача, так як фактично у його користуванні та користуванні інших співвласників частини житлового будинку, що раніше належала ОСОБА_8 , менша ніж НОМЕР_5 га, стало відомо лише після того, як з відповідним позовом він, його сестра та брат звернулися до суду. До того часу жодних документів, що підтверджують право власності, розташування та межі суміжних землекористувачів, не бачив і про це не було відомо, а стало відомо лише в ході розгляду справи та витребування документів Рівненським районним судом Рівненської області в якості забезпечення доказів.

Підставою ж звернення до суду стало те, що сусідні землекористувачі (відповідачі) встановили огорожу по частині земельної ділянки, що завжди використовувалася сторонами та повідомили, що насправді це їх земля.

Також позивач дізнався, між ОСОБА_7 , та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 укладено договір дарування від 17 лютого 2006 року, посвідчений Омельяненко І.В.,приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 330, згідно якого останні набули у власність в рівних частках, по 1/2 частині кожен, належну дарувателю на праві приватної власності цілу земельну ділянку № 1, площею 0,098 га, яка розташована на території села АДРЕСА_1 Корнинської АДРЕСА_5 ради Рівненського району Рівненської області, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Вказана земельна ділянка належить дарувателю на підставі акту на право приватної власності землю серії НОМЕР_6 , виданий Корнинською сільською Радою народних депутатів на підставі рішення № 108 від 25 грудня 1997 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів за № 7106.

Рішення Корнинської сільської ради народних депутатів Рівненського району Рівненської області № 108 від 25 грудня 1997 року про передачу у власність земельної ділянки площею 0,098 га для обслуговування житлового будинку є незаконним таким, що порушує законі права та інтереси позивача, оскільки частина цієї земельної ділянки виділена за рахунок земельної ділянки, що виділена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,06 га згідно рішення № 51 від 24.05.1996 року ОСОБА_8 , та належить позивачеві і іншим співвласникам частки в житловому будинку, що належала ОСОБА_8 . Відповідно і недійсним вважається Державний акт на право приватної власності землю серії НОМЕР_6 , виданий Корнинською сільською Радою народних депутатів на підставі рішення № 108 від 25 грудня 1997 року, та зареєстрованого в Книзі записів державних актів за № 7106.

У зв`язку з цим просить суд постановити рішення, яким:

-визнати недійсним рішення Корнинської сільської ради народних депутатів Рівненського району Рівненської області № 108 від 25 грудня 1997 року про передачу у власність земельної ділянки площею 0,098 га для обслуговування житлового будинку ОСОБА_7 ;

-визнати недійсним Державний акт на право приватної власності землю серії НОМЕР_7 , виданий Корнинською сільською Радою народних депутатів на підставі рішення № 108 від 25 грудня 1997 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів за № 7106,

-визнати недійсним договір дарування від 25 грудня 2003 року, посвідчений Омельяненко І.В., приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 2268.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 24.11.2015 р. позовна заява була залишена без руху.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 23.12.2015 р. до участі у справі в якості співвідповідача був залучений ОСОБА_7 .

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 03.06.2016 р. позов ОСОБА_4 був залишений без розгляду.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 21.07.2016 р. ухвала Рівненського районного суду Рівненської області від 03.06.2016 р. була скасована.

22.02.2017 року були подані доповнення до позовної заяви.

Позивач ОСОБА_4 зазначає, що як вбачається з матеріалів технічної документації по складанню державного акту на право приватної власності на землю громадянину ОСОБА_7 , то пояснювальна записка містить наступну інформацію: підставою для надання земельної ділянки у приватну власність є заява громадянина ОСОБА_7 від 10 листопада 1997 року, та рішення Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 25 грудня 1997 року за № 108, згідно якого громадянину ОСОБА_7 для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, ведення особистого підсобного господарства відводиться у приватну власність безплатно 0,538 га земель. Ділянка, що надається у приватну власність, знаходиться в с АДРЕСА_6 Колоденка Рівненського району Рівненської області, і на час складання технічної документації використовується для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, ведення особистого підсобного господарства, про що свідчить довідка видана Корнинською сільською радою Рівненського району Рівненської області від 22 лютого 1999 р.

За участю суміжних землекористувачів, представників ТзОВ ПВП «Меридіан» та представників сільської ради складено протокол закріплення та положення меж земельної ділянки на місцевості. Ділянка обчислена за результатами вимірювання сторін землекористування 50-ти метровою рулеткою, складає 0,438 га.

В той же час п. 3 «Завдання на виготовлення технічної документації. ...» п 3 Місце розташування земельної ділянки, розмір, в тому числі по угіддях, для яких потреб - у власність, постійне користування, зазначається с. Колоденка Рівненського району площа, площа 0,438 га, ріллі 0,34 га, під будівлями 0,048 га, приватна власність, б.р.насадж (багаторічні насадження) 0,05 га.

Заява ОСОБА_7 від 10 листопада 1997 року щодо передачі безоплатно у приватну власність земельної ділянки містить прохання передати йому у власність земельну ділянку площею 0,538 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, ведення особистого підсобного господарства.

Згідно довідки від 22.02.1999 р. зазначається, що згідно записів у земельно- кадастровій книзі за № 95, за Міщуком обліковується земельна ділянка загальною площею в с. Колоденка - 0,438 га.

В той же час, згідно копії рішення № 108 від 25.12.1997 Корнинської сільської ради народних депутатів Рівненського району Рівненської області, розглянувши заяву ОСОБА_7 про необхідність передачі у приватну власність безкоштовно земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, Корнинська сільська рада вирішила: передати у приватну власність безплатно земельну ділянку площею 0,098 га для обслуговування житлового будинку та 0,44 га для ведення особистого підсобного господарства в с. Колоденка.

Таким чином згідно копії рішення № 108 від 25 грудня 1997 року ОСОБА_7 виділено земельну ділянку більшої площі, ніж він просив.

На адвокатський запит Архівним відділом Рівненської районної державної адміністрації Рівненської області 11 серпня 2015 року за вих. № 443/04-01 надано архівний витяг рішення № 108 Корнинської сільської ради народних депутатів Рівненського району Рівненської області від 25 грудня 1997 року.

Як вбачається із вказаного витягу, то предметом рішення було передача у приватну власність: - для ведення особистого підсобного господарства земельних ділянок 93 громадянам загальною площею 27,72 га в межах населених пунктів, в межах, які розміщені ділянки згідно додатку № 1; - для індивідуального житлового, гаражного будівництва 213 громадянам загальною площею 26,94 га, згідно додатку № 2.

Згідно додатку №1 до рішення № 108 від 25 грудня 1997 р. список громадян, яким безкоштовно передано у приватну власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських приміщень, за № 138 значиться ОСОБА_7 , площа приватизованої земельної ділянки НОМЕР_4 .

Згідно додатку № 2 до рішення № 108 від 25 грудня 1997 р. список громадян, яким безкоштовно передано у приватну власність земельні ділянки для ведення особистого підсобного господарства, за № 58 значиться ОСОБА_7 , площа приватизованої земельної ділянки НОМЕР_8 .

Сільський голова, м.п. (підпис) ОСОБА_11 .М.Трач

В той же час, як вбачається з копії рішення № 108 від 25 грудня 1997 року, що міститься в технічній документації і надана відповідачами, то Корнинською сільською радою народних депутатів Рівненського району Рівненської області від 25 грудня 1997 року розглядалося питання виключно щодо передачі ОСОБА_7 у приватну власність безплатно земельної ділянки площею 0,098 га для обслуговування житлового будинку та 0,44 га для ведення особистого підсобного господарства в с. Колоденка.

Крім того, на копії рішення № 108 від 25 грудня 1997 року міститься підпис сільського голови ОСОБА_12 , що візуально відрізняється від підпису голови сільської ради ОСОБА_12 на копії рішення № 51 від 24 травня 1996 року «Про вилучення та закріплення земельних ділянок за громадянами із земель запасу Корнинської сільської ради», копію якого надано на адвокатський запит 03 жовтня 2014 року начальником архівного відділу Рівненської райдержадміністрації.

Також підпис сільського голови, що міститься на копії рішення № 108 від 25 грудня 1997 року візуально подібний до підпису голови Корнинської сільської ради ОСОБА_13 .А.Машта, копія якого також міститься в технічній документації, зокрема, на завданні на виготовлення технічної документації по видачі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку в с. Колоденка.

Таким чином вбачаються ознаки підробки рішення № 108 Корнинської сільської ради народних депутатів Рівненського району Рівненської області від 25 грудня 1997 року.

Тобто право на земельну ділянку площею 0,098 га для обслуговування житлового будинку набуте ОСОБА_7 на підставі рішення, що Корнинською сільською радою Рівненського району Рівненської області не приймалося і містить недостовірні відомості.

На підставі викладеного просить суд:

-визнати недійсним рішення Корнинської сільської ради народних депутатів Рівненського району Рівненської області № 108 від 25 грудня 1997 року про передачу у власність земельної ділянки площею 0,098 га обслуговування житлового будинку ОСОБА_7 ;

-визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_9 , виданий Корнинською сільською радою народних депутатів на підставі рішення № 108 від 25 грудня 1997 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів за № 7106;

-визнати недійсним договір дарування від 25 грудня 2003 року, посвідчений Омельяненко І.В., приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 2268.

12.09.2017 року матеріали справи № 570/4453/15-ц були передані до провадження судді Красовського О.О.

Справи № 570/6064/14-ц та № 570/4453/15-ц були об`єднані в одне провадження.

30.01.2019 року представник позивачів адвокат Величко О.М. подав суду заяву про уточнення позовних вимог.

Прохальну частину позову було викладено в наступній редакції:

-визнати недійсним рішення Корнинської сільської ради народних депутатів Рівненського району Рівненської області № 108 від 25 грудня 1997 року про передачу у власність земельної ділянки площею 0,098 га обслуговування житлового будинку ОСОБА_7 ;

-визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_9 , виданий Корнинською сільською радою народних депутатів на підставі рішення № 108 від 25 грудня 1997 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів за № 7106;

-визнати недійсним договір дарування від 17 лютого 2006 року, посвідчений Омельяненко І.В., приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 330;

-визнати недійсними державні акти на право власності на земельну ділянку площею 0,0425 га, кадастровий номер НОМЕР_3 ; та кадастровий номер 020050452 площею 0,0550 га, що за адресою: АДРЕСА_1 ;

-позовну вимогу про визначення частки в земельній ділянці та встановлення порядку користування земельною ділянкою залишити без розгляду.

Представник позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 адвокат Величко О.М. позов підтримав з підстав, що описані вище, з урахуванням поданої заяви про уточнення позовних вимог від 30.01.2019 року.

Представник Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області в судове засідання не з`явився.

Відповідачі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилися.

Представники відповідачів позов не визнали. Зазначають, що в своїх позовних вимогах позивач ставить питання про скасування рішення органу місцевого самоврядування від 1997 року, визнання недійсним державного акта та договору дарування від 2003 року.

У зв`язку з вищевикладеним є очевидним той факт, що позивачем пропущені всі строки для звернення до суду із відповідною позовною заявою. Позивачем у прохальній частині позовної заяви не ставиться питання про поновлення строків позовної давності, та безпосередньо у позові не обґрунтовуються причини пропуску строку з посиланням на норми закону та обставини, які б давали підстави сторонам по справі стверджувати об`єктивність обставин пропуску строку.

За життя ОСОБА_8 погодив межі земельної ділянки ОСОБА_7 у розмірі 0,098 га (для обслуговування житлового будинку ОСОБА_7 ), що стверджується власноручним підписом ОСОБА_8 у технічній документації на землю ОСОБА_7 . Так, після смерті ОСОБА_8 29.05.2006 ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач - син ОСОБА_8 , постійно користувався відповідною частиною будинку та земельною ділянкою та жодних претензій з 2006 року по день звернення до суду 2016 року не мав. На підтвердження фактів вільного користування та розпорядження земельною ділянкою були представлені свідки - сусіди, які підтвердили факт відсутності будь-яких претензій з боку позивача, та в тому числі і його покійного батька, з приводу користування земельною ділянкою ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

Положенням ст. 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Положеннями ст. 258 ЦК України встановлено спеціальну позовну давність; для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю та згідно пункту 5) частини 1 ст. 258 ЦК України, в тому числі для спорів про розірвання договору дарування (стаття 728 цього Кодексу). Положеннями ч.4 ст.267 ЦК України закріплено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Тому було заявлено про застосування строків позовної давності.

Також вважають, що провадження у справі слід закрити за відсутністю предмету спору.

На момент видачі рішення Корнинської сільської ради народних депутатів Рівненського району Рівненської області №108 від 25 грудня 1997 року про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_7 був живий також безпосередньо батько позивачів ОСОБА_8 , який жодних претензій до вищевказаного рішення органу місцевого самоврядування не мав. Більш того, за життя ОСОБА_8 погодив межі земельної ділянки ОСОБА_7 саме у розмірі 0,098 га (для обслуговування житлового будинку ОСОБА_7 ), що стверджується власноручним підписом ОСОБА_8 у технічній документації на землю ОСОБА_7 .

Позивач не є власником, не звертався для переоформлення земельної ділянки, на даний час за ним не обліковується жодної земельної ділянки, проте він обґрунтовує свої вимоги як власник землі.

На адвокатські запити Корнинська сільська рада Рівненського району Рівненської області надала відповіді 07.03.2019 № 214/02-12/19, 11.03.2019 № 222/02-12/19, 11.03.2019 №224/02-12/19, що з січня 1998 року за ОСОБА_4 взагалі не обліковуються жодні земельні ділянки.

Натомість, ще за померлим ОСОБА_8 (в тому числі і на момент розгляду справи у суді) обліковуються земельні ділянки: площею 0,06 га на підставі рішення Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області №51 від 24.05.1996 року, та 0,15 га - на підставі рішення Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області №92 від 19.08.1997 року.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Предмет спору відсутній, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України необхідно закрити провадження у справі.

Надалі зазначають, що після фактичного розгляду справи та перегляду матеріалів справи було виявлено, що з листопада 2015 року по 2019 рік позивач обґрунтовував позов і просив скасувати зовсім інший договір дарування - від 25 грудня 2003 року.

Таким чином лише у 2019 році представник позивача подає Заяву про уточнення позовних вимог та змінює позовні вимоги, і просить скасувати фактично інший договір - від 17.02.2006 року , що є неприпустимо на даній стадії судового розгляду.

В даному випадку посилання на практику Європейського суду є безпідставною, адже позивач не збільшує/зменшує позовні вимоги в рамках заявленого позову (позивач фактично змінив позовні вимоги без жодних причин).

Варто відмітити, що у Заяві про уточнення позовних вимог від 30.01.2019 року з`являються взагалі нові позовні вимоги, які суд навіть не розглядав пункт 4 позовних вимог викладений наступним чином:

-визнати недійсними державні акти про право власності на земельну ділянку площею 0,0425 га, за кадастровими номерами 020050453 та 020050452.

Позивачем не тільки не обґрунтовано фактично заявлення нових позовних вимог, а навіть і не було сплачено судовий збір за розгляд таких вимог.

У своїх поясненнях позивач постійно посилається на розбіжності в документах. Проте розмір земельної ділянки в загальному відповідає площі 0, 098 га.

Таким чином в п.3 «Завдання на виготовлення технічної документації …» п.3 Місце розташування земельної ділянки, розмір, в тому числі по угіддях, для яких потреб - у власність, постійне користування, зазначається: с. Колоденка Рівненського району, площа 0,438 га, ріллі 0,34 га, під будівлями 0,048 га, приватна власність, б.р. насадж 0,05 га, що в сумі і дає площу приватизованої земельної ділянки.

Крім того, позивач при посиланні на окремі документи технічної документації не зазначає про те, що він не досліджував всю документацію, не витребовував документи, заяви, що були на сесії для прийняття нібито неправомірного рішення.

Таким чином, і самі площі ділянок, про які описує позивач, не відповідають площам, що зазначені у офіційних довідках, відповідях на адвокатські запити.

Варто звернути увагу, що позивач у своїй позовній заяві, доповненні до позовної заяви, заяві про уточнення позовних вимог зовсім не наводить норми Закону, що регламентують можливість скасування рішень, актів, договорів.

За таких обставин юридично взагалі не обґрунтовано заявлені позовні вимоги, а суд в свою чергу, не може надати у своєму рішенні оцінку таким посиланням на норми закону.

Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає до задоволення.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 22.03.2013 року у справі за № 1716/5508/2012 визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності по 18/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по АДРЕСА_1 , кожному, як на спадкове майно за законом після смерті ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Станом на сьогоднішній день співвласниками житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 є:

ОСОБА_3 - 18 АДРЕСА_2 100,

ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_3 100,

ОСОБА_4 - АДРЕСА_7 100,

ОСОБА_5 - 25/100,

ОСОБА_5 - 25/100.

На сьогоднішній день у фактичному користування всіх співвласників житлового будинку перебуває земельна ділянка загальною площею 0,1234 га.

З зазначеного розміру земельної ділянки передано у приватну власність:

-ОСОБА_5 площею 0,0425 га, кадастровий номер НОМЕР_3 ,

-ОСОБА_6 площею 0,0550 га, кадастровий номер НОМЕР_1 0050453.

Позивачі зазначають, що право на земельну ділянку площею 0,098 га для обслуговування житлового будинку було набуте ОСОБА_7 на підставі рішення, що Корнинською сільською радою Рівненського району Рівненської області не приймалося, і містить недостовірні відомості. Зокрема, заявник просив надати йому земельну ділянку одного розміру, а отримав земельну ділянку більшого розміру.

Проте з такими твердженнями не можна погодитися.

Так, згідно заяви ОСОБА_7 про передачу йому у приватну власність земельної ділянки зазначається площа 0,538 га (а.с. 85, том 1).

Згідно рішення Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області № 108 від 25.12.1997 року ОСОБА_7 передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку 0,098 га (обслуговування житлового будинку) та 0,44 га для ведення особистого підсобного господарства (а.с. 86, том 1).

Якщо додати ці дві площі (0,44+0,098), до в сумі дістанемо величину 0,538.

Тобто помилки щодо площ земельних ділянок при прийнятті оскаржуваного рішення не було.

Надалі, згідно договору дарування від 17.02.2006 року, посвідченого Омельяненко І.В., приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 330, ОСОБА_7 подарував ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по Ѕ частині земельної ділянки № АДРЕСА_8 , площею 0,098 га.

Як вже зазначалося, у ОСОБА_5 наявна ділянка площею 0,0425 га, кадастровий номер НОМЕР_3 ; у ОСОБА_6 наявна земельна ділянка площею 0,0550 га, кадастровий номер НОМЕР_2 .

Якщо додати ці дві площі (0,0425+0,0550), до в сумі дістанемо величину 0,0975 (га).

Тобто площі цих двох ділянок не перевищують значення 0,098 га площі земельної ділянки, яка раніше належала ОСОБА_7 .

Надалі позивачі зазначають, що площі їх земельних (загальний розмір земельної ділянки/фактичний розмір земельної ділянки) не відповідають часткам у будинку. Тобто, для прикладу, якщо ОСОБА_2 є власницею 18/100 будинку, то їй має належати 18/100 від усієї земельної ділянки, а фактична площа земельної ділянки є меншою.

Також зауважують, що згідно архівного витягу № 443/04-01 від 11.08.2015 року, ОСОБА_7 було передано 0,05 га (для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд), та 0,34 га (для ведення особистого підсобного господарства).

В сумі дістаємо величину 0,39 га (а.с. 28, том 3).

Саме тому вони вважають, що ОСОБА_7 і отримав у власність, і розпорядився більшою земельною ділянкою, ніж про ще будо прийняте рішення.

Та й два рішення щодо однієї особи з різними розмірами земельної ділянки є сумнівними.

Проте дана обставина не була доведена належними і допустимими доказами.

Самого рішення, в якому б йшла мова про передачу ОСОБА_7 земельної ділянки площею 0,34 га (для ведення особистого підсобного господарства) не було надано суду.

Оскільки суд не знайшов підстав для визнання недійсним та скасування рішення Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області № 108 від 25.12.1997 року щодо передачі земельної ділянки ОСОБА_7 , то й немає підстав для визнання недійсним Державного акта на право приватної власності землю серії НОМЕР_6 , виданий Корнинською сільською Радою народних депутатів на підставі рішення № 108 від 25 грудня 1997 року, та зареєстрованого в Книзі записів державних актів за № 7106.

Згідно поданої позовної заяви, позивачі просили визнати недійсним договір дарування від 25 грудня 2003 року, посвідчений Омельяненко І.В., приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 2268, оскільки за цим договором, як зазначали позивачі, відбулося дарування земельної ділянки ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Проте, згідно договору дарування від 17.02.2006 року, що був посвідчений Омельяненко І.В., приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 330, ОСОБА_7 подарував ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по Ѕ частині земельної ділянки № АДРЕСА_8 , площею 0,098 га.

Тобто заявлені позивачами позовні вимоги про визнання недійсним договору дарування від 25 грудня 2003 року, посвідченого Омельяненко І.В., приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу, зареєстрованому в реєстрі за № 2268, є безпідставними.

Представник позивача лише у заяві від 30.01.2019 року, яку найменував «про уточнення позовних вимог», але яка по суті містить обгрунтування щодо інших обставин справи, про які раніше не зазначалося, просив про постановлення рішення про визнання недійсним договору дарування від 17.02.2006 року.

В цій же заяві прохальна частина містила й нові позовні вимоги: визнати недійсними державні акти про право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами 020050453 та 020050452.

В даному випадку посилання представника позивача на практику Європейського суду з прав людини, рішення Мікаіл Тюзюн проти Туреччини (від 27.11.2018 року) є безпідставною, адже представник позивача не збільшує/зменшує позовні вимоги в рамках заявленого позову, а фактично змінив підставу та предмет позову, заявив нові позовні вимоги.

І зроблено це було після початку розгляду справи по суті.

Тому, враховуючи, що нові позовні вимоги були заявлені вже після початку розгляду справи по суті, суд не знаходить підстав для їх задоволення.

Представник відповідача зазначає, що відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Предмет спору відсутній, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України необхідно закрити провадження у справі.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, зокрема, якщо відсутній предмет спору.

Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір, на відміну від раніше чинної конституційної норми про те, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Проте поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу зазначеної Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

За наведеного суд дійшов висновку про недоцільність у даному випадку ухвалення рішення про закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, а вважає за правильне постановити рішення у справі з приводу заявлених позовних вимог.

Щодо заяви про застосування строків позовної давності.

Позивачі просять суд про скасування рішення Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області № 108 від 25.12.1997 року щодо передачі земельної ділянки ОСОБА_7 , та про визнання недійсним Державного акта на право приватної власності землю серії НОМЕР_6 , виданий Корнинською сільською Радою народних депутатів на підставі рішення № 108 від 25 грудня 1997 року, та зареєстрованого в Книзі записів державних актів за № 7106.

Очевидним є той факт, що позивачами пропущені строки для звернення до суду з відповідною позовною заявою.

Позивачами у прохальній частині позовної заяви не ставиться питання про поновлення строків позовної давності, та безпосередньо у позові не обґрунтовуються причини пропуску строку з посиланням на норми закону та обставини, які б давали підстави сторонам по справі стверджувати об`єктивність обставин пропуску строку.

Так, ще за життя ОСОБА_8 погодив межі земельної ділянки ОСОБА_7 у розмірі 0,098 га, що стверджується власноручним підписом ОСОБА_8 у технічній документації.

Після смерті ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач ОСОБА_4 - син ОСОБА_8 , постійно користувався відповідною частиною будинку та земельною ділянкою та жодних претензій з 2006 року по день звернення до суду 10.11.2015 року не мав.

На підтвердження фактів вільного користування та розпорядження земельною ділянкою були допитані свідки - сусіди, які підтвердили факт відсутності будь-яких претензій з боку позивача, та в тому числі і його покійного батька, з приводу користування земельною ділянкою ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

Положенням ст. 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Положеннями ст. 258 ЦК України встановлено спеціальну позовну давність; для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю та згідно пункту 5) частини 1 ст. 258 ЦК України, в тому числі для спорів про розірвання договору дарування (стаття 728 цього Кодексу).

Положеннями ч.4 ст.267 ЦК України закріплено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Проте, оскільки в ході розгляду справи не було встановлено, що права позивачів є порушеними, то суд дійшов висновку про необхідність постановлення рішення про відмову у задоволенні позову.

А це у свою чергу унеможливлює прийняття рішення про відмову у позові на підставі ч.4 ст.267 ЦК України.

Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 12, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області про визнання недійсними державних актів про право власності на земельні ділянки та усунення перешкод в користуванні майном - відмовити.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання недійсним Державного акта про право власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору дарування - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Рівненський районний суд Рівненської області протягом 30 днів з дня проголошення, або безпосередньо до Рівненського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивачка: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 )

Позивач: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 )

Позивач: ОСОБА_4 ( АДРЕСА_9 ).

Відповідач: ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 )

Відповідач: ОСОБА_6 ( АДРЕСА_1 )

Відповідач: ОСОБА_7 ( АДРЕСА_1 )

Відповідач: Корнинська сільська рада Рівненського району Рівненської області (вул. Центральна, 41, с. Корнин Рівненського району Рівненської області)

Суддя Красовський О.О.

Повне рішення суду складено 02.06.2019 року