Справа № 159/1159/19 Головуючий у 1 інстанції: Панасюк С. Л.
Провадження № 22-ц/802/738/19 Категорія: 26 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів - Федонюк С.Ю., Киці С.І.,

з участю секретаря - Лимаря Р.С.,

позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» про визнання недійсним договору про відкриття та обслуговування банківського рахунку за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14 травня 2019 року

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом обґрунтовуючи його тим, що між нею та публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приват Банк»(далі-ПАТ КБ «Приват Банк») укладено кредитний договір № VOKVGA від 04.09.2008 року, згідно якого відповідач зобов`язався надати позивачу кредитні кошти на строк з 04.09.2008 року по 04.09.2018 року включно у вигляді непоновлюваної лінії у розмірі 23426,12 доларів США зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,25 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00 % виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 4,08 % різних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.7.2 договору. Пунктом 8.2 кредитного договору передбачено, що для виконання договору банк відкриває позичальнику рахунок № НОМЕР_1 для зарахування спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсотків, винагород та інших платежів. Позивач вважає, що відповідач взявши на себе зобов`язання відкрити вказаний рахунок, взяв тим самим зобов`язання укласти з ним договір на відкриття та обслуговування такого рахунку. Оскільки такий договір позивачу на сьогодні не вручений, його номер, дата, місяць та рік укладання невідомі, а тому, просить суд визнати недійсним договір про відкриття та обслуговування банківського рахунку № НОМЕР_1 .

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14 травня 2019 року в позові ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приват Банк» про визнання недійсним договору про відкриття та обслуговування банківського рахунку відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи просила це рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу передставник відповідача вважає апеляційну скаргу безпідставною та такою, що не підлягає до задоводення, просить відмовити в її задоволені, а рішення залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення позивача, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 04.09.2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір №VOKVGA за умовами якого відповідач надав позивачеві кредитні кошти у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 23426,12 доларів США, з яких кошти в сумі 20856,92 долари США на споживчі цілі, з них: 20000 доларів США на споживчі цілі шляхом видачі готівки через касу та 600 доларів США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 154,15 доларів США - для сплати страхового платежу страхування майна за договором страхування майна на перший рік дії кредиту, 102,77 доларів США - для сплати особистого страхування за договором особистого страхування на перший рік дії кредиту, а також у розмірі 2569,20 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п.2.1.3.,2.2.7. даного Договору зі сплатою за користування Кредитом відсотків в розмірі 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 3,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 4,08% річних від суми зарезервованих ресурсів винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 7.2. даного Договору.

Пунктом 8.2 кредитного договору передбачено, що для виконання договору банк відкриває позичальнику рахунок № НОМЕР_1 для зарахування коштів спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та інших платежам.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до статті 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 4 ЦПК України, якими встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. При цьому, захист суб`єктивних цивільних прав здійснюється в межах правовідносин, які виникли між сторонами.

Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом ч. 1 та ч. 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Одночасно слід зазначити, що предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Предметом позову у цій справі є заявлена вимога про визнання недійсним договору про відкриття та обслуговування банківського рахунку № НОМЕР_1 укладеного між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «Приватбанк».

Підставою позову позивач зазначає порушення відповідачем визначеного ст.ст. 1067-1068 ЦК України порядку укладення договору банківського рахунку, Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої Постановою Правління Національного банку України 2.11.2003 N 492.

Таким чином, предметом спору як об`єктом спірних правовідносин у цій справі є договір банківського рахунку № НОМЕР_1 .

Проте, як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи між позивачем ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «Приватбанк» договір про відкриття та обслуговування банківського рахунку № НОМЕР_1 не укладався, оскільки пунктом 8.2. кредитного договору №VOKVGA було передбачено відкриття позичальникові рахунку № НОМЕР_1 , на який фактично погашався кредит позивачем та зараховувались кошти та призначений виключно для погашення заборгованості за кредитним договором.

З урахуванням наведеного, встановивши відсутність укладеного між сторонами договору на відкриття та обслуговування рахунку № НОМЕР_1 суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи позивача щодо порушення банком при видачі кредитних коштів Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунку у національній та іноземній валютах, затвердженої Постановою Правління Національного банку України 2.11.2003 N 492(далі - Інструкція) не приймаються судом до уваги з огляду на таке.

Відповідно до Інструкції, в редакції яка діяла на час укладання Кредитного договору, ця Інструкція регулює правовідносини, що виникають під час відкриття банками, їх відокремленими структурними підрозділами, які здійснюють банківську діяльність від імені банку (далі - банки), поточних і вкладних (депозитних) рахунків у національній та іноземних валютах суб`єктам господарювання, фізичним особам, іноземним представництвам, нерезидентам-інвесторам, виборчим блокам політичних партій (далі - клієнти) (п. 1.1. Інструкції).

Отже, вищезазначена Інструкція регулює порядок відкриття банками поточних і вкладних (депозитних) рахунків у національній та іноземних, а не порядок надання банками кредитів, а тому посилання на її положення позивачем є необґрунтованими і вона у даному випадку не підлягає застосуванню.

Судом також відхиляються доводи скаржника щодо незаконності ухвали Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 29 березня 2019 року про витребування доказів, оскільки вона постановлена у відповідності до вимог ст. 84 ЦПК України з наведенням мотивів з яких суд виходив при частковому задоволенні клопотання позивача з врахуванням предмету спору.

Посилання скаржника на правові позиції, викладені в постановах Верховного Суду у справах № 520/14809/14-ц, № 826/1476/15, № 922/2224/18, № 826/10945/15, № 826/1401/16, № 826/20307/14, № 910/21864/16 колегія суддів вважає безпідставними з огляду на неподібність правовідносин у зазначених справах та у цій справі № 159/1159/19.

Зміст оскаржуваного судового рішення та доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні, а тому апеляційну скаргу залишає без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14 травня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді