Справа № 130/1362/17
Провадження № 22-ц/801/827/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сенько Л. Ю.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2019 рокуСправа № 130/1362/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),

суддів Сала Т. Б., Шемети Т. М.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Відкрите акціонерне товариства «Жмеринський завод «Сектор»», в особі арбітражного керуючого (ліквідатора) Сокольвака Михайла Васильовича, про стягнення моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області у складі судді Сенько Л. Ю. від 05 лютого 2019 року (повний текст рішення складено 08 лютого 2019 року),

встановив:

14 червня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом, за яким просив стягнути з арбітражного керуючого Лещенка А. М. 100000 грн 00 к. у відшкодування моральної шкоди за навмисну невиплату йому заробітної плати.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що арбітражний керуючий Лещенко А. М. під час виконання ним повноважень ліквідатора Відкритого акціонерного товариства «Жмеринський завод «Сектор»» (далі ВАТ «Жмеринський завод «Сектор») допустив порушення черговості задоволення вимог кредиторів боржника в частині не задоволення вимог кредитора ОСОБА_1 по заробітній платі на суму 6808 грн 05 к., як вимог другої черги, в той час коли ним було спрямовано кошти на часткове задоволення вимог кредиторів третьої черги на загальну суму 84766 грн 71 к. 07 червня 2016 року ухвалою Господарського суду Вінницької області, залишеною без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 18 листопада 2016 року та постановою Вищого господарського суду України від 28 лютого 2017 року, визнано незаконними дії арбітражного керуючого Лещенка А. М. під час виконання ним повноважень ліквідатора ВАТ «Жмеринський завод «Сектор» стосовно порушення черговості задоволення вимог кредиторів боржника в частині незадоволення вимог кредитора по заробітній платі ОСОБА_1 .

Незаконними діями відповідача йому завдано моральної шкоди, яка полягає у погіршенні якості та рівня життя, тривалих негативних переживаннях у зв`язку із невиконанням судового рішення, необхідності значних додаткових зусиль для відновлення порушеного права.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 05 лютого року позов задоволено частково. Стягнуто з колишнього арбітражного керуючого (ліквідатора) ВАТ «Жмеринський завод «Сектор» ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5000 грн 00 к. у відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання про судові витрати у справі.

Задовольняючи позов суд першої інстанції з посиланням на приписи статті 1166 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) виходив із того, що незаконність дій арбітражного керуючого (ліквідатора) Лещенка А.М. під час виконання ним повноважень ліквідатора боржника у справі №5/530-03 стосовно порушення черговості задоволення вимог кредиторів боржника в частині незадоволення вимог кредитора по заробітній платі ОСОБА_1 доведена судовими рішеннями, постановленим в порядку господарського судочинства. Заперечення представника відповідача адвоката Кудельського А. А. про те, що ОСОБА_2 не може відповідати за цим позовом, а також щодо пропуску позивачем строку на звернення до суду суд відхилив, тому що вважав, що між ОСОБА_1 та відповідачем арбітражним керуючим (ліквідатором) ВАТ «Жмеринський завод «Сектор» ОСОБА_2 . існує спір щодо стягнення моральної шкоди за неправомірні дії відносно позивача, а тому ці відносини не регулюються нормами трудового законодавства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у позові.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково вважав доведеною вину арбітражного керуючого Лещенка А. М. у невиплаті ОСОБА_1 заробітної плати через порушення черговості задоволення вимог кредиторів боржника задоволення вимог кредиторів третьої черги за наявності незадоволених вимог кредитора другої черги ОСОБА_1 , тому що його вимоги, як спірні вимоги по заробітній платі були включені до реєстру вимог кредиторів ухвалою суду від 09 лютого 2006 року, тоді як вимоги кредиторів третьої черги задовольнялись ліквідатором у 2005 році. Ця обставина встановлена у постанові Вищого господарського суду України від 07 липня 2015 року у справі № 5/530-03. Звертав увагу, що позивачем не надано жодних доказів, на підставі яких суд міг зробити висновок про розмір грошового відшкодування моральної шкоди, а також на те, що він як ліквідатор ВАТ «Жмеринський завод «Сектор» не мав повноважень самостійно, без рішення комітету кредиторів приймати рішення про зміну черговості та внесення вимог позивача в реєстр кредиторів.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, за яким просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Частини перша та друга статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачають, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, суд розглядає справу та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає з огляду на таке.

Звертаючись до суду позивач обґрунтовував заподіяння йому моральної шкоди порушенням арбітражним керуючим ОСОБА_2 його трудових прав, зокрема права на оплату праці, під час виконання ним повноважень ліквідатора ВАТ «Жмеринський завод «Сектор» шляхом порушення черговості задоволення вимог кредиторів боржника в частині незадоволення вимог кредитора по заробітній платі ОСОБА_1 на суму 6808 грн 05 к., як вимог другої черги, в той час коли ним було спрямовано кошти на часткове задоволення вимог кредиторів третьої черги на загальну суму 84766 грн 71 к.

Диспозитивність цивільного процесу визначено серед основних засад цивільного судочинства (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Частина третя статті 13 ЦПК України надає учаснику справи право розпоряджатись своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

При цьому право визначати предмет позову належить виключно позивачеві (пункт 4 частини третьої статті 175 ЦПК України, пункт 3 частини другої статті 119 ЦПК України у редакції, яка діяла на час звернення ОСОБА_1 з позовом), йому ж належало й право змінити його шляхом подання письмової заяви до початку розгляду справи по суті (частина друга статті 31 ЦПК України у тій же редакції).

Предмет позову це матеріально правова вимога позивача до відповідача, яка повинна мати правовий характер, тобто повинна бути урегульована нормами матеріального права.

Предмет позову характеризується певним змістом, а в багатьох випадках і окремим об`єктом, тому необхідно розрізняти предмет позову в його безпосередньому розумінні як правовідносин від матеріального об`єкта або матеріального предмета позову.

Визначаючи предмет позову ОСОБА_1 вказував, що моральна шкода завдана йому саме порушенням відповідачем його трудових прав, на цьому ж він наполягав у своїх запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу про відкриття провадження у справі (Т. 1 а. с. 79 82). З того, що спір між сторонами виник з приводу порушення трудових прав позивача в ході процедури ліквідації підприємства банкрута виходив Апеляційний суд Вінницької області у своїй ухвалі від 15 серпня 2017 року, якою апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, а ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 16 червня 2017 року про відкриття провадження у справі залишено без змін.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що між сторонами виникли деліктні правовідносини, що регулюються загальними нормами ЦК України, при цьому як на правову норму, яка підлягає застосуванню до них послався на статтю 1166 ЦК України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, а не статтю 1167, якою урегульовано підстави відповідальності за завдану моральну шкоду.

Натомість, відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням трудових прав працівника урегульовано статтею 237-1 Кодексу законів про працю України, на яку і посилався позивач як на правову підставу позову.

Частина перша цієї статті встановлює, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Отже, у разі порушення трудових прав працівника, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, відповідальність за заподіяну моральну шкоду несе саме власник або уповноважена ним особа.

Відповідно до частини другої статті 4 Закону України № 2343-ХІІ від 14 травня 1992 року «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі Закон № 2343-ХІІ) арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) з моменту винесення ухвали (постанови) про призначення його арбітражним керуючим (розпорядником майна, керуючим санацією, ліквідатором) до моменту припинення здійснення ним повноважень прирівнюється до службової особи підприємства боржника.

Статті 112 114 Закон № 2343-ХІІ встановлюють підстави та порядок припинення повноважень арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

Як видно зі змісту позовної заяви на час звернення ОСОБА_1 з позовом повноваження арбітражного керуючого Лещенка А. М. як ліквідатора ВАТ «Жмеринський завод «Сектор» були припинені. Такі повноваження здійснював арбітражний керуючий Сокольвак М. В., який зазначений у позовній заяві третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Оскільки на час розгляду справи арбітражний керуючий Лещенко А. М. припинив здійснення повноважень ліквідатора ВАТ «Жмеринський завод «Сектор», тобто службової особи підприємства боржника, а тому не міг відповідати за вимогами колишнього працівника цього підприємства про відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням законодавства про працю.

Крім того, згідно з частиною першою статті 107 Закону № 2343-ХІІ арбітражні керуючі (розпорядники майна, керуючі санацією, ліквідатори) несуть за свої дії та заподіяну третім особам шкоду цивільно-правову, адміністративну, дисциплінарну та кримінальну відповідальність у порядку та обсягах, встановлених законом.

Статтею 111 Закону № 2343-ХІІ визначено, що шкода, заподіяна особі внаслідок незаконних дій арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), відшкодовується відповідно до закону.

Шкода, заподіяна особі внаслідок неумисних дій або помилки арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), відшкодовується за рахунок страхової виплати.

Шкода, заподіяна особі внаслідок умисних дій чи бездіяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), відшкодовується арбітражним керуючим (розпорядником майна, керуючим санацією, ліквідатором).

Тобто, відповідальність за шкоду, завдану потерпілому, арбітражний керуючий може нести лише у випадку її заподіяння внаслідок його умисних дій чи бездіяльності.

У такому разі позивач повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону (наприклад, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі статтей Розділу ХVII Кримінального кодексу України (злочини у сфері службової діяльності та професійної діяльності, пов`язаної з наданням публічних послуг); вирок суду; докази накладення дисциплінарного стягнення на арбітражного керуючого відповідно до статті 109 Закону № 2343-ХІІ.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у позові.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 05 лютого 2019 року скасувати.

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Відкрите акціонерне товариства «Жмеринський завод «Сектор»», в особі арбітражного керуючого (ліквідатора) Сокольвака Михайла Васильовича, про стягнення моральної шкоди відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий підпис О. С. Панасюк

Судді: підпис Т. Б. Сало

підпис Т. М. Шемета

Згідно з оригіналом О. С. Панасюк