Дата документу 16.07.2019 Справа № 322/1068/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 322/1068/18 Головуючий у 1-й інстанції: Шиш А.Б.
провадження № 22-ц/807/1855/19 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Крилової О.В.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 22 лютого 2019 року за позовною заявою Управління соціального захисту населення Шевченківської районної у місті Дніпрі ради, правонаступником якого є Центральне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради, до ОСОБА_1 про стягнення надміру нарахованих сум допомоги при народженні дитини,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року Управління соціального захисту населення Шевченківської районної у місті Дніпрі ради звернулося з позовом до суду про стягнення надміру нарахованих сум допомоги при народженні дитини в розмірі 24940 грн., оскільки відповідачу була нарахована та сплачувалась вказана допомога одночасно за двома заявами, одну з яких подано в електронному вигляді, іншу - у паперовому із зазначенням різних адрес місця мешкання, які різнились за номером квартири.

Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 22 лютого 2019 року позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність і необґрунтованість, порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повному обсязі.

Відзиву на апеляційну скаргу позивачем не надано, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи у відповідності до вимог ч. 3 статті 360 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, розгляд справи

здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із ст. 274 ч. 1, п.1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, даний спір за визначеними статтею 274 ЦПК України критеріями відноситься до категорії малозначних.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 15 травня 2019р. відкрито апеляційне провадження за скаргою ОСОБА_1 .

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 04 червня 2019р. апеляційний розгляд призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 14 червня 2019р. у зв`язку припиненням діяльності юридичної особи - Управління соціального захисту населення Шевченківської районної у місті Дніпрі ради шляхом його приєднання до Центрального УПСЗН Дніпровської міської ради згідно з рішенням Дніпровського міської ради від 23.01.2019р № 40/40 «Про внесення змін до рішень міської ради та її виконавчих органів, граничної чисельності працівників міської ради та її виконавчих органів» та Шевченківської районної ради у м. Дніпрі ради № 5 від 14.02.2019р. «Про припинення виконавчого органу юридичної особи - Управління соціального захисту населення Шевченківської районної у місті Дніпрі ради шляхом приєднання до Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради» замінено позивача з УПСЗН Шевченківської районної у м. Дніпрі ради на його правонаступника - Центральне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради ( а.с. 100).

Судом встановлено, що на підставі електронної заяви ОСОБА_1 від 23 серпня 2016 року їй була призначена державна соціальна допомога при народженні дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01 серпня 2016 року по 31 серпня 2019 року, за фактичним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

25 серпня 2016 року ОСОБА_1 повторно подала до управління заяву про призначення державної соціальної допомоги при народженні вищевказаної дитини, але за іншим фактичним місцем проживання: АДРЕСА_2 , згідно якої їй також була призначена державна соціальна допомога при народженні вказаної дитини, з 01 серпня 2016 року по 31 серпня 2019 року.

Таким чином, ОСОБА_1 було подвійно призначено допомогу при народженні дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що призвело до подвійної виплати допомоги на дитину, тобто ОСОБА_1 були надміру виплачені бюджетні кошти за період з 01 серпня 2016 року по 30 квітня 2018 року у сумі 27 520 гривень.

Рішенням Управління соціального захисту населення Шевченківської районної у місті Дніпрі ради від 15 березня 2017 року виплата допомоги при народженні дитини ОСОБА_1 була припинена у зв`язку із тим, що остання не проживає за вказаною в заяві від 23 серпня 2016 року про призначення допомоги при народженні дитини адресою, а також не зареєстрована у Шевченківському районні міста Дніпра.

Вказане рішення відповідачем у встановленому законом порядку оскаржено не було та

є чинним.

Також відповідачу було встановлено місячний термін для повернення надміру виплачених бюджетних коштів у вищевказаній сумі, починаючи з 17 квітня 2018 року. Як вбачається із відзиву відповідача, вказане повідомлення нею було отримане 23 квітня 2018 року.

Відповідачем ОСОБА_1 було частково повернуто надміру нараховані бюджетні кошти, в сумі 2580 гривень, та залишок переплачених коштів відповідачу складає 24 940 гривень, яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь у зв`язку з відмовою відповідача добровільно повернути цю суму.

Задовольняючи позовну заяву та стягуючи з відповідача на користь позивача надмірно сплачену соціальну допомогу при народженні дитини, суд виходив із того, що дії відповідача щодо отримання у подвійному розмірі цієї допомоги були неправомірними, а тому у відповідності до положень ст.ст. 1212, 1215 ЦПК України вона підлягає поверненню, оскільки виплачена за рахунок бюджетних коштів.

В апеляційній скарзі відповідач наголошує на тому, що в її діях не мається неправомірності, та суд в цій частині припустився неповноти, не дослідивши підстав подання нею двох заяв із вказівкою різних номерів квартир. Вказує, що це було викликано тим, що електронна заява не була прийнята адресатом, а тому вона вимушена була подати другу заяву у паперовій формі. Зазначення неправильного номеру квартиру в електронній формі заяви - замість № 913 вказано № 13 сталося через западання клавіатури. Також вказує, що їй належало до сплати за законом допомоги при народженні дитини в сумі 41 280 грн., а їй виплачено - 43860 грн., тому вважає, що, сплативши різницю в сумі 2 580 грн. позивачу, вона не має перед останнім заборгованості.

Дослідивши вказані доводи скарги та оскаржуване рішення суду в їх межах, колегія вважає, що скарга не підлягає задоволенню за такими підставами.

Згідно з положеннями статті 1 ЗУ «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» N 2811-XII від 21.11.1992, громадяни України, в сім`ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Статтею 3 вказаного закону визначені види такої допомоги, серед яких мається допомога, що виплачується при народженні дитини.

У відповідності до ч. 1 статті 5 цього закону, всі види державної допомоги сім`ям з дітьми, крім допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами жінкам, зазначеним у частині другій статті 4 цього Закону, призначають і виплачують органи соціального захисту населення за місцем проживання батьків (усиновлювачів, опікуна, піклувальника).

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" та п. 10 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751, допомога при народженні дитини надається одному з батьків дитини, опікуну, які постійно проживають разом з дитиною, з метою створення належних умов для її повноцінного утримання та виховання.

Згідно зі статтею 11 вказаного закону, для призначення допомоги при народженні дитини до органу праці та соціального захисту населення за умови пред`явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини.

Стаття 12 законуN 2811-XII визначає розмір допомоги при народженні дитини.

Так, нею визначено, що допомога при народженні дитини призначається у розмірі 41280 гривень. Виплата допомоги здійснюється одноразово у сумі 10320 гривень, решта суми допомоги виплачується протягом наступних 36 місяців рівними частинами у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Положення про проведення перевірок цільового використання бюджетних асигнувань передбачених для надання населенню субсидій та адресної соціальної допомоги, Методики обчислення сукупного доходу сім`ї для всіх видів соціальної допомоги та Положення про соціального інспектора управління соціального захисту населення соціальними інспекторами Управління соціального захисту населення Шевченківської районної у місті Дніпрі ради була проведена вибіркова перевірка отримувачів допомоги.

Під час перевірки було виявлено, що за заявами відповідача ОСОБА_1 їй було подвійно призначено допомогу при народженні однієї дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що призвело до подвійної виплати допомоги на дитину, внаслідок чого ОСОБА_1 були надміру виплачені бюджетні кошти за період з 01 серпня 2016 року по 30 квітня 2018 року, в сумі 27520 гривень.

Стягуючи надміру сплачену суму допомоги у розмірі 24 940 грн., за вирахуванням повернутих добровільно відповідачем 2580 грн., суд послався на вимоги статей 1212, 1215 ЦПК України.

Апелянт зазначає, що судом неправильно застосовані положення статті 1215 ЦПК України, оскільки у неї не можна витребувати соціальну допомогу, оскільки з її боку неправомірних дій не мається, а також не мається і рахункової помилки позивача.

Статтею 1215 ЦК України передбачено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата передбачено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Суд вважав, що рахункової помилки дійсно не було з боку позивача. Натомість, вважав, що відповідач саме внаслідок неправомірних дій, які полягали у поданні двох різних за змістом заяв про надання державної допомоги, отримала її подвійний розмір.

Колегія погоджується з цими висновками, оскільки допомога матері при народженні дитини встановлена у певному розмірі та підлягає виплаті за певною схемою, надається саме тим органом соціального захисту, який знаходиться за місцем мешкання, в даному випадку, матері з дитиною.

Сама відповідач ОСОБА_1 не заперечувала, що подала дві заяви, а також не заперечувала, що зазначила в них різні квартири за однією адресою, але вказувала, що це є технічною помилкою з її боку.

Вказувала, що розуміла, що отримує збільшений розмір допомоги та зверталась з цього питання після припинення їй виплат до УПСЗН в телефонному режимі, що слідує з поданої нею 03.05.2018р. заяви на адресу позивача (.а.с 41).

З цієї ж заяви встановлено, що особисто ОСОБА_1 зазначає своєю адресою: АДРЕСА_3 , та ця адреса не охоплюється територіально сферою позивача.

Як у вказаній заяві позивачу, так і в апеляційній скарзі, відповідач вважає, що вона має право на отримання суми допомоги при народженні дитини у розмірі 41 280 грн., а тому має сплатити лише різницю між отриманою фактично сумою допомоги у розмірі 43 860 грн., та належною їй по закону, що нею і було зроблено.

Проте такі ствердження відповідача є помилковими, оскільки бюджетні кошти носять цілеспрямований і адресний характер та надаються на підставі певних документів, та їх витрати обліковуватись і мають бути обґрунтовано підтвердженими.

Отже, допомога має надаватись тільки певним управлінням соціального захисту, який розташований за місцем мешкання отримувача певного виду соціальної допомоги.

Між тим, відповідач отримувала від позивача подвійну допомогу за народження однієї тієї ж дитини та за один і той же період, яка спрямовувалась їй згідно з двома її заява та за двома різними адресами, у одній з яких вона не мешкає. Така ситуація склалась саме через дії відповідача, яка бачила і розуміла, що отримує допомогу у завищеному розмірі, але жодної з заяв не відкликала, про ці обставини орган соціального захисту не попередила, доки такі обставини не були встановлені перевіркою позивача.

А тому отримання подвійної суми допомоги за один і той же період на одну дитину суперечить положенням спеціального закону № N 2811-XII, та не може бути підставою для зарахування зайво сплачених сум за попередній період в рахунок наступних майбутніх платежів. До того ж, відповідач сама вказує, що у травні 2018р. вже не мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , а надає в особистій заяві іншу адресу свого місця мешкання: АДРЕСА_3 .

Зважаючи на вказане, колегія визнає апеляційну скаргу необґрунтованою, а тому у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України залишає її без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 22 лютого 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Постанова прийнята, складена та підписана 16 липня 2019 року.

Головуючий:

Судді: