Справа № 577/929/19
Провадження № 2/577/603/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" липня 2019 р.

Конотопський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Гетьмана В.В.,

при секретарі Лиховоз Л.І.,

представника позивача Рудейчук Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Конотоп справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Конотопської міської ради, третя особа КП Конотопське МБТІ про виділ частки майна, що є у спільній частковій власності,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаним позовом та просить виділити їй в натурі кв. АДРЕСА_1 , визнавши за нею право власності на вказане майно, припинивши право власності на 13/1000 ч. зазначеного житла. Вимоги обґрунтовує тим, що 13/1000 ч. буд. АДРЕСА_2 , належить їй. При продажі житла з`ясувалось, що право власності оформлено не на квартиру, а на 13/1000 ч. всього будинку. 18.02.2019 р. звернулась до виконавчого комітету Конотопської міської ради про виділення в натурі як одиницю частки в житловому будинку, але отримала відмову, оскільки останні не мають на це повноважень. 19.02.2019 р. звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно, однак знову отримала відмову, оскільки згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.06.2006 р. їй належить 13/1000 ч. буд. АДРЕСА_3 . А згідно відомостей з Реєстру прав на нерухоме майно, вона є власником 13/1000 ч. квартири. КП Конотопське МБТІ виготовлено технічний паспорт на кв. АДРЕСА_1 , а згідно довідки-характеристики КП Конотопське МБТІ вона є власником 13/1000 ч. будинку. Розпорядитися своїм майном немає можливості, що і змусило звернутися до суду.

ОСОБА_1 , її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити, фактично пославшись на вищевикладені обставини.

Представник відповідача Конотопської міської ради в судове засідання не з`явився, надали письмову заяви з проханням розглянути справу в їх відсутність, при ухваленні рішення покладаються на розсуд суду.

Представник третьої особи КП Конотопське МБТІ в судове засідання не з`явився, надали письмову заяви з проханням розглянути справу в їх відсутність, при ухваленні рішення покладаються на розсуд суду.

Встановлено судом, що 13/1000 ч. буд. АДРЕСА_2 отримана позивачем у порядку спадкування і зареєстрована в реєстрі прав власності, як частка будинку (а.с.5-6, 9-11).

Згідно відповіді відділ містобудування та архітектури Конотопської міської ради відмовив ОСОБА_1 у переведенні частини житлового будинку в окремий об`єкт нерухомого майна за адресою АДРЕСА_2 з підстав відсутності таких повноважень і запропонував звернутися до суду (а.с.13).

Державний реєстратор прав на нерухоме майно відмовив позивачу у державній реєстрації права власності: приватна квартира, що розташована АДРЕСА_2 у зв`язку з тим, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом заявник є власником 13/1000 житлового будинку, а згідно Реєстру прав власності на нерухоме майно власником 13/1000 квартири (а.с. 7).

Отже, фактично мова ведеться про перереєстрацію права власності з частки будинку на окрему квартиру з приводу чого, в порядку досудового врегулювання, позивач звернувся до компетентного органу на підставі відмови якого подав позов до суду про захист права власності, яке відповідачем не оспорюється.

Відповідно до статей 316, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об?єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

За нормою ст.328 ЦК право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За приписом ч.2 п.2 ст.331 ЦК якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише в ст.ст. 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з решти незаборонених законом підстав, зокрема з правочинів (ст.328 ЦК). Ст. 392 ЦК, в якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача таке право, набуте раніше на законних підставах.

Підстави припинення права власності визначені у ст.346 ЦК за нормою якої право власності припиняється у разі:

1) відчуження власником свого майна;

2) відмови власника від права власності;

3) припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі;

4) знищення майна;

5) викупу пам`яток історії та культури;

6) викупу земельної ділянки у зв`язку із суспільною необхідністю;

7) викупу нерухомого майна у зв`язку з викупом з метою суспільної необхідності земельної ділянки, на якій воно розміщене;

8) звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника;

9) реквізиції;

10) конфіскації;

11) припинення юридичної особи чи смерті власника.

Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом.

У ст.2 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі Закон) терміни вживаються в такому значенні, зокрема державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Статтею 6 Закону визначено, що організаційну систему державної реєстрації прав становлять:

1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи;

2) суб`єкти державної реєстрації прав:

виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації;

акредитовані суб`єкти;

3) державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори).

Згідно ст. 9 Закону до повноважень суб`єктів державної реєстрації прав належить:

1) забезпечення:

проведення державної реєстрації прав;

ведення Державного реєстру прав;

взяття на облік безхазяйного нерухомого майна;

формування та ведення реєстраційних справ;

2) здійснення інших повноважень, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

2. Акредитовані суб`єкти можуть здійснювати визначені у частині першій цієї статті повноваження в повному обсязі або здійснювати їх виключно в частині забезпечення прийняття та видачі документів у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на підставі договору з суб`єктом державної реєстрації прав та/або нотаріусом.

Відповідно до ст.10 Закону державним реєстратором є:

1) громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав;

2) нотаріус;

3) державний виконавець, приватний виконавець - у разі державної реєстрації обтяжень, накладених під час примусового виконання рішень відповідно до закону, а також у разі державної реєстрації припинення іпотеки у зв`язку з придбанням (передачею) за результатом прилюдних торгів (аукціонів) нерухомого майна, що є предметом іпотеки.

У статті 26 Закону визначений порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування.

Так, записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

У разі зміни ідентифікаційних даних суб`єкта права, визначення часток у праві спільної власності чи їх зміни, зміни суб`єкта управління об`єктами державної власності, відомостей про об`єкт нерухомого майна, у тому числі зміни його технічних характеристик, виявлення технічної помилки в записах Державного реєстру прав чи документах, виданих за допомогою програмних засобів ведення цього реєстру (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), за заявою власника чи іншого правонабувача, обтяжувача, а також у випадку, передбаченому підпунктом "в" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, вносяться зміни до записів Державного реєстру прав.

У разі якщо помилка в реєстрі впливає на права третіх осіб, зміни до Державного реєстру прав вносяться на підставі відповідного рішення суду.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, зокрема, якщо відсутній предмет спору.

Відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір, на відміну від раніше чинної конституційної норми про те, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Виходячи з підходу Європейського суду з прав людини про тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) таке поняття має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Отже, суд приходить до висновку, що у даному випадку позивач фактично просить суд замінити уповноважений на те орган, у даному випадку державного реєстратора прав на нерухоме майно, і замість нього ухвалити рішення яким перереєструвати право власності з частки будинку на окрему квартиру. В той же час, останнім у своїй відмові роз`яснено ОСОБА_1 право оскаржити його відповідно до законодавства (а.с. 7). Тобто, у даному випадку відсутній спір про право між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обгрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Керуючись ст.ст. 316, 321, 328, 346, 357, 358 ЦК України, ст. ст. 2, 10-13, 76-81, 141, 255 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Конотопської міської ради, третя особа КП Конотопське МБТІ про виділ частки майна, що є у спільній частковій власності внаслідок відсутності предмета спору.

Повернути ОСОБА_1 судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Конотопський міськрайонний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня складання.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання АДРЕСА_4 , зареєстрована АДРЕСА_5 , і/н: НОМЕР_1 .

Представник позивача ОСОБА_2 , юридична адреса АДРЕСА_6

Відповідач Конотопська міська рада, юридична адреса АДРЕСА_6 . пр. Миру, 8.

Третя особа КП Конотопське МБТІ, юридична адреса м. Конотоп вул. Садова, 14.

Повний текст ухвали суду складено 23 липня 2019 року.

СуддяВ. В. Гетьман