Номер провадження: 22-ц/813/1531/19
Номер справи місцевого суду: 520/3271/16-ц
Головуючий у першій інстанції Калашнікова О.І.
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2019 року м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Ващенко Л.Г.

суддів - Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.

за участі секретаря - Чепрас А.І.

з участю: позивача ОСОБА_1 і його представників, представника відповідачки ОСОБА_3.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 31 травня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про збільшення частки у справі спільної часткової власності та визнання права власності, за зустрічним позовом ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції)

23.03.2016 року ОСОБА_2 звернувся із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , і, остаточно уточнивши позов, просив збільшити його частку у праві спільної часткової власності на домоволодіння АДРЕСА_1 із врахуванням добудованих прибудов літ. «А1», «а2,а3,а5», гаража літ. «Р», яка дорівнює 43/100 часток домоволодіння та визнати за ним право власності на 43/100 часток у домоволодінні АДРЕСА_1 із врахуванням добудованих ним прибудов, вказаних у технічних паспортах, виготовленим комунальним підприємством «Міське бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради» від 16.09.2014 року та від 28.07.2016 року під літ. «А1», «а2,а3,а5», гараж літ. «Р».

Позов обґрунтовано наступним.

На підставі договору на право забудови від 1946 року, ОСОБА_5 , дідусь позивача ОСОБА_2 , побудував житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . Після прийняття будинка в експлуатацію у 1966 році, до будинку добудовувались прибудови, після чого загальна площа будинку збільшилась до 107,3 м2.

Після смерті дідуся ОСОБА_5 у 1986 році відкрилась спадщина на 7/18 частини житлового будинку із господарськими спорудами по АДРЕСА_1 . Спадщину за заповітом прийняли у рівних частках ОСОБА_4 і ОСОБА_6 (мати позивача), при цьому, свідоцтво на самочинно зведені прибудови літ. «А», «а1, а2,а4», тамбур, сарай, літня кухня і гараж не видавалось.

У 1991 році померла ОСОБА_7 (бабуся позивача) і після її смерті відкрилась спадщина на 11/18 частин житлового будинку із господарськими спорудами по АДРЕСА_1 . Спадкоємцями після смерті ОСОБА_7 були її діти - ОСОБА_6 (мати позивача) і ОСОБА_3 . До свідоцтва про право на спадкування не були включені на той час самочинні прибудови і гараж.

У 1997 році померла ОСОБА_6 , мати позивача, і після її смерті відкрилась спадщина Ѕ частину житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 . Право на спадкування після смерті ОСОБА_6 за заповітом оформили у рівних частках її діти, позивач ОСОБА_2 і його брат ОСОБА_5 . У свідоцтві про право на спадщину за заповітом від 23.04.1998 року міститься запис про те, що на самочинно збудовані споруди гараж «Р», сараї, вбиральня, душ, прибудови «А1», «а1,а2,а3,а4,а5» свідоцтво не видавалось.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 03.02.2003 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про поділ домоволодіння у натурі за ОСОБА_2 визнано право власності на 13/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 . З ОСОБА_4 та ОСОБА_3 стягнуто на користь ОСОБА_2 - 5 825 гривень вартість 12/100 частин домоволодіння, що складало різницю вартості між ідеальною та реальною часткою ОСОБА_2 у спільній власності на домоволодіння.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17.07.2007 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про виділ частки та визнання права власності, за ОСОБА_3 і ОСОБА_4 визнано право власності на 65/100 частин домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25.04.2013 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про визначення порядку користування земельною ділянкою та зобов`язання не перешкоджати у користуванні земельною ділянкою визначено порядок користування земельною ділянкою АДРЕСА_1 . Відповідно до часток співвласників, суд виділив у користування: ОСОБА_3 і ОСОБА_4 земельну ділянку в складі двох частин розміром 350 м2 та 313,5 м2, ОСОБА_2 земельну ділянку розміром 139 м2 і ОСОБА_5 земельні ділянки розміром 110 м2 та 156,5 м2. Земельну ділянку площею 3,0 м2 між ділянками співвласників ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишено у спільному користуванні. Межі земельних ділянок визначені відповідно до додатка другого висновку № 1271/23 судової будівельно-технічної експертизи від 28.01.2013 року, яка є невід`ємною частиною зазначеного рішення. Суд зобов`язав ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_3 і ОСОБА_4 у користуванні земельними ділянками площею 350 м2 та 313,5 м2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов ОСОБА_2 обґрунтував тим, що у будинку АДРЕСА_1 він проживає з дня народження, іншого житла не має і для покращення житлових умов своєї сім`ї, з дозволу діла ОСОБА_5 , на земельній ділянці по АДРЕСА_1 у період з 1976 - 1991 роки він своїми силами і за свій рахунок побудував прибудову до житлового будинку літ. «А», яка складається з двох кімнат, прибудови «а2,а3,а5», де обладнані житлова кімната, кухня, столова, санвузол, 2 коридори, комора, а також гараж літ. «Р».

Відповідачі ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 позов ОСОБА_2 не визнали і звернулись із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на будівельні матеріали від гаражу під літ. «Р» у рівних частках за ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 і визнання права власності на прибудови у житловому будинку під літ. 3-1,3-2,3-3,3-4 в рівних частках за ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ..

Зустрічний позов обґрунтовано тим, що спірні прибудови і гараж літ. «Р» на земельній ділянці по АДРЕСА_1 будувались без дозвільних документів первісним забудовником і власником будинку ОСОБА_5 за участі та допомоги усіх членів сім`ї ОСОБА_8 . Тому ці прибудови входять до складу спадщини, яка відкрилась після смерті діда ОСОБА_5 у 1986 році. Крім того, після визначення порядку користування земельною ділянкою між співвласниками будинку на підставі рішення суду, гараж літ. «Р», розташований на земельній ділянці, яка надавалось у володіння та користування ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , у 2016 році співвласники домоволодіння ОСОБА_4 , ОСОБА_3 і ОСОБА_5 прийняли рішення про демонтаж гаража під літ. «Р» і ця споруда на теперішній час перебуває у напівзруйнованому стані.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 31.05.2018 року позов ОСОБА_2 і зустрічний позов ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 залишені без задоволення.

(короткий зміст вимог апеляційної скарги)

ОСОБА_2 не погодився із рішенням суду від 31.05.2018 року у частині відмови йому у позові і подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду у частині відмови йому у позові скасувати та постановити у цій частині нове рішення про задоволення його позовних вимог, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неналежну правову оцінку наданим доказам, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи.

(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)

Апеляційна скарга ОСОБА_2 зазначає: суд, відмовляючи у задоволені позову виходив з того, що він не довів факту будівництва у 1976 році за власні сили і зі згоди інших співвласників прибудов до житлового будинку; з матеріалів справи вбачається, що на час прийняття в експлуатацію у 1966 році будинка АДРЕСА_1 єдиним власником домоволодіння був його дід ОСОБА_5 ; після його одруження та народження дитини у нього виникла необхідність у покращені житлових умов і з дозволу діда ОСОБА_5 , у 1971 році разом із батьками він почав будівництво кухні під літ. 1-6 площею 8,8 м2, вбиральні під літ. 1-5, площею 2,6 м2, коридора під літ. 1-4, площею 3,0 м2, коридора 1-3, площею 2,6 м2; після побудови у 1972 році зазначені приміщення перейшли у користування його батьків ОСОБА_9 та ОСОБА_6 ; його брат ОСОБА_5 , на момент будівництва, перебував в армії, а тому ні фізично, ні матеріально у будівництві участі не приймав, а у 1974 році ОСОБА_5 переїхав жити до дружини ОСОБА_10 ; після смерті його батьків, за домовленістю між співвласниками, приміщення під літ. 1-2, 1-4, 1-5, 1-6 перейшли у користуванні його брата ОСОБА_5 , тому він не заявляв вимог щодо визнання права власності на зазначені приміщення; у 1976 році позивач, зі згоди власника ОСОБА_5 , самостійно та за власні кошти, добудував до спірного домоволодіння такі приміщення: коридор літ. 3-1, площею 1,8 м2, кухню літ. 3-2 площею 4,3 м2, кімнату літ. 3-3 площею 12,9 м2, кімнату літ. 3-4 площею 8,5 м2, що підтверджується технічним паспортом КП «МБТІ» ОМР від 16.09.2014 року, технічним паспортом БТІ від 23.08.1976 року та показами свідків; свідки у суді показали, що його батьки за станом здоров`я та через скрутне матеріальне становище не могли допомагати йому у будівництві; свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 у суді підтвердили, що будівництво прибудов здійснювалось ОСОБА_2 зі згоди власника, його діда ОСОБА_5 ; будівництво здійснювалось ним особисто і без сторонньої допомоги з будівельних матеріалів після демонтажу колишніх кооперативних дач; ніхто з членів його сім`ї ні матеріально, ні фізично не допомагав йому у будівництві; він разом зі своєю сім`єю з 1976 року і до цього часу проживає у будинку, а інші співвласники домоволодіння спірними приміщеннями ніколи не користувались; суд першої інстанції, всупереч ч. 5 ст. 263, п. 1 ч. 1 ст. 264, п. 2 ч. 4 ст. 265 ЦПК України, показам свідків жодної оцінки не надав і поза увагою суду залишився доказ - довідка Органу самоорганізації населення мікрорайону «Чубаївка» в м. Одесі № 32 від 17.06.2016 року про те, що сім`я ОСОБА_2 у складі 3-х осіб постійно проживає з 1976 року і по теперішній час по АДРЕСА_2 , загальною площею 52,3 м2, яка складається з літ. 3-1 площею 1,8 м2.; літ. 3-2 кухні площею 4,3 м2, літ. 3-3 житлова - 12,9 м2; літ. 3-4 житлова 8,5 м2, літ. 3-5 житлова 8,5 м2; літ. 3-6 столова площею 4,8 м2; літ. 3-7 ванна площею 3,0 м2, літ. 3-8 коридор 5,7 м2, літ 8а кладова площею 2,4 м2, гараж літ. «Р»; суд прийняв до уваги клопотання ОСОБА_5 до Київського виконкому про прийняття спірних прибудов до експлуатації, однак відповідачі не надали суду оригінал зазначеного клопотання; в результаті здійснення ним прибудов фактично збільшилась його частка у праві спільної часткової власності, яка становить 43/100 спірного домоволодіння або 52,3 м2 від загальної площі домоволодіння, що підтверджується довідкою про розрахунок ідеальної частки КП «БТІ ОМР» від 28.07.2016 року.

(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)

Відповідачі за первісним позовом і позивачі за зустрічним позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 не скористались правом надати відзив, пояснення або заперечення на апеляційну скаргу.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)

Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.

10.09.1046 року, між комунальним господарством Одеської міської ради і ОСОБА_5 укладено договір на правозабудови земельної ділянки в АДРЕСА_3 ( АДРЕСА_1 ) загальною площею 1 148 м2 (а.с.9012 т.1).

На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.05.1989 року, ОСОБА_4 і ОСОБА_6 у рівних частках (по 7/18 частин) успадкували житловий будинок із господарськими будівлями по АДРЕСА_1 . При цьому, на самочинно зведені прибудови літ. «А», «а1, а2,а4», тамбур, «Е»,»К» сараї, «Ж» літня кухня, «З» вбиральня, «И» душ, «Р» гараж свідоцтво про право на спадщину не видавалось. На половину зазначеного житлового будинку 16.05.1989 року видано свідоцтво про право власності ОСОБА_7 (а.с. 168,173 т.1).

10.12.1991 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , її доньки ОСОБА_6 і ОСОБА_3 у рівних частках кожна успадкувала частину домоволодіння, при цьому, на самочинно зведені прибудови літ. «А», «а1, а2,а4», тамбур, «Е»,»К» сараї, «Ж» літня кухня, «З» вбиральня, «И» душ, «Р» гараж свідоцтво про право на спадщину не видавалось (а.с.169,174 т.1).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.04.1998 року, спадкоємцями після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , стали у рівних частках ОСОБА_5 і ОСОБА_2 , при цьому, спадщина відкрилась на Ѕ частину житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 , а на самочинно збудовані споруди гараж «Р», сараї «Е»,»Ж»,»К», вбиральня «З», душ «И», прибудови «А1», «а1, А2,а3,а4,а5» свідоцтво про право на спадщину не видавалось (а.с.13 170,172 т.1).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 03.02.2003 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про поділ домоволодіння у натурі за ОСОБА_2 визнано право власності на 13/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 . З ОСОБА_4 та ОСОБА_3 стягнуто на користь ОСОБА_2 - 5 873,25 гривень вартості 12/100 частин домоволодіння, що складало різницю вартості між ідеальною та реальною частиною ОСОБА_2 у спільній власності на домоволодіння (а.с.23,24,175,176 т.1).

Згідно розрахунку ідеальних часток у домоволодінні по АДРЕСА_1 КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» від 06.07.2007 року, ОСОБА_4 і ОСОБА_3 належить 18/26 частин домоволодіння, а у фактичному користуванні у них знаходиться 65/100 частин домоволодіння, ОСОБА_2 належить ј частина домоволодіння, а у фактичному користуванні 13/100 частин, ОСОБА_14 належить ј частина, а у фактичному володінні 22/100 частин. При цьому, у розрахунок ідеальних часток не ввійшли самочинні будівлі: прибудови літ. «А», «а1, а2,а4», тамбур, «Е»,»К» сараї, «Ж» літня кухня, «З» вбиральня, «И» душ (а.с.248,249 т.1).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17.07.2007 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про виділ частки та визнання права власності за ОСОБА_3 і ОСОБА_4 визнано право власності на 65/100 частин домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 (а.с.52,53,105,106,177,178 т.1).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25.04.2013 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про визначення порядку користування земельною ділянкою та зобов`язання не перешкоджати у користуванні земельною ділянкою визначено порядок користування земельною ділянкою АДРЕСА_1 . Відповідно до часток співвласників, суд виділив у користування: ОСОБА_3 і ОСОБА_4 земельну ділянку в складі двох частин розміром 350 м2 та 313,5 м2, ОСОБА_2 земельну ділянку розміром 139 м2 і ОСОБА_5 земельні ділянки розміром 110 м2 та 156,5 м2. Земельну ділянку площею 3,0 м2 між ділянками співвласників ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишено у спільному користуванні. Межі земельних ділянок визначені відповідно до додатка другого висновку № 1271/23 судової будівельно-технічної експертизи від 28.01.2013 року, яка є невід`ємною частиною зазначеного рішення. Суд зобов`язав ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_3 і ОСОБА_4 у користуванні земельними ділянками площею 350 м2 та 313,5 м2 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.182-199 т.1).

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернувся із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про збільшення його частки у праві спільної часткової власності на домоволодіння АДРЕСА_1 із врахуванням добудованих прибудов літ. «А1», «а2,а3,а5», гаража літ. «Р», що дорівнює 43/100 часток домоволодіння та визнання за ним права власності на 43/100 часток у домоволодінні АДРЕСА_1 з тих підстав, що на протязі 1976-1991 років, з дозволу дідуся ОСОБА_5 , він особисто побудував спірні житлову та господарські прибудови (а.с.-141-147 т.1).

ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 звернулись із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на будівельні матеріали від гаражу під літ. «Р» у рівних частках за ними і ОСОБА_2 й визнання права власності на прибудови у житловому будинку під літ. 3-1,3-2,3-3,3-4 у рівних частках за кожним із них з тих підстав, що спірні прибудови та гараж літ. «Р» на земельній ділянці по АДРЕСА_1 будувались без дозвільних документів первісним забудовником і власником будинку ОСОБА_5 за участі та допомоги усіх членів сім`ї ОСОБА_8 , у зв`язку з чим спірні прибудови входять до складу спадщини, яка відкрилась у 1986 році після смерті діда ОСОБА_5 .

Між сторонами виникли правовідносини з права спільної власності на нерухоме майно, які регулюються нормами ЦК України у редакції 1963 року, Законом України «Про власність» від 07.02.1991 року № 696-ІІ.

(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)

Суд першої інстанції, відмовляючи ОСОБА_2 у позові виходив з того, що позивач не довів своїх позовних вимог (а.с.147-150 т.2).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції у цій частині з таких підстав.

Чинне станом на 1976-1991 роки цивільне законодавство, зокрема ст. 101 ЦК України в редакції 1963 року (виключена на підставі Закону №3718-12 від 16.12.1993 року) визначало, що в особистій власності громадянина міг бути один жилий будинок (або його частина). У подружжя, яке проживало спільно, та його неповнолітніх дітей міг бути тільки одній жилий будинок (або його частина), що належав на праві особистої власності одному з них або є в їх спільній власності.

Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

За змістом ст. 12 Закону України «Про власність» від 07.02.1991 року, громадянин набував право власності, зокрема на майно внаслідок спадкування або укладення угоди.

Коли учасник спільної часткової власності на жилий будинок збільшить в ньому за свій рахунок корисну площу будинку шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної за згодою решти учасників і в установленому порядку, частки учасників у спільній власності на будинок і порядок користування приміщеннями в ньому підлягають відповідній зміні (ст. 119 ч.1 ЦК України у редакції 1963 року).

Судом першої інстанції встановлено і вбачається з матеріалів справи, що у1989 році, ОСОБА_4 і ОСОБА_6 , у рівних частках (по 7/18 частин) успадкували житловий будинок із господарськими будівлями по АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_5 , а 11/18 частин житлового будинку належали на праві власності на підставі свідоцтва про право власності і свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.05.1989 року ОСОБА_7 , вдові ОСОБА_5 .

Самочинно зведені прибудови літ. «А», «а1, а2,а4», тамбур, «Е»,»К» сараї, «Ж» літня кухня, «З» вбиральня, «И» душ, «Р» гараж не були включені до свідоцтв про право на спадщину від 16.05.1989 року.

Не були включені зазначені самочинні зведені прибудови і до свідоцтва про право на спадщину від 10.12.1991 року, відповідно до якого після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , її доньки ОСОБА_6 і ОСОБА_3 у рівних частках кожна успадкувала 11/18 частин спірного домоволодіння.

Позивач ОСОБА_2 , на підставі свідоцтва від 23.04.1998 року, успадкував разом із братом ОСОБА_5 у рівних частках Ѕ частину житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 , після смерті матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

При цьому, на самочинно збудовані споруди гараж «Р», сараї «Е»,»Ж»,»К», вбиральня «З», душ «И», прибудови «А1», «а1,А2,а3,а4,а5» свідоцтво про право на спадщину 23.04.1998 року не видавалось.

Зважаючи на викладене, слід дійти висновку, що прибудови та споруди під літерами «А», «а1,а2,а4», тамбур, «Е»,»К» сараї, «Ж» літня кухня, «З» вбиральня, «И» душ, «Р» гараж були побудовані на земельній ділянці по АДРЕСА_1 до травня 1989 року, а прибудови та споруди під літерами «А1», «а3,а5» побудовані до 1997 року.

Позивач ОСОБА_2 набув право власності на частину житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 після смерті матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Чинне (станом на вересень 1997 року) цивільне законодавство України визначало (ст. 119 ЦК України у редакції 1963 року), що частки учасників у спільній власності на будинок і порядок користування приміщеннями в ньому підлягали відповідній зміні, якщо учасник спільної часткової власності на жилий будинок збільшить в ньому за свій рахунок корисну площу будинку шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної за згодою решти учасників і в установленому порядку.

Зважаючи на те, що позивач ОСОБА_2 став власником частини спірного домоволодіння із господарськими будівлями та спорудами у вересні 1997 року, спірні прибудови під літерами«А1», «а2,а3,а5», гараж літера «Р» побудовані до 05.08.1992 року (відповідно до п.3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затверджена Державним комітетом будівництва, архітектури та житлової політики України 24.05.2001 року №127 та зареєстрована у Міністерстві юстиції України 10.07.2001 року №582/5773 із змінами та доповненнями - не є самочинним будівництвом, що вбачається з технічного паспорта від 15.08.2016 року, а.с.201-203 т.1), належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами позивач ОСОБА_2 не довів, що спірні прибудови побудовані ним за свій рахунок в період з 1997 року (час набуття права власності на частину домоволодіння) і до березня 2016 року (час звернення із позовом до суду) зі згоди інших співвласників: ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову ОСОБА_2 у позові.

Співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності (ст. 357 ч. ч. 34 ЦК України у редакції 2004 року).

Положення ст. 357 ЦК України у редакції 2004 року у даному випадку не підлягають застосуванню, оскільки правовідносини сторін виникли у 1976-1997 роках, тобто до введення в дію ЦК України у редакції 2004 року.

(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)

Доводи позивача ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що:у 1976 році він, зі згоди власника ОСОБА_5 , самостійно та за власні кошти, добудував до спірного домоволодіння приміщення: коридор літ. 3-1, площею 1,8 м2, кухню літ. 3-2 площею 4,3 м2, кімнату літ. 3-3 площею 12,9 м2, кімнату літ. 3-4 площею 8,5 м2, що підтверджується технічним паспортом КП «МБТІ» ОМР від 16.09.2014 року, технічним паспортом БТІ від 23.08.1976 року та показами свідків; свідки у суді показали, що його батьки за станом здоров`я та через скрутне матеріальне становище не могли допомагати йому у будівництві, що будівництво прибудов здійснювалось ним зі згоди власника, його діда ОСОБА_5 і ніхто з членів його сім`ї ні матеріально, ні фізично не допомагав йому у будівництві; він разом зі своєю сім`єю з 1976 року і до цього часу проживає у будинку, а інші співвласники домоволодіння спірними приміщеннями ніколи не користувались; суд першої інстанції не надав оцінки показам свідків і поза увагою залишив довідку Органу самоорганізації населення мікрорайону «Чубаївка» в м. Одесі № 32 від 17.06.2016 року про те, що його сім`я у складі 3-х осіб постійно проживає з 1976 року і по теперішній час у спірному домоволодінні загальною площею 52,3 м2; суд необґрунтовано прийняв до уваги клопотання ОСОБА_5 до Київського виконкому про прийняття спірних прибудов до експлуатації, при цьому, відповідачі не надали суду оригінал зазначеного клопотання; в результаті здійснення ним прибудов фактично збільшилась його частка у праві спільної часткової власності, яка становить 43/100 спірного домоволодіння або 52,3 м2 від загальної площі домоволодіння, що підтверджується довідкою про розрахунок ідеальної частки КП «БТІ ОМР» від 28.07.2016 року, - не заслуговують на увагу.

ОСОБА_2 став власником частини спірного домоволодіння із господарськими будівлями та спорудами у вересні 1997 року.

Спірні прибудови під літерами«А1», «а2,а3,а5», гараж літера «Р», за ствердженнями ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , побудовані до 05.08.1992 року і згідно технічного паспорта від 15.08.2016 року (а.с.201-203 т.1), тобто до набуття ОСОБА_2 права власності на частину спірного домоволодіння.

Належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами ОСОБА_2 не довів того, що спірне нерухоме майно він побудував у період з 1997 року і до березня 2016 року зі згоди інших співвласників: ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ..

Навпаки, ОСОБА_5 , ОСОБА_4 і ОСОБА_3 , інші співвласники домоволодіння категорично стверджують, що спірне нерухоме майно будувалось на час забудови без дозвільних документів первісним забудовником і власником будинку ОСОБА_5 за участі та допомоги усіх членів сім`ї ОСОБА_8 .

Відсутні належні та допустимі докази і на підтвердження того, що спірне нерухоме майно побудовано ОСОБА_2 до 1997 року зі згоди колишніх власників ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 .

З матеріалів справи вбачається, що спірні прибудови увійшли до складу спадщини, яка відкривалась відповідно у 1989 році після смерті діда ОСОБА_5 , у 1991 році після смерті бабусі ОСОБА_7 і у 1997 році після смерті матері позивача - ОСОБА_6 .

Покази свідків про те, що дідусь ОСОБА_5 , а у подальшому інші співвласники брат ОСОБА_5 , ОСОБА_4 і ОСОБА_3 , начеб то надавали позивачу згоду на здійснення будівництва прибудов й добудов у домоволодінні, не узгоджуються з наявними у справі письмовими доказами , і, у розумінні ст. 78 ч.2 ЦПК України, не є допустимими доказами, оскільки на підтвердження зазначених обставин допустимими є письмові докази (письмова угода співвласників, заяви співвласників, рішення органів влади тощо).

Технічний паспорт КП «МБТІ» ОМР від 16.09.2014 року на спірне домоволодіння, довідка Органу самоорганізації населення мікрорайону «Чубаївка» в м. Одесі № 32 від 17.06.2016 року, а також клопотання ОСОБА_5 до Київського виконкому з приводу прийняття спірних прибудов до експлуатації, довідка про розрахунок ідеальної частки КП «БТІ ОМР» від 28.07.2016 року не є належними доказами (ст. 77 ЦПК України), оскільки не стосуються предмета доказування - обставин будівництва до 1992 року спірних прибудов.

(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)

Оскільки позивач не довів своїх позовних вимог, відсутні підстави для ствердження про порушення прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ч.1 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у позові ОСОБА_2 за недоведеністю вимог, рішення суду відповідає вимогам закону, колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу, а рішення суду в частині відмови у позові ОСОБА_2 залишає без змін.

ОСОБА_5 , ОСОБА_4 і ОСОБА_3 , у встановленому законом порядку, не оскаржили рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову, а тому колегія суддів не перевіряла законність та обґрунтованість рішення суду у цій частині.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1, ч.1 п.п.1-3 ЦПК України).

Колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу ОСОБА_2 , тому він не має права на відшкодування судових витрат.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНАКеруючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 31 травня 2018 року у частині відмови ОСОБА_2 у позові до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про збільшення частки у справі спільної часткової власності та визнання права власності -залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 14.06.2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Г.Я. Колесніков