Справа №442/3132/19
Провадження №2/442/1008/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2019 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Грицай М.М.,

з участю секретаря Нестір А.В.,

представника позивача адвоката Шулак О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Довжанської Гірської сільської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом.

Позов мотивує тим, що товаришувала з мешканкою села Довге ОСОБА_2 , яка у 2000 році продала їй житловий будинок АДРЕСА_1 . Домовившись усно, передала кошти за будинок і отримала ключі від нього. З цього часу постійно проживає у зазначеному житловому будинку, самостійно користується даним житловим будинком та земельною ділянкою. За власні кошти підключила електропостачання до такого. З часу користування житловим будинком сплачує комунальні послуги, земельний податок, неодноразово проводила поточний ремонт житлового будинку, доглядає за ним, обробляє земельну ділянку. Згодом, звернулася до ОСОБА_2 для нотаріального оформлення договору купівлі-продажу на вищевказаний житловий будинок, оскільки вона обіцяла підготувати документи і оформити договір. Їй відомо, що ОСОБА_2 неодноразово зверталася до сільської ради для виготовлення документів. Як виявилося, жодних документів на житловий будинок у останньої не виявилося, тому взялася за те, щоб довести справу до кінця та виготовити всі необхідні документи. ОСОБА_2 надала їй нотаріально посвідчену довіреність на оформлення всіх необхідних документів, що стосувалися право власності на житловий будинок. У 2008 році виготовила інвентаризаційну справу, згідно якої житловий будинок літ. А-1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 складається з: веранди І площею 25,9 кв.м., кухні 1 7,5 кв.м., житлової кімнати 18,7 кв.м., житлової кімнати 14,7 кв.м., всього по будинку загальна площа 66,8 кв.м., житлова 33,4 кв. м., допоміжна 33,4 кв.м.), господарські будівлі і споруди: сарай Б, сарай В, вбиральня Г, огорожа. На підставі рішення виконавчого комітету Довжанської Гірської сільської ради № 24 від 17.04.2008 року, було отримано свідоцтво про право власності від 14.05.2008 року, на підставі якого власником житлового будинку АДРЕСА_1 була ОСОБА_2 . В той час почала сильно хворіти тяжкою хворобою гепатитом ОСОБА_3 , постійно перебувала у лікарні. При цьому укласти договір купівлі-продажу житлового будинку не мала змоги. Надіялася, що стан здоров`я покращиться і тоді оформить договір. ОСОБА_2 померла. Спадщину ніхто не приймав. З 2000 року по сьогоднішній день продовжує проживати у вказаному житловому будинку з надвірними спорудами. Добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном та земельною ділянкою, доглядає за будинком та утримує його. За власні кошти зробила капітальний ремонт житлового будинку. Вважає, що є добросовісним набувачем вищезазначеного майна, оскільки користується таким більше 10 років, регулярно сплачує комунальні платежі. Просить позов задоволити.

У судовому засідання представник позивача адвокат Шулак О.І. позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, подавши суду заяву з проханням про розгляд справи у його відсутності. Не заперечив щодо задоволення позовних вимог.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Зі свідоцтва про право власності на нерухоме майно вбачається, що будинок АДРЕСА_2 на праві приватної власності належить ОСОБА_2 .

З інвертиризаційної справи на будинок АДРЕСА_1 вбачається, що загальна площа такого становить 66, 8 кв.м., з яких житлова - 33,4 кв.м., допоміжна - 33, 4 кв.м.

Згідно довідки Комунального підприємства Львівської обласної ради «Дрогобицького МБТІ та ЕО» № 55 від 20.02.2019 року, інвентаризаційна вартість житлового будинку АДРЕСА_1 становить 128 078 грн.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Набувальна давність це один із способів набуття права власності на майно.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном розпочалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Враховуючи, що Цивільний Кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року (п.1. Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України) норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року, а відтак визнання за рішенням суду права власності на нерухоме майно (ч. 4 ст. 344 ЦК України) може мати місце з 1 січня 2011 року.

Чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Відповідно до вимог п.п. 1, 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2, 6 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону, а держава не втручається у здійснення власником права власності.

Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 N 14 «Про судове рішення у цивільній справі», - Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ст. 76 ЦПК України, - доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Постановою ВП ВС від 14.05.2019 у справі № 910/17274/17 встановлено, що набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності усіх вказаних умов у сукупності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент заволодіння ним не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Водночас він повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Безтитульне володіння - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Великою Палатою ВС зроблено висновок, що після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.

Враховуючи викладене, зокрема те, що позивач є добросовісним набувачем, відкрито та безперервно користується таким, володіння є безтитульним, визнання права власності за набувальною давністю на будинковолодіння не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до переконання, що позов є підставним та підлягає до задоволення.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови).

Керуючись 206, 258, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1 ), право власності за набувальною давністю на нерухоме майно: житловий будинок, розташований на АДРЕСА_1 , загальною площею 66,8 кв.м., житловою 33,4 кв.м., господарські будівлі і споруди - сарай (познач. літ. «Б»), сарай (познач. літ. «В»), вбиральня (літ. «Г») та огорожа.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 16.07.2019

Суддя Грицай М.М.