Постанова

Іменем України

03 липня 2019 року

м. Київ

справа № 207/4872/15-ц

провадження № 61-5299 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Акціонерний банк «Експрес-Банк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Баглійського районного суду

м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 травня 2016 року у складі судді Скиби С. А. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Каратаєвої Л. О.,

Петешенкової М. Ю., Пищиди М. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Експрес-Банк» (далі ПАТ «АБ «Експрес-Банк») про визнання незаконними дій, повернення строкового вкладу.

На обгрунтування позовних вимог зазначав, що 21 січня 2014 року між ним та ПАТ «АБ «Експрес-Банк» укладено договір банківського строкового вкладу (депозиту), за умовами якого він вніс кошти у розмірі 16 000,00 грн з виплатою 22 процентів річних, на строк до 21 січня 2015 року включно. Після закінчення строку договору, 22 січня 2015 року він звернувся до ПАТ «АБ «Експрес-Банк» про повернення банківського вкладу, однак представник банку повідомив, що він як вкладник, відсутній у базі даних банку. Пізніше у регіональному відділенні банку йому повідомили, що договір вкладу з ним не укладався, а особа, що нібито уклала з ним договір, у банку більше не працює. Згідно відповіді начальника Дніпропетровського регіонального відділення ПАТ «АБ «Експрес-Банк» Челашешеєва А . М. слідчим відділом УМВС України на Придніпровській залізниці проводиться перевірка щодо обставин укладення з ним договору банківського вкладу.

Посилаючись на неправомірну відмовуПАТ «АБ «Експрес-Банк» у поверненні йому коштів за договором банківського вкладу, та незаконність дій начальника Дніпропетровського регіонального відділення ПАТ «АБ «Експрес-Банк» щодо відмови видати банківський вклад, просив зобов`язати відповідача повернути йому грошові кошти у розмірі 16 000,00 грн та нараховані проценти в розмірі 3 500,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 травня 2016 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. З огляду на те, що ОСОБА_1 не надав квитанції або іншого банківського документу на підтвердження внесення ним 21 січня 2014 року готівки за договором банківського вкладу, суд першої інстанції дійшов висновку про недодержання форми договору банківського вкладу, а відтак відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про повернення грошових коштів за договором банківського вкладу, та визнання неправомірними дій начальника Дніпропетровського регіонального відділення ПАТ «АБ «Експрес-Банк» щодо відмови у поверненні грошових коштів за договором банківського вкладу.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 травня 2016 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позивач на підтвердження вимог про повернення банківського вкладу не надав суду оригіналів квитанцій про внесення грошових коштів та не надав належно завірену копію договору банківського вкладу від 21 січня 2014 року. Доводи заявника про те, що він не вносив кошти за договором банківського вкладу від 21 січня 2014 року, а вони залишились в банку з попередніх депозитних вкладів, які він не забрав, апеляційний суд відхилив, посилаючись на те, що отримання позивачем грошових коштів та нарахованих процентів за попереднім договором банківського вкладу від 21 січня 2013 року, підтверджується виписками по рахунку, починаючи з 08 січня 2014 року до 02 червня 2014 року. З урахуванням зазначених обставин, апеляційний суд вважав законним та обгрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Узагальнені вимоги та доводи касаційної скарги

У листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , у якій він, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2016 року, ухвалити у справі нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга обгрунтована посиланням на те, що суди попередніх інстанцій не урахували, що він не міг надати квитанції про внесення грошових коштів у розмірі 16 000,00 грн за договором банківського строкового вкладу від 21 січня 2014 року, оскільки зазначені кошти знаходилися на його банківських рахунках за попередніми депозитними вкладами, які він не забирав протягом 10 років. Банк не надав суду першого примірника касового документа на підтвердження зняття ним грошових коштів за договором банківського вкладу від 21 січня

2013 року. Крім того, ПАТ «АБ «Експрес-Банк», постійно порушував форму укладеного договору, змінював рахунки по договору без попередження та інформування вкладника, не надавав належним чином оформлені касові документи, що призвело до зняття працівниками банку грошових коштів з його попереднього строкового вкладу. Вважав необгрунтованими посилання судів попередніх інстанцій на виписки банку (які не містять підписів працівників банку, вкладника та печатки банку), як на доказ зняття ним грошових коштів за попереднім депозитним договором, оскільки належним документом, що підтверджують зазначену обставину є чеки банкомату та заява вкладника про видачу депозиту, на яких міститься підпис посадової особи банку та його підпис, які банк суду не надав. Безпідставними також вважав посилання апеляційного суду на неналежність наданої ним копії договору банківського вкладу від

21 січня 2014 року.

Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу

У березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшов відзив на касаційну скаргу від ПАТ «АБ «Експрес-Банк», у якому відповідач зазначав про безпідставність доводів касаційної скарги ОСОБА_1 та вважав, що оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій є законними та обгрунтованими.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 січня 2017 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 вересня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

06 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, ЦПК України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши наведені у касаційній скарзі та відзиві доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга

ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Установлені судами фактичні обставини справи

Судами попередніх інстанцій установлено, що відповідно до копії договору банківського строкового вкладу від 21 січня 2013 року, ОСОБА_1 був вкладником ПАТ «АБ «Експрес-Банк».

Згідно із випискою по рахункам вклад та нараховані відсотки за договором банківського строкового вкладу від 21 січня 2013 року були зняті

ОСОБА_1 у період з 08 січня 2014 року до 02 червня 2014 року.

В матеріалах справи також наявна копія договору від 21 січня 2014 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «АБ «Експрес-Банк», за умовами якого ОСОБА_1 вніс вклад у розмірі 16 000,00 грн під 22 проценти річних, строком на 1 рік до 21 січня 2015 року включно. Докази, на підтвердження внесення позивачем зазначеної суми грошових коштів за вказаним договором банківського вкладу, відсутні.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Згідно частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором .

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Частинами першою та другою статті 1059 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за

№ 1172/8493 (далі Інструкція № 492), зараз і надалі у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов`язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9 Інструкції № 492); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10 Інструкції № 492).

Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунка кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Пунктом 1.4 глави 1 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від

03 грудня 2003 року № 516 (далі Положення № 516), у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Згідно з пунктом 1.17 глави 1 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174 (далі Інструкція № 174), у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, за операціями з видачі готівки або приймання її для зарахування на відповідний рахунок із застосуванням платіжних пристроїв формується та роздруковується відповідний касовий документ (квитанція/чек банкомата, сліп) на паперовому носії, який видається клієнту. За операціями з видачі готівки із застосуванням банкомата формується і роздруковується чек банкомата на вимогу клієнта.

Відповідно до пункту 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції № 174 банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірні» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Ураховуючи наведене, письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Разом з тим, квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Договір банківського вкладу має своїм наслідком передачу вкладником готівкових грошей у власність банку, а безготівкових грошей - в повне розпорядження банку. Відповідні дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобов`язання за договором банківського вкладу, згідно з яким у вкладника виникає право вимагати від банку видачі суми вкладу і виплати процентів на неї, а у банку - відповідний обов`язок. Із договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено переданням коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов`язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) і банку (боржника).

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 06 квітня 2016 у справі № 6-352цс16.

Таким чином при вирішенні питання про стягнення грошових коштів за договорами банківського вкладу, обов`язковому з`ясуванню підлягає, як факт укладення відповідного договору, так і факт внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок.

Відповідно до частини другої статті 59 ЦПК України 2004 року, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом зазначеної норми, допустимим доказом на підтвердження внесення грошових коштів на вкладний (депозитний) рахунок, є квитанція чи інший банківський документ.

Частиною першою статті 60 ЦПК України 2004 року передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За змістом частини першої статті 179 ЦПК України 2004 року предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

ОСОБА_1 не підтвердив належними і допустимими доказами внесення ним грошових коштів у розмірі 16 000,00 грн за депозитним вкладом на рахунок банку, тобто не підтвердив існування між сторонами належним чином оформленого договору банківського строкового вкладу (депозиту) від 21 січня 2014 року, а тому суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обгрунтованого висновку про те, що позивач не довів обставин, на які посилався як на підставу своїх вимог про повернення вкладу та неправомірності дій начальника Дніпропетровського регіонального відділення ПАТ «АБ «Експрес-Банк» щодо відмови у видачі йому коштів за договором банківського вкладу.

Апеляційний суд правильно відхилив, як необгрунтовані доводи заявника про те, що він не вносив кошти за договором банківського строкового вкладу від

21 січня 2014 року в розмірі 16 000,00 грн до каса банку, а вони залишилися в банку з попередніх депозитних вкладів, які він не забрав, оскільки отримання позивачем грошових коштів та нарахованих процентів за попереднім договором банківського вкладу від 21 січня 2013 року, підтверджується виписками по рахунку, починаючи з 08 січня 2014 року до 02 червня 2014 року, що не було спростовано позивачем.

Посилання у касаційній скарзі на те, що виписки по рахунку не є належним доказом зняття ним грошових коштів за договором банківського вкладу від

21 січня 2013 року є неспроможними, оскільки відповідно до пункту 5.6. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від

18 червня 2013 року №254, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій.

Інші доводи касаційної скарги правильність рішення судів попередніх інстанцій не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду, визначених статтею 400 ЦПК України.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Ураховуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначили характер правовідносин і застосували закон, що їх регулює, надали належну правову оцінку доводам сторін та зібраним у справі доказам, а тому відсутні підстави для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик