Ухвала

24 липня 2019 року

м. Київ

справа № 462/2970/18

провадження № 61-13487ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коротенка Є. В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 28 вересня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 18 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Галицького ВП ГУ НП у Львівській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 звернулись до суду з указаним позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Галицького ВП ГУ НП у Львівській області.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 23 листопада 2016 року о 07 год 30 хв працівниками Галицького ВП ГУ НП у Львівській області було розбито вхідні двері їхньої квартири за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку з цим, був викликаний черговий патруль поліції, а ввечері була викликана ще слідчо-оперативна група із Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області. Слідчим Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області був складений протокол огляду місця події з фотофіксацією, яким встановлено, що двері перебувають в неробочому стані. Внаслідок незаконних та протиправних дій працівників Галицького ВП ГУ НП у Львівській області, вони були змушені шукати та замовляти собі нові вхідні двері, вартість яких становить 7 700 грн. Ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 08 грудня 2016 року зобов`язано Залізничний ВП ГУ НП у Львівській області вжити заходи щодо реєстрації повноважним слідчим в ЄРДР відомостей заяви ОСОБА_2 про кримінальне правопорушення, а саме - умисне знищення вхідних дверей квартири АДРЕСА_1 . Позивачі зазначали, що крім матеріальних збитків, їм було спричинено моральну шкоду, яка полягала у нервовому стресі та переживаннях.

Посилаючись на викладені обставини, просили стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 завдану матеріальну шкоду в розмірі 7 700 грн та спричинену моральну шкоду у розмірі - по 20 000 грн кожному.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 28 вересня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 7 700 грн, моральної шкоди - 2 000 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного суду від 18 червня 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У липні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 28 вересня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 18 червня 2019 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

У позові заявлено вимоги про стягнення завданої матеріальної шкоди в розмірі 7 700 грн та спричиненої моральної шкоди у розмірі по 20 000 грн кожному.

Таким чином, ціна позову у даній справі становить 67 700 грн, що станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн*100=192 100 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків також не встановив.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Верховний Суд зауважує, що застосування критерію малозначності справи у цій справі є передбачуваним, судовий спір було розглянуто судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом

1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 28 вересня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 18 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Галицького ВП ГУ НП у Львівській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Коротенко