Житомирський апеляційний суд
Категорія 32 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №295/15773/18 за позовом ОСОБА_1 до Верховного Суду про відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Богунського районного суду міста Житомира від 03 квітня 2019 року, яке ухвалене під головуванням судді Лєдньова Д.М. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до Верховного Суду про відшкодування моральної шкоди. Просила у відшкодування моральної шкоди стягнути з відповідача на її користь 40 000 грн., яка завдана порушенням її права на доступ до публічної інформації та розглядом її скарги від 15 вересня 2018 року. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 01 вересня 2018 року подала голові Верховного Суду, як керівнику розпорядника, запит на інформацію по справі №296/1155/13-а. Оскільки відповідь від 11 вересня 2018 року за вих. №161/0/18-18 надана, на її погляд, з порушеннями законодавства про доступ до публічної інформації, то 15 вересня 2018 року в порядку ст.23 Закону України «Про доступ до публічної інформації» та Закону України «Про звернення громадян» подала скаргу до керівника розпорядника вищого органу. Проте відповідь на скаргу від 17 жовтня 2018 року за вих.№2487/0/2-18 також не узгоджується з вимогами чинного законодавства. Розглядом запиту та скарги заподіяно їй душевних страждань, що призвело до погіршення здоров`я та нормальних життєвих зв`язків і вимагало додаткових зусиль для організації життя.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 03 квітня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати. Зокрема зазначає, що справа розглянута суддею Лєдньовим Д.М., хоча постановлена ним ухвала від 26 листопада 2018 року апеляційним судом 15 січня 2019 року скасована. Вважає, що за таких обставин участь судді Лєдньова Д.М. у розгляді даної справи є недопустимою. Також не розглянута її заява від 03 квітня 2019 року про недоліки ухвали суду першої інстанції від 25 січня 2019 року. Не розглянута й заява про оцінку доказів, а також незаконною вважає відмову в розгляді заяви від 03 квітня 2019 року. Крім того, вказує на незаконний та недостовірний виклад відповідачем обставин у відзиві на позовну заяву. Відсутність належного реагування судом на її відповідь на відзив і заяву про уточнення відповіді на відзив. Також не постановлена окрема ухвала та не направлена на виконання. Вважає, що суд не надав правової оцінки жодному порушенню Верховного Суду, які призвели до заподіяння їй моральної шкоди, чим перешкодив у реалізації права на справедливий суд.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Верховного Суду просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Зокрема зазначає, що позивач не надала належних та допустимих доказів, які б підтверджували протиправність діянь Верховного Суду.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 01 вересня 2018 року позивач звернулася до Верхового Суду із запитом про надіслання інформації по справі №296/1155/13-а, а саме: протоколів автоматизованого розподілу заяв і клопотань про перегляд судових рішень та судового рішення Великої Палати Верховного Суду щодо розгляду клопотання про перегляд судових рішень, поданого 26 червня 2018 року та отриманого адресатом 02 липня 2018 року.

Листом від 11 вересня 2018 року за вих.№161/0/18-18 відповідачу була надана відповідь на запит, який надійшов до Верховного Суду 06 вересня 2018 року, стосовно інформації у справі №296/1155/13-а. Так, надіслані копії протоколів автоматизованого розподілу судової справи між суддями за 2018 рік та роз`яснено, що копії протоколів автоматизованого розподілу заяв та клопотань про перегляд судових рішень, поданих до Верховного Суду України у 2017 році, надати не видається можливим у зв`язку з тим, що справа не зберігається у Верховному Суді. Одночасно роз`яснено також те, копія ухвали Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2018 року, прийнята за наслідками розгляду клопотання від 26 червня 2018 року, направлена на адресу дописувача, тобто на її адресу, 11 вересня 2018 року (вих.№3272/0/252-18).

ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із скаргою від 15 вересня 2018 року на порушення права людини на доступ до публічної інформації по справі №296/1155/13-а. Також 18 вересня 2018 року подала клопотання.

Листом від 17 жовтня 2018 року за вих.№2487/0/2-18 відповідачу надана відповідь на скарги, які надійшли 19 та 24 вересня 2018 року, за підписом керівника апарату Верховного Суду про те, що надати копії протоколів автоматизованого розподілу заяв і клопотань про перегляд судових рішень, поданих до Верховного Суду України у 2017 році, не можливо, оскільки таких документів у Верховному Суді немає. Також роз`яснено, що на копії протоколу відсутній підпис особи, яка склала його, оскільки копію роздруковано з Автоматизованої системи діловодства суду та засвідчено в порядку, встановленому Тимчасовою інструкцією з діловодства Верховного Суду. На протоколі немає реєстраційного штрих-коду, бо реєстрацію протоколів автоматизованого розподілу справ в АСДС у порядку, встановленому для обліку вхідної та вихідної документації, не передбачено. Відповідно до пункту 2.3.31 Положення про автоматизовану систему документообігу, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року №30 (зі змінами та доповненнями), протокол автоматизованого розподілу судової справи між суддями роздруковується, підписується та додається до матеріалів судової справи. Окрім того, клопотання від 26 червня 2018 року надійшло до Верховного Суду 04 липня 2018 року. Згідно з пунктом 2.3.3 Положення про автоматизовану систему документообігу не розподіляються щодо конкретного судді судові справи, що надійшли за 14 днів до початку відпустки, якщо її тривалість становить не менше 14 календарних днів. Судді Великої Палати, які розглядають справи адміністративної юрисдикції, перебували у щорічній відпустці з 16 липня по 17 серпня 2018 року. Автоматизований розподіл клопотання з урахуванням такої обставини відбувся в день виходу суддів з відпустки 20 серпня 2018 року. Належно оформлені копії протоколів від 04 липня 2018 року (про неможливість здійснення автоматизованого розподілу клопотання) та від 20 серпня 2018 року автоматизованого розподілу клопотання від 26 червня 2018 року надіслані на адресу дописувача, тобто позивача, листом від 11 вересня 2018 року. Вчергове зазначено, що копія ухвали Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2018 року, прийнята за наслідками розгляду клопотання від 26 червня 2018 року, була надіслана на її (позивача) адресу в порядку та строки, встановлені процесуальним законодавством.

Ухвалою судді першої інстанції від 26 листопада 2018 року, яка постановлена суддею Лєдньовим Д.М., цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Верховного Суду про відшкодування моральної шкоди була передана на розгляд до Печерського районного суду міста Києва (а.с.26). За скаргою ОСОБА_1 судом апеляційної інстанції дана ухвала скасована постановою від 15 січня 2019 року, а справа направлена для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с.43). Така обставина не перешкоджала повторній участі судді ОСОБА_2 у розгляді даної справи в силу приписів частини першої ст.37 ЦПК України, за змістом яких суддя не може брати участь у розгляді справи, зокрема, у разі скасування ухвали про закриття провадження у справі. Такої ухвали суддя Лєдньов Д.М. у даній справі не постановлював, а тому протоколом від 23 січня 2019 року дана справа цілком законно передана для подальшого розгляду раніше визначеному судді Лєдньову Д.М., чим повністю спростовуються доводи апеляційної скарги відносно того, що справа начебто розглянута неповноважним складом суду.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що справу не належало розглядати в порядку спрощеного позовного провадження не узгоджуються із приписами ст.274 ЦПК України, частина четверта якої містить вичерпний перелік справ, які не можуть бути розглянуті у порядку спрощеного провадження. Дана справа до такого переліку не належить. Суд першої інстанції, враховуючи положення частини третьої ст.274 ЦПК України, не був обмежений у праві вирішити розглядати справу в порядку спрощеного провадження. Окрім того, справа була призначена до розгляду з повідомленням сторін. Отже, позивач не довела, що розглядом справи в поряду спрощеного позовного провадження суд порушив її права.

Відповідно до змісту частини першої ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Верховним Судом були надані позивачу відповіді на її запит та скаргу. Суд першої інстанції оцінив докази, надані учасниками справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодний доказ не мав для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, а доводи апеляційної скарги з приводу оцінки доказів не відповідають обставинам справи. Відтак, не надано доказів, які б підтверджували факт протиправності у діях Верховного Суду.

За таких обставин, не встановлено порушень прав позивача та протиправності діяння чи бездіяльності Верховним Судом, завдання у зв`язку з цим моральної шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями, вини в її заподіянні.

Отже, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що позивач не надала доказів на підтвердження існування обставин, що є передумовою відшкодування моральної шкоди за визначенням, наведеним статтею 23 ЦК України.

Правових підстав для постановлення окремої ухвали не вбачається.

Суд апеляційної інстанції залишає рішення без змін, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідає положенням ст.375 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду міста Житомира від 03 квітня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: