ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

17 липня 2019 року

м. Харків

справа № 619/1240/17

провадження № 22-ц/818/2826/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря - Огар І.В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 - представника ОСОБА_1 на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 01 червня 2017 року в складі судді Калмикової Л.К.,

у с т а н о в и в:

У квітні 2017 року Сафір Федір Олегович - представник Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернувся у суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 05 серпня 2011 року укладено Кредитний договір б/н, відповідно до умов якого ПАТ КБ «ПриватБанк» надало ОСОБА_1 кредит в розмірі 3800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складають між ним та банком Договір.

У зв`язку з порушенням ОСОБА_1 зобов`язань за Кредитним договором станом на 31 березня 2017 року утворилася заборгованість у розмірі 56893 грн. 74 коп., яка складається із: 1) заборгованості за кредитом - 2766 грн. 83 коп.; 2) заборгованості по процентам за користування кредитом - 46691 грн. 49 коп.; 3) заборгованість за пенею та комісію - 4250 грн. 00 коп.; 4) штраф ( фіксована частина) - 500 грн. 00 коп.; 5) штраф ( процентна складова) - 2685 грн. 42 коп. Посилюючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 56893 грн. 74 коп.

В заяві про забезпечення позову Сафір Ф.О. представник - ПАТ КБ «ПриватБанк» просив забезпечити позов та накласти арешт на житловий будинок загальною площею 44.8 кв.м., житловою площею 30.9 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження.

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову значно ускладнить виконання рішення у разі задоволення позову.

Ухвалою Дергачівського районного суду м. Харкова від 01 червня 2017 року заява ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволена. В порядку забезпечення позову накладено арешт на житловий будинок загальною площею 44.8 кв.м., житловою площею 30.9 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження. Зобов`язано реєстратора внести відомості в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна Державного Реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

12 квітня 2019 року ОСОБА_2 - представник ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись необґрунтованість та на неправильне застосування норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вказаний позов містить вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 56893,74грн. Вважає, що суд вжив заходи забезпечення позову, які не співмірними з вартістю майна, на яке накладено арешт, оскільки будинок в даній місцевості коштує значно більше ніж розмір стягнутих коштів. Крім того, позивачем не доведено, що є реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що 05 серпня 2011 року укладено Кредитний договір б/н, відповідно до умов якого ПАТ КБ «ПриватБанк» надало ОСОБА_1 кредит в розмірі 3800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. ОСОБА_1 належним чином не виконала умов договору та порушила взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим станам на 31 березня 2017 року у неї утворилась заборгованість в сумі 56893 гри. 74 коп.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 149 ЦПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову; забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктами 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що невжиття певних заходів утруднить або зробить неможливим виконання судового рішення.

Крім того, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відтак, при обранні заходів забезпечення позову, суд повинен також враховувати необхідність збереження балансу прав і законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб, не допускаючи використання заходу забезпечення позову у якості тиску на відповідача.

Види забезпечення позову передбачені статтею 150 ЦПК України.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суди першої та апеляційної інстанцій врахували обставини, які можуть утруднити в майбутньому виконання рішення суду, якщо воно буде ухвалене на користь позивача, та дійшли обґрунтованого висновку щодо застосування заходу забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги про неврахування принципів співмірності висновки суду першої інстанції не спростовують, оскільки обраний заявником спосіб забезпечення позову не спричинить невідновлюваної шкоди відповідачу чи третім особам,

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність забезпечення позову, оскільки невжиття таких заходів може призвести до подальшого відчуження майна, що в свою чергу ускладнить виконання можливого рішення суду. Обраний вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем вимогами, не порушує право власників на користування майном, а лише обмежує право відчуження на час розгляду справи задля збереження майна у власності встановлених осіб.

Ухвала Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2018 року є законною, постановленою з дотриманням норм процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 149, 150, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 01 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 23 липня 2019 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Р.М.Піддубний

О.Ю.Тичкова