Справа № 466/1199/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2019 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі:

головуючої судді Зими І.Є.

при секретарі Назаркевич Ю.В.

з участю представника позивача Цьвок Б.І.

представника відповідача Антонів Н.С.

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства « Альфа - Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості ,-

в с т а н о в и в :

03.02.16 р. позивач АТ «Альфа-Банк» звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості по кредитному договору в сумі 6 861,66 доларів США.

Свої вимоги мотивує тим, що 24.04.2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк» , та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір за № 700005789.

Згідно умов договору банк надав останньому кредит в розмірі 11 656,63 доларів США. Відповідач зобов`язався повертати кредит, сплачувати відсотки за користування кредитом, неустойку та інші платежі, в строки та на умовах, передбачених договором.

Проте, відповідач ОСОБА_2 не виконував належним чином свої зобов`язання за договором , внаслідок чого допустив заборгованість перед банком, яка станом на 14.01.16р. становить 6 861,66 доларів США. Вимога про дострокове погашення боргу залишена відповідачем без реагування. Внаслідок чого, позивач просить позов задовольнити.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому повністю заперечив вимоги АТ «Альфа-Банк» про стягнення з нього заборгованості. Свою позицію мотивує тим, що він, в рахунок погашення спірної заборгованості, 21.05.2012 року передав банку транспортний засіб, який був предметом застави по кредитному договору № 700005789 від 24.04.2008, про що було складено акт приймання-передачі. З того часу жодних вимог про погашення боргу він від банку не отримував. Лише в 2016 році банк звернувся до суду про стягнення з нього боргу, при цьому не надавши інформації, чи було реалізовано та коли, заставлене майно. Натомість йому продовжували нараховувати відсотки по кредиту. Крім того зазначає , що позивачем пропущений трирічний строк позовної давності звернення до суду, визначений ст. 257 ЦК України, тому просить в задоволені позову відмовити.

Представник позивача АТ «Альфа-Банк» подав відповідь на відзив, в якому не погодився з доводами ОСОБА_2 щодо пропуску банком строків позовної давності. В обґрунтування свого твердження, посилається на те, що згідно ч.1, 3 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, після переривання перебіг позовної давності починається заново. В даному випадку відповідачем 26.08.2014р. в погашення заборгованості за здійснено платіж у сумі 724,64 дол. США. Таким чином вважає, що цей платіж, в контексті ч. 1 ст. 264 ЦК України, є дією відповідача, що свідчить про визнання останнім, заборгованості за Кредитним договором, і як наслідок, переривання перебігу позовної давності, а тому позов пред`явлений в межах трирічного строку позовної давності.

В судовому засіданні представник позивача Цьвок Б.І. підтримав позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві та відповіді на відзив.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні позов заперечили, зіславшись на обставини та факти, викладені у відзиві на позов, просили у задоволенні такого відмовити за безпідставністю та застосувати строк позовної давності.

Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 24.04.2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 700005789, згідно умов якого позивачем було надано відповідачу кредит в розмірі 11 656,63 доларів США.

Прийняті на себе зобов`язання ПАТ «Альфа-Банк» виконав, що стверджується випискою з особового рахунку відповідача.

Згідно умов договору № 700005789 від 24.04.2008р., відповідач зобов`язався повертати кредит, сплачувати відсотки за користування кредитом, неустойку та інші платежі, в строки та на умовах, передбачених договором та графіком погашення кредиту.

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

У порушення зазначених норм закону та умов договорів відповідач ОСОБА_2 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував, що вбачається із розрахунку заборгованості по кредиту (а.с.13).

З даного розрахунку також вбачається, що останній платіж по кредиту , який не оспорюється відповідачем, був здійснений в період з 25.02.2012р. по 25.03.2012р. на суму 160 доларів США.

Статтями 256, 257 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, тобто початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Позивач звернувся до суду з позовом 03.02.2016р. А як вбачається з наданої в розпорядження суду виписки по кредитному рахунку відповідача, ОСОБА_2 здійснив останній платіж в погашення заборгованості по кредиту в період з 25.02.2012р. по 25.03.2012р. на суму 160 доларів США.

З наведеного випливає, що при відсутності подальших платежів у визначені строки, з наступного дня позивачу стає відомо про порушення його права, у зв`язку з чим, починається дія трьохрічного строку права звернення до суду з вимогою захисту своїх інтересів.

Таким чином, позивачем пропущено строк звернення до суду. Частиною 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою відмови у позові.

Не заслуговують на увагу доводи позивача про те, що відповідачем 26.08.2014р. в погашення заборгованості здійснено платіж у сумі 724,64 дол. США і цей платіж, в контексті ч. 1 ст. 264 ЦК України, є дією відповідача, що свідчить про визнання останнім, заборгованості за Кредитним договором, і як наслідок, переривання перебігу позовної давності.

Так, згідно ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою.

Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення.

Як доказ про сплату вищевказаного платежу 26.08.2014р в сумі 724,64 дол. США, банком надано копії квитанцій, які жодного відношення до погашення спірного боргу не мають. Зокрема в таких платниками виступають невідомі особи - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які зі слів представника позивача були поручителями по кредитному договору № 700005789 від 24.04.2008р. При цьому, позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження укладення договорів поруки. А згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про відсутність волевиявлення боржника на погашення боргу, що стосується платежу на суму 724,64 дол. США. А тому позивачем пропущено строк звернення до суду, що в контексті ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою відмови у позові. Аналогічна правова позиція, викладена Верховним судом України у постанові № 6- 2891- цс 16 від 08.11.2017р.

Разом з цим, судом встановлено, що при укладенні кредитного договору № 700005789 від 24.04.2008р., в забезпечення виконання вимог боржником був визначений предмет застави, а саме автомобіль марки ВАЗ217030-110-01, 2008 року випуску, червоного кольору ,д.н.з. НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 .

Згідно ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Так, в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № 700005789 від 24.04.2008р. відповідачем було передано Банку вищевказаний транспортний засіб, який був предметом застави по договору. Зазначене підтверджується актом приймання-передачі автомобіля від 21.05.2012р., копія якого знаходиться в матеріалах справи.

В процесі розгляду справи, представник позивача, не заперечуючи отримання від відповідача транспортного засобу, який був предметом застави по укладеному кредитному договору, не надав жодної інформації про те, коли і за якою вартістю відчужений транспортний засіб. При цьому ОСОБА_2 продовжували нараховуватись відсотки за користування кредитом, як зазначено у позові до 14.01.2016р.

14.03.2019р. суд ухвалою витребував від ПАТ «Альфа Банк» інформацію з копіями підтверджуючих документів про те, коли і за якою вартістю відчужений вищевказаний транспортний засіб, як предмет застави, і разом з цим інформацію з копіями підтверджуючих документів щодо здійснення ОСОБА_2 платежу у розмірі 724,64 дол. США.

Однак жодної відповіді від ПАТ «Альфа-Банк» судом не отримано, представником позивача не було подано жодних належних та допустимих доказів.

Згідно ч. З ст. 13 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи наведене, те що твердження позивача не підтверджені належними та допустимими доказами, зокрема не надано жодної інформації про те, коли і за якою вартістю відчужений предмет застави - транспортний засіб, не надано пояснень щодо зарахування платежу у розмірі 724,64 дол. США як переривання строку позовної давності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 10,11, 57,60,81, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 11, 212, 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України, суд ,-

у х в а л и в :

В задоволенні позову Акціонерного товариства « Альфа - Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 700005789 від 24.04.2008 року у розмірі 6 861, 66 дол. США відмовити .

Позивач: Акціонерне товариство « Альфа Банк» ; 03150, м. Київ вул. Велика Васильківська, 100, .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з моменту виготовлення повного його тексту, безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Повний текст судового рішення виготовлений 25 липня 2019 року.

Суддя І. Є. Зима