Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2019 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Кошель Б. І. ,

при секретарі - Хрішкова Н. В.,

за участі:

представника позивача - Постельга О.А. ,

представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 міста Біла Церква цивільну справу за позовом заступника керівника Білоцерківської місцевої прокуратури в інтересах держави до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, ОСОБА_2 , третя особа: Приватне орендное підприємство «Агрофірма Узинська» про визнання недійсними та скасування наказів, договорів оренди земельних ділянок та скасування реєстрації, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Білоцерківськкого міськрайонного суду з вищевказаним позовом, який мотивує тим, що в ході досудового розслідування кримінального провадження №0000182 від 06.06.2018 року встановлено порушення вимог земельного законодавства під час відведення ОСОБА_2 земельних ділянок для ведення фермерського господарства, які знаходяться в адміністративних межах Тарасівської сільської ради Білоцерківського району Київської області. Позивач посилається на те, що на підставі наказів Головного управління Держземагенства у Київській області про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду, 13.03.2014 року між управлінням та ОСОБА_2 укладено договори оренди на земельні ділянки загальною площею 60,8072 га, 27,7669 га, 7,8592 га та 80,2563 га для ведення фермерського господарства, строком на 21 рік, які розташовані на території Тарасівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, які посвідчено приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області та зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за індексними номерами 11607474, 11607240, 11606854, 11606097. В подальшому ОСОБА_2 уклав з приватним орендним підприємством «Агрофірма Узинська» договори суборенди, які 30.04.2014 року, 28.05.2014 року, 29.05.2014 року зареєстровані державними реєстраторами Реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області за індексними номерами 13426940, 12798211, 13380547, 13409516. Позивач зазначає, що всупереч Закону України «Про фермерське господарство», Головне управління Держземагенства у Київській області надало в оренду земельні ділянки, які розташовані не єдиним масивом, та на значній відстані одна від одної, що у свою чергу унеможливлює їх раціональне використання, крім того, орендарем є фізична особа ОСОБА_2 , який не мав намірів займатись фермерським господарством, оскільки в нього відсутня сільськогосподарська техніка та інші засоби для обробітку земель. Разом з тим, ОСОБА_2 є заступником директора ПОП «Агрофірма Узинська», а отримані в оренду спірні земельні ділянки спрямовані на збільшення земельного банку ПОП «Агрофірма Узинська». У зв`язку з викладеним, позивач просить суд визнати недійсними та скасувати накази Головного управління Держемагенства у Київській області за №№ КИ/:02:009/00014563, КИ/:01:010/00014564, КИ/:01:014/00014565, КИ/:01:013/00014566 від 26.02.2014 «Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки», якимим надано ОСОБА_2 в оренду земельні ділянки, загальною площею 60,8072 га, 27,7669 га, 7,8592 га та 80,2563 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 для ведення фермерського господарства, строком на 21 рік, розташовані на території Тарасівської сільської ради Білоцерківського району Київської області; визнати недійсними та скасувати договори оренди земельних ділянок з кадастровими номерами НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , укладені 13.03.2014 року між Головним управлінням Держземагенства у Київській області та фізичною особою ОСОБА_2 , зареєстрованих приватним нотаріусом Білоцерківськго районного нотаріального округу Київської області Дерун К.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень про державну реєстрацію права оренди ОСОБА_2 та скасувати рішення приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Дерун К.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексними номерами 11607474, 11607240, 11606854, 11606097 від 13.03.2014 року; стягнути сплачений позивачем судовий збір.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 надала відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечувала та зазначила, що доводи прокурора про те, що накази Головного управління Держземагенства у Київській області суперечать ч.7 ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство», а тому підлягають скасуванню, є сумнівними, оскільки вказана норма не містить прямої заборни та не виключає можливості щодо надання громадянину для ведення фермерського господарства не однієї, а декількох окремих земельних ділянок державної власності, або додаткових земельних ділянок. Зазначає, що законом не встановлено строк реєстрації фермерського господарства після отримання земельних ділянок для таких цілей. ОСОБА_2 з 04.02.2019 року створив фермерське господарство «Горизонт Узина» та відповідно до інформації Державного земельного кадастру, право оренди спірних земельних ділянок станом на 06.02.2019 року зареєстровано за ОСОБА_2 . Згідно зі статутом фермерського господаства «Горизонт Узина» земля фермерського господарства складається з земельних ділянок розміром 60,8072 га, 27,7669 га, 7,8592 га та 80,2563 га, що надані 13.03.2014 року в оренду ОСОБА_2 для створення фермерського господарства. Що стосується передачі земельної ділянки в суборенду, представник відповідача зазначає, що п. 19 договору оренди таке право передбачене. Окрім того, з 10.10.2018 року за взаємною згодою сторін було припинено дію договорів суборенди спірних земельних ділянок. Разом з тим, представник відповідача подала клопотання про застосування строків позовної давності.

Представник позивача надав відповідь на відзив представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , який мотивував тим, що спеціальним Законом України «Про фермерське господарство» визначено процедуру отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної чи комунальної власності з метою ведення ведення фермерського господарства, а також визначені вимоги до змісту заяви про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства. Разом з тим, ст. 31 ЗК України передбачено, що землі фермерського господарства можуть складатися, в тому числі, із земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі, а отже фермерське господарство після державної реєстрації має право на отримання додаткової земельної ділянки (ділянок), але як юридична особа, а не як громадянин з метою створення фермерського господарства. Тому, ОСОБА_2 , у випадку здійснення реєстрації свого фермерського господарства, а саме СФГ «Горизонт», після укладення договору оренди первісної земельної ділянки, всі інші земельні ділянки повинен був отримати у користування відповідно до вимог ст.ст. 124,134 ЗК України, ст. 7 ЗУ «Про фермерське господарство» лише на конкурсних засадах - за результатами аукціону. Однак, договори оренди землі укладені всупереч законодавчо встановленої процедури набуття права оренди за земельні ділянки з метою ведення фермерського господарства. Щодо представництва інтересів держави, представник зазначає, що крім органів зазначених у ст. 55 Конституції України, відповідно до окремих актів законодавства України здійснюють захист цивільних прав та інтересів або сприяють їх захисту, зокрема, органи прокуратри. Щодо строків позовної давності, позивач у відзиві пояснив, що про існування наказів Головного управління Держземагенства у Київській області та укладених на підставі них договорів оренди та суборенди спірних земельних ділянок, позивачу стало відомо у червні 2018 року під час розслідування Білоцерківським ВП ГУ НП в Київській області кримінального провадження №0000182 від 06.06.2018 року. Таким чином, початок перебігу позовної давності слід обраховувати з моменту коли прокуратурі стало відомо про факт видачі незаконних наказів, договорів оренди та суборенди спірних ділянок. А тому, вважає відзив необґрунтованим.

Представник відповідача Головне управління Держгеокадастру у Київській області надав відзив на позовну заяву, яку мотивував тим, що при прийнятті оспорюваних наказів Головне управління діяло відповідно до вимог чинного законодавства та не мало підстав у відмові розгляду клопотань. Відповідач зазначає, що прийняті Головним управлінням накази про надання земельних ділянок в оренду є ненормативним актом, який вичерпує свою дію внаслідок його виконання. Скасування та/або визнання недійсним наказу не породжує наслідків для власників земельних ділянок. А тому, позовна вимога в частині визнання недійсним наказів Головного управління щодо затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передача їх у користування, тобто ненормативні акти, що застосовуються одноразово і з прийняттям яких виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронних законом інтересів, не може бути задоволена, оскільки такі накази Головного управління вичерпали свою дію шляхом виконання. У зв`язку з наведеним, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник позивача надав відповідь на відзив відповідача Головне управління Держгеокадастру у Київській області, в якому зазначає, що рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватись з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. Та враховуючи, що спірні накази ГУ Держгеокадастру у Київській області про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок в оренду, не відповідають вимогам чинного законодавства, вони не можуть бути скасовані органом державної влади, однак підлягають визнанню недійсними у судовому порядку. А тому, представник позивача вважає доводи, викладені у відзиві необґрунтованими, а відтак позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити, надав пояснення, аналогічні викладеним у позові.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнала в повному обсязі, надавши пояснення, аналогічні викладеним у відзиві. Просила у задоволенні позову відмовити у зв`язку із спливом позовної давності.

Відповідач Головне управління Держгеокадастру у Київській області в судове засідання свого представника не направило, про дату, місце та час розгляду справи повідомлялось належним чином, причини неявки суду невідомі.

Третя особа Приватне орендне підприємство «Агрофірма Узинська» в судове засідання свого представника не направило, про дату, місце та час розгляду справи повідомлялось належним чином, причини неявки суду невідомі.

Суд, вислухавши пояснення сторін, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що наказом Головного управління Держземагенства у Київській області №КИ/:02:009/00014563 від 26.02.2014 року затверджено «Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду» та надано ОСОБА_2 в оренду земельну ділянку площею 60,8072 га, з кадастровим номером НОМЕР_1 для ведення фермерського господарства, строком на 21 рік, розташовану на території Тарасівської сільської ради Білоцерківського району Київської області.

Наказом Головного управління Держземагенства у Київській області №КИ/:01:010/00014564 від 26.02.2014 року затверджено «Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду» та надано ОСОБА_2 в оренду земельну ділянку площею 27,7669 га, з кадастровим номером НОМЕР_2 для ведення фермерського господарствіа, строком на 21 рік, розташовану на території Тарасівської сільської ради Білоцерківського району Київської області.

Наказом Головного управління Держземагенства у Київській області №КИ/:01:014/00014565 від 26.02.2014 року затверджено «Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду» та надано ОСОБА_2 в оренду земельну ділянку площею 7,8592 га, з кадастровим номером НОМЕР_3 для ведення фермерського господарствіа, строком на 21 рік, розташовану на території Тарасівської сільської ради Білоцерківського району Київської області.

Наказом Головного управління Держземагенства у Київській області №КИ/:01:013/00014566 від 26.02.2014 року затверджено «Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду» та надано ОСОБА_2 в оренду земельну ділянку площею 60,8072 га, з кадастровим номером НОМЕР_4 для ведення фермерського господарствіа, строком на 21 рік, розташовану на території Тарасівської сільської ради Білоцерківського району Київської області.

На підставі вказаних наказів, між Головним управлінням Держземагенства у Київській області та фізичною особою ОСОБА_2 13.03.2014 укладено договори оренди (далі по тексту Договір), відповідно до яких орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування земельні ділянки державної власності сільськогосподарського призначення, площею 60,8072 га, 27,7669 га, 7,8592 га та 80,2563 га (кадастровий номер НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ) для ведення фермерського господарства терміном на 21 рік.

Відповідно до п. 46 Договору, договір оренди набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації права оренди.

Право оренди зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 13.03.2014, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексні номери 11607474, 11607240, 11606854, 11606097.

Відповідно до довідок виданих Управлінням Держземагенства у Білоцерківському районі Київської області 13.03.2014 року № 06-15/1551, №06-15/1548, №06-15/1550,№06-15/1549, нормативно грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_5 0036 становить 1 120 739,94 грн., земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2 становить 511 772,84 грн., земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_3 становить 144 853,23 грн., земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_4 становить 1 479 207,07 грн.

14.03.2014 на підставі договору суборенди земельної ділянки ОСОБА_2 передав в суборенду вищевказані земельні ділянки приватному орендному підприємству «Агрофірма Узинська», строком на 21 рік, про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна здійснено записи про інше речове право 13426940, 12798211, 13380547, 13409516.

Разом з тим, як вбачається з відповіді Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області від 25.06.2018 року №06-23/1212, ОСОБА_2 упродовж 2014-2016 років із заявами про надання земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства не звертався.

Відповідно до інформації Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області від 27.06.2018 року за громадянином ОСОБА_2 станом на 27.06.2018 року сільськогосподарська техніка не зареєстрована.

Згідно інформації Головного управління ДФС у Київській області №5710/10-36-50 від 20.09.2018 року орендну плату за користування вищевказаними земельними ділянками здійснює громадянин ОСОБА_2 .

Згідно з положеннями ст. 14 Конституції України та ст. 1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Відповідно до ст.ст. 22, 31, 93, 124 ЗК України землі сільськогосподарського призначення можуть надаватися громадянам для ведення фермерського господарства та використовуватися цим господарством, зокрема, на умовах оренди.

Згідно ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст. 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється за результатами проведення земельних торгів.

У ч. 2 та ч. 3 ст. 134 ЗК України визначені випадки, коли земельні торги не проводяться, а передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється в порядку, встановленому ст. 123 цього Кодексу. Зокрема, земельні торги не проводяться при передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства.

Згідно ч. 2 ст. 123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, в якому зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Органам, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених ст. 122 ЗК України, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

В ч . 3 ст. 123 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Разом з тим, відносини, пов`язані зі створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються, крім ЗК України, Законом України «Про фермерське господарство» та іншими нормативно-правовими актами України (ст.2 цього Закону). У таких правовідносинах Закон України «Про фермерське господарство» є спеціальним нормативно-правовим актом, а ЗК України - загальним.

Закон України «Про фермерське господарство» визначає обов`язкові вимоги до змісту заяви про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства, які дещо відрізняються від загальних вимог, передбачених ст. 123 ЗК України, до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (абз. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство»).

Таким чином, за змістом ст.ст. 1, 7, 8 Закону України «Про фермерське господарство» заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна містити комплекс передбачених ч. 1 ст. 7 цього Закону вимог та умов. У свою чергу, розглядаючи заяву громадянина по суті, орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування (а в разі переданого на розгляд суду спору - суд) повинен надати оцінку обставинам і умовам, зазначеним у заяві, перевірити доводи заявника, наведені на обґрунтування розміру земельної ділянки, з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, в тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів.

За наслідками зазначеної перевірки орган державної виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування повинен пересвідчитися в дійсності волевиявлення заявника, наявності в нього бажання створити фермерське господарство та спроможності вести господарство такого виду - виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих для ведення фермерського господарства. У протилежному випадку відсутність належної перевірки, формальний підхід до вирішення заяви громадянина створює передумови для невиправданого, штучного використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання іншими приватними суб`єктами в користування земель державної чи комунальної власності поза передбаченою законом обов`язковою процедурою - без проведення земельних торгів.

Втім, законодавчо визначеної процедури передачі ОСОБА_2 в оренду спірних земельних ділянок Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області не дотримано, реальні наміри громадянина на вироблення товарної сільськогосподарської продукції не перевірені, можливість обробляти землю, у тому числі наявність відповідного досвіду, належними документами не підтверджені, що призвело до прийняття ГУ Держземагентства у Київській області протиправних наказів та передачі земельної ділянки державної власності ОСОБА_2 у поза конкурентному порядку.

В судовому засіданні представник позивача пояснив, що в ході досудового розслідування кримінального провадження №0000182 від 06.06.2018 року встановлено порушення вимог земельного законодавства під час відведення в оренду ОСОБА_2 земельних ділянок для ведення фермерського господарства, які знаходяться в адміністративних межах Тарасівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, зокрема про існування спірних наказів Головного управління Держземагенства у Київській області, договорів оренди та суборенди спірних земельних ділянок.

Однак, 25.12.2014 року Прокуратурою Білоцерківського району Київської області, у зв`язку з розглядом клопотання Державної інспекції сільського господарства у Київській області щодо порушення вимог земельного законодавства на території сільських рад Білоцерківського району, направлено запит до управління Держземагенства у Білоцерківському районі про надання сканованих копій технічних документації із землеустрою та правовстановлюючих документів на земельні ділянки, у тому числі і на земельні ділянки, якими користується ОСОБА_2 /а.с. 178/

В матеріалах справи міститься лист Управління Держземагенства у Білоцерківському районі Київської області від 30.12.2014 року №06-7/1525 про надання сканованих копій, зокрема, проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду гр. ОСОБА_2 для ведення фермерського господарства на території Тарасівської сільської ради Білоцерківського району Київської області; договорів оренди земельних ділянок укладених управлінням Держземагенства у Білоцерківському районі з ОСОБА_2 та копії відповідних наказів Головного управління Держземагенства у Київській області.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Частиною 4 ст. 267 ЦК України, визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Частиною другою статті 45 ЦПК України передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо.

Положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Частиною другою статті 2 ЦК України передбачено, що одним з учасників цивільних правовідносин є держава, яка згідно зі статтями 167, 170 цього Кодексу набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, у чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (абзац 2 ч. 2 ст. 45 ЦПК України).

Процесуальні права прокурора як особи, якій надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, визначені у статті 46 ЦПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 46 ЦПК України органи та інші особи, які відповідно до ст. 45 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах, мають процесуальні права й, обов`язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду.

Прокурор, який бере участь у справі, має обов`язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме : забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України (у редакції, чинній на час вчинення процесуальної дії), про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією висловленою в постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року №6-2469цс16, постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року справа № 623/4046/15-ц, провадження № 61-2924св18.

З урахуванням наведеного та того, що оскаржувані накази були прийняті Головним управлінням Держземагенства 26.02.2014 року, договори оренди укладені в той же час. Договори зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Дерун К.А. 13.03.2014 року, крім того, як вже зазначалось раніше, 30.12.2014 року управлінням надсилались на адресу прокуратури Білоцерківського району спірні накази на виконання запиту останньої від 25.12.2014 року, а до суду заступник керівника Білоцерківської місцевої прокуратури з позовом звернувся лише 08 листопада 2018 року. Доказів на підтвердження того, що про зазначені обставини працівники прокуратури дізнались тільки у червні 2018 до суду не надано. Враховуючи наведене, суд вважає за доцільне відмовити у задоволенні позову з підстав спливу позовної давності.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 56-57, 60, 208-209, 212-215, 218, 314, 354 ЦПК України, ст. 256, 257, 261, 267, 268 ЦК України, ст. 17, 116, 122, ч. 3 ст. 152 ЗК України суд,

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 24.07.2019 року.

СуддяБ. І. Кошель