ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2073/19 Справа № 193/340/18 Суддя у 1-й інстанції - Шумська О. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання - Голуб О.О.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , голова Першотравенської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 03 вересня 2018 року, яке постановлено суддею Шумською О.В. у смт Софіївка Дніпропетровської області, -

ВСТАНОВИВ:

В березні 2018 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , голови Першотравенської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області про визнання заповіту ОСОБА_4 від 30.05.2017 року недійсним, який уточнив 04 травня 2018 року.

В обґрунтування позову зазначено, що 14.06.2006 року приватним нотаріусом Софіївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кот Любов`ю Іванівною був посвідчений заповіт ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно якого земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 8,720 га, кадастровий № НОМЕР_1 , що розташована на території Першотравенської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, та належала ОСОБА_4 на підставі Державного Акту серії НОМЕР_3 від 20.09.2005 року, ОСОБА_4 заповіла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

30.05.2017 року головою Першотравенської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області - Вощиною Наталею Дмитрівною , на думку позивача, протиправно, в порушення ст.207, ст.1247, 1251, 1257 ЦКУ, ст. 1, п.2 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про нотаріат», був посвідчений заповіт ОСОБА_4 , згідно якого житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , остання заповіла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 а земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 8,720 га, кадастровий № НОМЕР_1 , що розташована на території Першотравенської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, та належала ОСОБА_4 на підставі Державного Акту серії НОМЕР_3 від 20.09.2005 року, ОСОБА_4 заповіла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла.

Позивач зазначає, що вбачається протиправність посвідчення заповіту ОСОБА_4 від 30.05.2017, а саме спадкодавець - ОСОБА_4 , будучи у похилому віці (у віці 74 років) замість свого підпису в заповіті зазначила своє прізвище, тобто фактично підпис ОСОБА_4 поставлений нею у власному паспорті та інших документах, таких як попередній її заповіт від 14.06.2006, не співпадає з її підписом у заповіті від 30.05.2017 року, крім того, оскаржуваний заповіт був складений за місяць до смерті матері, вищезазначені факти вказують на знаходження спадкодавця в момент підписання заповіту від 30.05.2017 у фактично недієздатному стані, в зв`язку з похилим віком, серйозними хворобами, що спричинили серйозні зміни в організмі спадкодавця, що, в свою чергу, негативно вплинули на її здатність усвідомлювати власні дії та їх наслідки, та в скорому часі призвели до її смерті.

Позивач подав заяву про прийняття спадщини, як спадкоємець за заповітом від 14.06.2006 року та спадкоємець першої черги за законом, але на момент подачі заяви виявилось, що начебто його мати за життя склала ще один заповіт від 30.05.2017 року, яким заповіла все своє майно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а тому зазначений заповіт скасовує попередній заповіт від 14.06.2006 року, тобто в результаті заповіту від 30.05.2017 року позивач втрачає своє право на спадкування за заповітом від 14.06.2006 року, щодо земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 8,720 га, кадастровий № НОМЕР_1 , що розташована на території Першотравенської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, та належала ОСОБА_4 на підставі Державного Акту серії НОМЕР_3 від 20.09.2005 року.

Таким чином позивач вважає, що заповіт від 30.05.2017 року порушує його права, як спадкоємця за заповітом від 14.06.2006 року та як спадкоємця першої черги, щодо земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 8,720 га, кадастровий № НОМЕР_1 , що розташована на території Першотравенської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, та належала ОСОБА_4 на підставі Державного Акту серії НОМЕР_3 від 20.09.2005 року, так як він являється сином спадкодавця.

На підставі наведеного вище позивач просив суд визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчений 30.05.2017 року головою Першотравенської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області - Вощиною Наталею Дмитрівною та стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача понесені ним витрати на сплату судового збору в розмірі 704,80 грн.

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 03 вересня 2018 року позов задоволено.

Визнано недійсним заповіт ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , посвідчений 30 травня 2017 року сільським головою Першотравенської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області Вощиною Наталею Дмитрівною .

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 по 352,40 грн. судового збору з кожного.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, посилаючись на необґрунтованість рішення суду першої інстанції, зокрема, посилається на те, що судом першої інстанції не встановлено в чому саме полягають порушення, згідно яких заповіт визнається судом недійсним.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, 14 червня 2006 року приватним нотаріусом Софіївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кот Л. І. був посвідчений заповіт ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до якого земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 8,720 га, кадастровий № НОМЕР_1 , що розташована на території Першотравенської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, та належала ОСОБА_4 на підставі Державного Акту серії НОМЕР_3 від 20.09.2005 року, ОСОБА_4 заповіла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7).

30.05.2017 року головою Першотравенської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області - Вощиною Наталею Дмитрівною був посвідчений заповіт ОСОБА_4 , згідно якого житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 заповіла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3

Земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 8,720 га, кадастровий № НОМЕР_1 , що розташована на території Першотравенської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, та належала ОСОБА_4 на підставі Державного Акту серії НОМЕР_3 від 20.09.2005 року, ОСОБА_4 заповіла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на спадкове майно, що належало померлій на законних підставах, яке складається із житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 8,720 га, кадастровий № НОМЕР_1 , що розташована на території Першотравенської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, та належала ОСОБА_4 на підставі Державного Акту серії НОМЕР_3 від 20.09.2005 року.

Після смерті ОСОБА_4 приватним нотаріусом Софіївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кот Л.І. заведено спадкову справу та постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16 лютого 2018 року позивачу ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_4 .

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваний заповіт складений з порушенням діючого законодавства, оскільки оскаржуваний позивачем заповіт від 30.05.2017 року порушує права позивача, як спадкоємця ОСОБА_4 за заповітом від 14.06.2006 року, та як спадкоємця першої черги, щодо земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 8,720 га, кадастровий № НОМЕР_1 , що розташована на території Першотравенської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, та належала ОСОБА_4 на підставі Державного Акту серії НОМЕР_3 від 20.09.2005 року, так як позивач являється сином спадкодавця.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Заповіт лише спрямовується на виникнення у спадкоємця прав та обов`язків, але до моменту смерті не створює їх у нього. Розпорядження, яке міститься у заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача.

За нормою статті 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Згідно із вимогами частини другої статті 1248 ЦК України нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Відповідно до ст.1251 ЦК України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоуправління.

Згідно положень статті 37 Закону України «Про нотаріат», у редакції, що діяла на 04.06.2017 року, у населених пунктах, де немає нотаріусів, уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють нотаріальні дії, зокрема, посвідчують заповіти (крім секретних).

Як вбачається із матеріалів справи, 30.05.2017 року головою Першотравенської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області - Вощиною Наталею Дмитрівною був посвідчений заповіт ОСОБА_4 , згідно якого житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 заповіла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3

Земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 8,720 га, кадастровий № НОМЕР_1 , що розташована на території Першотравенської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, та належала ОСОБА_4 на підставі Державного Акту серії НОМЕР_3 від 20.09.2005 року, ОСОБА_4 заповіла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.8).

Звертаючись до суду з позовом про визнання заповіту недійсним, позивач посилався на те, що ОСОБА_4 на момент підписання оспорюваного заповіту перебувала у недієздатному стані у зв`язку з похилим віком, серйозними хворобами, що спричинили серйозні зміни в організмі спадкодавця, що в свою чергу негативно вплинуло на її здатність усвідомлювати власні дії та їх наслідки, та в скорому часі призвели до її смерті.

Згідно вимог ст.ст. 78, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Як роз`яснено в пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2011 року, правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд, відповідно до ст. 145 ЦПК України, зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК України. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Отже, підставою для визнання заповіту недійсним може бути не просто хвороба, навіть, важка, а абсолютна неспроможність заповідача в момент складання заповіту розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Натомість, як вбачаєтся із матеріалів справи, ОСОБА_4 ніяким психічним захворюванням не страждала, була дієздатною особою і в подальшому недієздатною не визнавалась, клопотань про проведення експертиз для отримання відповідей на ці питання під час розгляду справи позивач не заявляв.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем по справі, відповідно до вимог ст.ст.12,81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_4 , на момент складання оспорюваного заповіту, була неспроможна розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, отже відсутні правові підстави для визнання спірного заповіту недійсним з огляду на недієздатність спадкодавця.

Також колегія суддів вважає такими, що не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог, доводи позивача про те, що голова Першотравенської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області - Вощина Н.Д. не мала права та повноважень на посвідчення оспорюваного заповіту, оскільки відповідно до ст.1251 ЦК України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоуправління.

Згідно положень статті 37 Закону України «Про нотаріат», у редакції, що діяла на 04.06.2017 року, у населених пунктах, де немає нотаріусів, уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють нотаріальні дії, зокрема, посвідчують заповіти (крім секретних).

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що чинним законодавством України не передбачено підстав визнання недійсним заповіту у зв`язку з порушенням права спадкоємця, який є дитиною спадкодавця.

Чинним законодавством визначено обмеження волі заповідача щодо права розпоряджатися власністю, обмеження принципу свободи заповіту, шляхом установлення права окремої категорії осіб на обов`язкову частку у спадщині, де право на обов`язкову частку у спадщині мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки, які спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Позивачем по справі не доведено обставин того, що він має обов`язкову частку у спадщині, тому саме по собі, на його думку, порушення його прав як спадкоємця з тих підстав, що він є сином померлої. Не є підставою для задоволення позову.

Крім того слід зауважити, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що той факт, що замість свого підпису в заповіті ОСОБА_4 зазначила своє прізвище, тобто фактично поставлений нею у власному паспорті та інших документах підпис, таких як попередній її заповіт від 14.06.2006 року, не співпадає з її підписом у заповіті від 30.05.2017 року не є підставою для визнання оспорюваного заповіту недійсним, оскільки той факт, що ОСОБА_4 у заповіті в якості підпису зазначила своє прізвище є фактом підписання заповіту, а доказів того, що вона не мала волевиявлення на складання оспорюваного заповіту, суду не надано.

На підставі наведеного вище, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , голови Першотравенської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області про визнання заповіту ОСОБА_4 від 30.05.2017 року недійсним.

На підставі ст. 141 ЦПК України з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 1057,20 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 03 вересня 2018 року скасувати та постановити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , голови Першотравенської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області про визнання заповіту ОСОБА_4 від 30.05.2017 року недійсним - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1057 (одна тисяча п`ятдесят сім) грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового постанови.

Повний текст постанови складено 19 липня 2019 року.

Головуючий:

Судді: