ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5361/19 Справа № 205/3900/18 Суддя у 1-й інстанції - Казак С. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 25 лютого 2019 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, трьох відсотків річних та інфляційних витрат, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" (далі - ТОВ "Кредитні ініціативи") звернулось до суду з уточненим позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, трьох відсотків річних та інфляційних витрат, мотивуючи його тим, що 28 листопада 2012 року між публічним акціонерним товариством "Сведбанк" (далі - ПАТ "Сведбанк"), який виступав правонаступником акціонерного комерційного банку "ТАС-Комерцбанк" (далі - АКБ "ТАС-Комерцбанк"), та факторинговою компанією "Вектор Плюс (далі - ФК "Вектор Плюс") укладено договір факторингу, в свою чергу 28 листопада 2012 року між ними та ФК "Вектор Плюс" було укладено договір факторингу, внаслідок укладання якого вони набули статусу кредитора за договором від 21 травня 2008 року №0301/0508/71-086, укладеного між ПАТ "Сведбанк" та ОСОБА_1 , на підставі якого останній було надано кредиті кошти у розмірі 84.000 доларів США.

Зазначали, що банк виконав умови кредитного договору, надавши обумовлені ним кредитні кошти, а позичальник ОСОБА_1 належним чином взяті на себе зобов`язання не виконувала та допустила заборгованість, яка була стягнута з неї на підставі рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 21 березня 2012 року, яке набрало законної сили.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2017 року в рахунок погашення заборгованості було звернуто стягнення на предмет іпотеки.

Вказували, що рішення суду про стягнення заборгованості наразі не виконане, борг не повернуто.

Посилаючись на те, що позичальник своєчасно суму позики не повернув, а позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, а відповідно до вимог ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а тому просили суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором станом на 10 вересня 2018 року у загальному розмірі 1.172.653 грн.12 коп., яка складається з заборгованості за відсотками у розмірі облікової ставки НБУ у розмірі 517.063 грн.30 коп., заборгованості по інфляційним витратам на суму тіла кредиту у розмірі 540.296 грн.92 коп., заборгованості за 3% річних на суму тіла кредиту у розмірі 110.353 грн.03 коп., заборгованості за 3% річних на суму відсотків у розмірі 4.939 грн.87 коп.

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 25 лютого 2019 року позовні вимоги ТОВ "Кредитні ініціативи" задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором від 21 травня 2008 року, що утворилась за період з 21 березня 2012 року по 19 вересня 2018 року, в розмірі 522.003 грн.17 коп., яка складається із заборгованості по відсоткам в розмірі 517.063 грн.30 коп., трьох відсотків річних в розмірі 4.939 грн.87 коп.

Додатковим рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 02 травня 2019 року вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні цієї частини позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що жодні відсотки та пеня їй нараховуватись не можуть, у даному випадку мав місце факт зміни виконання основного зобов`язання, кредитні правовідносини припинені.

18 червня 2019 року позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, зазначаючи про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, просили апеляційну скаргу відхили, а рішення суду в оскарженій частині залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду в повному обсязі не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 21 травня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №0301/0508/71-086, відповідно до умов якого останній було надано кредит в розмірі 84.000 доларів США на строк до 20 травня 2019 року.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк», що виступає правонаступником ВАТ «Сведбанк», та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу №15, відповідно до умов п.2.1 якого банк відступив фактору право вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначеними в Реєстрі заборгованості.

Згідно вказаного Реєстру, що є додатком до договору факторингу, було відступлено і право вимоги за кредитним договором №0301/0508/71-086 від 21 травня 2008 року, укладеним із відповідачкою.

Також 28 листопада 2012 року між ТОВ ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір факторингу, згідно якого право вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначеними в Реєстрі заборгованості, що є додатком до цього договору, у т.ч. за кредитним договором №0301/0508/71-086 від 21 травня 2008 року, було відступлено на користь позивача.

Первісний кредитор в особі ПАТ «Сведбанк», в зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою своїх зобов`язань за кредитним договором, відповідно до умов п.3.8 кредитного договору та ч.2 ст.1050 ЦК України, звертався до суду з позовом про дострокове стягнення кредитної заборгованості.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 21 березня 2012 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованість за кредитним договором від 21 травня 2008 року в розмірі 658.745 грн.83 коп., що утворилась станом на 30 серпня 2011 року.

Вказане рішення не оскаржувалося та набрало законної сили.

Крім того, за виконавчим написом нотаріуса, вчиненим 26 грудня 2016 року, було запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором від 21 травня 2008 року за період з 01 лютого 2014 року по 22 листопада 2016 року в розмірі 3.181.608 грн.78 коп., до якої входить заборгованість за кредитом в розмірі 1.837.819 грн. 05 коп. та заборгованість за відсотками в розмірі 1.343.789 грн.73 коп.

Наразі виконавчий напис оскаржується ОСОБА_1 в судовому порядку.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2017 року було задоволено позов ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 21 травня 2008 року в розмірі 907.413 грн.24 коп.

Постановою Верховного Суду від 31 листопада 2018 року вказане рішення було змінено та зменшено розмір заборгованості, в рахунок погашення якої звернуто стягнення на предмет іпотеки, з 907.413 грн.24 коп. до 658.745 грн.83 коп.

До позову надано розрахунок заборгованості за спірним кредитним договором станом на 10 вересня 2018 року у загальному розмірі 1.172.653 грн.12 коп., яка складається з заборгованості за відсотками у розмірі облікової ставки НБУ у розмірі 517.063 грн.30 коп., заборгованості по інфляційним витратам на суму тіла кредиту у розмірі 540.296 грн.92 коп., заборгованості за 3% річних на суму тіла кредиту у розмірі 110.353 грн.03 коп., заборгованості за 3% річних на суму відсотків у розмірі 4.939 грн.87 коп.

Задовольняючи частково позовні вимоги ТОВ "Кредитні ініціативи" суд першої інстанції виходив з того, що позивач має законодавчо передбачене право на стягнення заборгованості за кредитним договором від 21 травня 2008 року, що утворилась за період з 21 березня 2012 року по 19 вересня 2018 року в розмірі 522.003 грн.17 коп., яка складається із заборгованості по відсоткам в розмірі 517.063 грн.30 коп., трьох відсотків річних в розмірі 4.939 грн.87 коп.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 21 березня 2012 року, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованість за кредитним договором від 21 травня 2008 року в розмірі 658.745 грн.83 коп., що утворилась станом на 30 серпня 2011 року (т.1 а.с.110-112).

Доказів того, що зазначене судове рішення виконано суду не надано. Відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 10 вересня 2018 року нараховано у загальному розмірі 1.172.653 грн.12 коп., яка складається з заборгованості за відсотками по ст.1048 ЦК України у розмірі облікової ставки НБУ у розмірі 517.063 грн. 30 коп. (а.с.185), заборгованості по інфляційним витратам на суму тіла кредиту згідно з рішенням у розмірі 540.296 грн.92 коп. (а.с.186-187), заборгованості за 3% річних на суму тіла кредиту згідно з рішенням у розмірі 110.353 грн.03 коп. (а.с.182-183), заборгованості за 3% річних на суму відсотків розрахованих за ст.1048 ЦК України у розмірі 4.939 грн.87 коп. (а.с.184), яку позивач і просив стягнути на свою користь.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно статей 526,527,530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

За змістом статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, ч.1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

28 березня 2018 року Велика Палата Верховного у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18) прийняла постанову, в якій зробила правовий висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В спірних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц провадження №14-154цс18 зазначено, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Колегія суддів звертає увагу, що ч.2 ст.625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, а не на невиконання судового рішення. Прийняття судового рішення про стягнення грошового боргу в національній валюті не змінює природу грошового зобов`язання як такого, що визначене в іноземній валюті, і не є підставою для застосування положень ч.2 ст.625 ЦК України щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що в охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, а суд першої інстанції (з врахуванням наданих позивачем розрахунків заборгованості т.1 а.с.182-194) прийшов до помилково висновку про стягнення заборгованості по відсоткам та трьох відсотків річних саме у загальному розмірі 522.003 грн.17 коп.

Аналіз норм законодавства, що регулює виниклі правовідносини, та положень частини 2 ст.625 ЦК України дозволяє зробити висновок про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 110.353 грн.03 коп.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, допустився порушень норм матеріального права, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Також до скасування підлягає додаткове рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 02 травня 2019 року.

Відповідно до ст.382 ЦПК України резолютивна частина постанови суду апеляційної інстанції повинна містити новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Апеляційний суд вважає необхідним рішення суду першої інстанції скасувати та частково задовольнити позовні вимоги банку в загальному розмірі 110.353 грн.03 коп.

Згідно із положеннями ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на те, що на час звернення до суду ставка судового збору за подачу позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою складала 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та у відповідності до пропорційності задоволених позовних вимог з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 1.659 грн.29 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила рішення суду першої інстанції в задоволеній частині скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог та за подачу апеляційної скарги сплатила 11.745 грн.08 коп. - 150% ставки, що підлягала сплаті при подачі позовної заяви.

Тому з позивача на користь відповідача підлягають стягненню понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 2.488 грн. 93 коп.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 25 лютого 2019 року та додаткове рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 02 травня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, трьох відсотків річних та інфляційних витрат задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" () три проценти річних від простроченої суми в розмірі 110.353 грн.03 коп.

В задоволенні решти позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" судовий збір у розмірі 1.659 грн.29 коп.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2.488 грн.93 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.