П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2019 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 0519/4642/2012

Номер провадження 22-ц/804/1852/19

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Кочегарової Л.М., Попової С.А., Ткаченко Т.Б.,

секретар судового засідання Єфремова О.В.,

сторони :

заявник - Центральний відділ державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області

боржник - ОСОБА_1

стягувач - ОСОБА_2

розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28 травня 2019 року, у складі судді Шатілової Л.Г.,

в с т а н о в и в:

У травні 2019 року державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполь Головного територіального управління юстиції в Донецькій області Чистова Г.О. (далі - Центральний ВДВС м.Маріуполь ГТУЮ в Донецькій області) звернулася до суду з поданням про розшук боржника ОСОБА_1 .

Подання обґрунтовано тим, що на виконанні в Центральному ВДВС м. Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області перебуває виконавче провадження ВП № 48160091 з примусового виконання виконавчого листа № 2/519/2207/12 від 24 травня 2012 року, виданого Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області, про зменшення розміру аліментів, стягнутих рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 жовтня 2007 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 до 1/6 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 17 липня 2012 року до повноліття дитини. Проте аліменти боржником не сплачуються, встановити місце перебування боржника не виявляється можливим, станом на 01 квітня 2019 року заборгованість зі сплати аліментів складає 77 975,61 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28 травня 2019 року подання державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Чистової Г.О. задоволено. Оголошено розшук боржника ОСОБА_1 та його проведення доручено Центральному відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області. Зазначено, що про результати прийнятих розшукових заходів щодо боржника слід повідомити державному виконавцю Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполь Головного територіального управління юстиції в Донецькій області Чистовій Г.О.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, ставить питання про скасування вказаної ухвали та постановлення нового рішення про відмову державному виконавцю у задоволенні подання про розшук боржника.

Відзив на апеляційну скаргу, в порядку визначеному ст.360 ЦПК України, не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_1 - адвоката Ткач К.В., заперечення проти скарги ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_5 , представника Центрального ВДВС м.Маріуполь ГТУЮ в Донецькій області Чистової Г.О., перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні в Центральному ВДВС м. Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області перебуває виконавче провадження ВП № 48160091 з примусового виконання виконавчого листа № 2/519/2207/12 від 24 травня 2012 року, виданого Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області про зменшення розміру аліментів, стягнутих рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 жовтня 2007 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 до 1/6 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 17 липня 2012 року до повноліття дитини.

Згідно з інформацією, наданою Відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради № 03/2- 1782 від 25 лютого 2019 року, ОСОБА_1 з 25 січня 2003 року по теперішній час зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

При виході державного виконавця за вищевказаною адресою, встановлено, що за вказаною адресою боржник не проживає, про що державним виконавчем складено акт від 26 лютого 2019 року.

Станом на 01 квітня 2019 року заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів складає 77 975,61 грн.

Задовольняючи подання державного виконавця про оголошення розшуку боржника, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки боржником рішення суду не виконується, а прийняті державним виконавцем заходи не виявилися позитивними і місце знаходження боржника не відоме, суд дійшов висновку про оголошення розшуку боржника.

Однак, колегія суддів апеляційного суду вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм цивільно-процесуального законодавства, а тому підлягає скасуванню з наступних підстав.

За п. 9 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 1 ст.10 Закону України «Про виконавче провадження» визначено перелік заходів щодо примусового виконання рішення суду, одним з яких є розшук боржника.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частиною 1 ст.36 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини.

Згідно з ч.1 ст.438 ЦПК України розшук боржника або дитини, привід боржника оголошуються за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника або дитини чи місцезнаходженням їхнього майна, або за місцем проживання (перебування) стягувача.

Відповідно до п.1 розділу 1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Мінюсту від 02 квітня 2012 року № 512/5, ця Інструкція розроблена відповідно до Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», Закону України від 02 червня 2016 року N 1404-VIII «Про виконавче провадження», інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України і визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п. 4 розділу IХ Інструкції за неможливості з`ясування місцезнаходження боржника чи дитини державний виконавець звертається з поданням до суду про розшук дитини або боржника.

Отже, перед зверненням до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника - фізичної особи або дитини, який здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону N 1404-VIII, державний виконавець має вжити заходів, спрямованих на встановлення фактичного місцезнаходження боржника - фізичної особи або дитини.

Звертаючись до суду з поданням про розшук боржника державний виконавець повинен надати докази щодо того, що ним з`ясовувалось місцезнаходження боржника, але вони не дали позитивних результатів. Такими доказами можуть бути: а) отриманні відповіді на запит від відповідних територіальних органів МВС України щодо місця реєстрації особи; б) отримана інформації від учасників виконавчого провадження та інших осіб, у тому числі усно (в такому випадку отримана інформація відображається в акті державного виконавця), про можливі місця перебування боржника; в) перевірка наявності боржника за можливими місцями його перебування, встановленими під час проведення виконавчих дій; г) отримана інформації щодо місця роботи боржника; ґ) отримана інформації про боржника з інших джерел.

Відповідно до п.14 ч.2 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 81 ЦПК України обов`язок доказування заявлених вимог покладено на сторону, яка звернулась до суду.

Як вбачається зі справи, на підтвердження свого подання про оголошення ОСОБА_1 у розшук, державний виконавець послалася на те, що вона двічі виходила за місцем проживання боржника та не виявила його в місці реєстрації по АДРЕСА_1 .

Проте до матеріалів справи долучено лише один акт виходу за місцем проживання ОСОБА_1 з відміткою про його відсутність від 26 лютого 2019 року і іншого документа ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не представлено.

Зазначений документ не свідчить про те, що державним виконавцем вживалися усі передбачені законодавством заходи щодо встановлення фактичного місцезнаходження боржника. Також, державний виконавець не надав відомостей про те, які саме заходи, передбачені чинним законодавством України, були ним застосовані з метою примусового стягнення за виконавчим документом, та у чому саме полягає ухилення боржника від виконання рішення суду.

В судовому засіданні апеляційного суду представник Центральний ВДВС м.Маріуполь ГТУЮ в Донецькій області пояснила, що їй відомо про те, що боржник уклав інший шлюб, проживає з дружиною та дитиною за іншою адресою, але за цим місцем проживання боржника вона не виходила, тільки підтримувала зв`язок з дружиною ОСОБА_1 по телефону.

Стягувач ОСОБА_2 апеляційному суду пояснила, що їй відомо, що колишній чоловік має іншу сім`ю та у нього народилася дитина; з соціальних мереж вона дізналася, що ОСОБА_1 виїхав за межі країни, але доказів цим обставинам вона не має. З матеріалів кримінальної справи щодо ОСОБА_1 їй відомо прізвище другої дружини боржника та місце її проживання; з 2019 року вона дійсно отримує частину аліментів на утримання дитини, але вважає, що ці перекази здійснює не боржник особисто.

Як вбачається з представленого колегії суддів копії протоколу допиту ОСОБА_6 , яка проживає в АДРЕСА_2 , вона є дружиною боржника ОСОБА_1 , який з 2013 року, у зв`язку з погіршення стану здоров`я, не мав можливості виплачувати аліменти на користь ОСОБА_2 . Аліменти на користь ОСОБА_2 вона сплачує з коштів, які їй надходять від чоловіка, який перебуває у Німеччині на лікуванні.

Згідно копій квитанцій від 28 лютого 2019 року на суму 2138 грн., від 15 березня 2019 року на суму 1000 грн., від 15 квітня 2019 року на суму 1000 грн., від 20 травня 2019 року на суму 1000 грн., від 07 червня 2019 року на суму 1000 грн., на користь ОСОБА_2 було сплачено суму у розмірі 6 138 грн. в період з лютого по червень 2019 року, що свідчить про часткове виконання судового рішення.

На зазначені обставини суд першої інстанції уваги не звернув, чим допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для вирішення питання, та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для оголошення у розшук боржника ОСОБА_1 у зв`язку з невиконанням останнім обов`язків щодо сплати боргу та ухиленням від виконання судового рішення.

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, що, відповідно до п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, є підставою для її скасування з прийняттям постанови про відмову в задоволенні подання державного виконавця Чистової Г.О. про розшук боржника ОСОБА_1 .

При цьому апеляційний суд виходить з того, що державний виконавець не надавав суду достатніх і достовірних доказів про відсутність відомостей щодо місця проживання, перебування чи місцезнаходження боржника - фізичної особи; про ухилення боржника від сплати аліментів; відомостей про привід боржника; доказів, які підтверджували б вичерпність заходів, вжитих державним виконавцем щодо встановлення місця знаходження боржника; про те, що боржнику відомо що він викликався до відділу державної виконавчої служби.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, 376 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28 травня 2019 року скасувати.

У задоволенні подання державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполь Головного територіального управління юстиції в Донецькій області про розшук боржника ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Дата складення повного судового рішення 19 липня 2019 року.

Судді: Л.М. Кочегарова

С.А.Попова

Т.Б. Ткаченко