ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2716/19 Справа № 202/3508/17 Суддя у 1-й інстанції - Мороз В. П. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря - Синенка Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк",

на заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 16 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк", Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчук Сергій Павлович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Дарина Геннадіївна, про визнання права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , АКІБ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк», третьої особи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчук С.П., приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г., в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири від 15 вересня 2016 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , визнати за позивачем право власності на дану квартиру, припинити та вилучити іпотеку, накладену на спірну квартиру на підставі договору іпотеки, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , припинити та вилучити іпотеку накладену на підставі договору іпотеки, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2 , скасувати та вилучити обтяження накладені зазначених договорів іпотеки.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 15 вересня 2016 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено попередній договір щодо купівлі квартири, який було укладено в простій письмовій формі. За умовами даного договору позивачем було передано відповідачу грошову суму у розмірі 90 000 грн. на підтвердження намірів укладення основного договору купівлі-продажу. Попереднім договором встановлено термін укладання основного договору купівлі-продажу 20 грудня 2016 року. Відповідно до умов договору позивач переїхав на постійне місце проживання до спірної квартири та зробив ремонт за власні кошти. 01 лютого 2017 року позивач отримав лист від відповідача про неможливість укладання договору купівлі-продажу квартири, з причин наявності заборон на відчуження даного нерухомого майна на підставі договорів іпотеки, укладених відповідачем з АКІБ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк». Посилаючись на дані обставини заявник просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 16 червня 2017 року позовні вимоги задоволено. Визнано договір купівлі-продажу квартири загальною площею - 38,9 кв.м., житловою площею-18,5 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 15 вересня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дійсним.

Визнано та зареєструвано за ОСОБА_1 право власності на вищезаначену квартиру.

Визнано недійсним та припинено іпотечний Договір №0/1 від 02 квітня 2008 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2

Припинено та вилучено іпотеку за №5684896 в Державному реєстрі іпотек, накладену 02 квітня 2008 року, на підставі договору іпотеки №0/1 від 02 квітня 2008 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , внесено до Державного реєстру іпотек відомості про виключення запису з реєстру, щодо об`єкта нерухомого майна, за адресою: АДРЕСА_1 .

Припинено та вилучено іпотеку за №6931429 в Державному реєстрі іпотек, накладену 02 квітня 2008 року, на підставі договору іпотеки, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2 , внесено до Державного реєстру іпотек відомості про виключення запису з реєстру, щодо об`єкта нерухомого майна, за адресою: АДРЕСА_1 .

Скасувано та вилучено обтяження за №5684897 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, накладені 02 квітня 2008 року на квартиру розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору іпотеки №0/1 від 02 квітня 2008 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , та на підставі договору іпотеки, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2 , внесено відомості про виключення квартири із Державного реєстру обтяження нерухомого майна.

Зобов`язано органи нотаріату (державним або приватним нотаріусам), які здійснюють функції державного реєстратора прав на нерухоме майно здійснити державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на квартиру , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Також вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ПАТ «Дельта Банк» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористався.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що квартира загальною площею - 38,9 кв.м., житловою площею-18,5 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 02 квітня 2008 року, укладеного між останнім та ОСОБА_8 .

Звертаючись з даними позовними вимогами ОСОБА_1 посилався на те, що між ним та ОСОБА_2 15 вересня 2016 року укладено попередній договір, предметом якого було зобов`язання відповідача продати позивачу належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме вищезазначену квартиру. За умовами договору позивачем було сплачено грошові кошти у сумі 90 000 грн. на підтвердження намірів укласти основний договір купівлі-продажу квартири. Факт передання коштів підтверджується актом приймання-передачі.

Проте, матеріали справи не містять попереднього договору від 15 вересня 2016 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на який посилається позивач обґрунтовуючи свої вимоги. Даний договір не було надано суду, що підтверджується змістом позовної заяви, оскільки він відсутній у переліку додатків до позовної заяви.

Також, в матеріалах справи відсутній акт приймання-передачі грошових коштів у сумі 90 000 грн., на який посилається позивач, як підтвердження фактичного укладання угоди між сторонами.

Також зі змісту позову вбачається, що заявник стверджує про переїзд на постійне місце проживання до спірної квартири, проте відповідно до копії паспорту ОСОБА_1 місце його проживання зареєстровано за адресою АДРЕСА_2 . Будь-яких доказів на підтвердження проживання позивача за адресою АДРЕСА_1 суду надано не було.

Враховуючи дані обставини суд позбавлений можливості встановити щодо виникнення правовідносин між сторонами щодо купівлі спірної квартири, на які посилається ОСОБА_1 в своєму позові, оскільки матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження укладання угоди 15 вересня 2016 року між сторонами.

Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Проте, суду не надано будь-яких належних доказів на підтвердження заявлених позовних вимог.

Також слід зазначити, що згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.

Звертаючись з позовними вимогами ОСОБА_1 не було надано доказів на підтвердження виникнення правовідносин між ним та ОСОБА_2 щодо купівлі спірної квартири.

Висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог банку.

Відповідно до вимог ст..141 ЦПК України з позивача на користь ПАТ "Дельта Банк" підлягає стягненню судовий збір у розмірі 7 843, 65 грн., який було сплачено за подання апеляційної скарги.

керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" - задовольнити.

Заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 16 червня 2017 року - скасувати.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" судовий збір у розмірі 7 843, 65 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров