БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/701/19
Провадження № 2/497/551/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2019 року Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Кравцової А.В.,

секретар судового засідання Бекметова Х.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Болград цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

10.05.2018 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_2 заборгованості, посилаючись на те, що 22.03.2019 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, що підтверджується розпискою власноруч написаною відповідачем. За даним договором позивач надав у позику відповідачу грошові кошти у сумі 33350грн., які відповідач зобов`язався повернути позивачу в повному обсязі у строк до 15.04.2019 року. Відповідач позику не повернула, а тому позивач звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути на його користь з відповідача усю суму боргу та моральну шкоду в розмірі 10000грн.

Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив суд стягнути з відповідача заборгованість за розпискою, оригінал якої зберігається в нього, а копія додана до позову.

Відповідач у судовому засіданні не заперечувала проти існування в неї заборгованості перед позивачем в тому розмірі, що вказано в позові, стверджувала, що не мала наміру затримувати повернення боргу, але в неї захворіла мати, яку потрібно було оперувати і для цього вона, відповідач, витратила велику суму грошей. наразі в неї вже майже вся сума коштів для погашення заборгованості перед позивачем зібрана, і вона з ним мала намір й без судового рішення розрахуватися.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, але частково, з наступних підстав.

З відомостей, викладених в позові вбачається, що 22.03.2019 року відповідач власноручно написала розписку про те, що вона зобов`язується повернути позивачу 33350грн. до 15.04.2019 року, що не заперечували сторони у судовому засіданні (а.с.6).

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того є роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності ч.1ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно достатті 625 цього Кодексу.

На підтвердження укладення договору позики та його умов представлена розписка, яка посвідчує існування у відповідача заборгованості перед позивачем визначеної грошової суми, що відповідає положенням ст.1047 ЦК України. Як свідчить копія розписки, договір позики був укладений між фізичними особами.

Згідно положень ст.545 ЦК України, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, має повернути борговий документ (розписку) боржникові. В разі неможливості повернення боргового документу кредитор має вказати про це у розписці, яку він видає на вимогу боржника. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого боргу.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Підстав звільнення від доказування, визначених ст.82 ЦПК України судом не встановлено. Позицію відповідача - неповернення боргу у строк, - суд розцінює як ухилення від виконання свого обов`язку щодо повернення боргу за договором позики.

Статтями 22, 386, 1166 ЦК України регламентовано, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Таким чином, оцінивши докази у їх сукупності, оскільки відповідач у встановлений строк не повернув взяті ним у позику грошові кошти, тобто не виконав зобов`язання належним чином відповідно до умов договору позики, суд прийшов до висновку про обґрунтованість пред`явленого позову та задоволення його в обсязі заборгованості.

Щодо вимоги позову про стягнення 10000грн. моральної шкоди, то суд не вбачає обґрунтованих підстав для його задоволення, виходячи з наступного.

В силу ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно п.3ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

За змістом статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданим споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

З матеріалів справи і з позовної заяви ОСОБА_1 не вбачається доказів на підтвердження того, що неправомірними діями відповідача йому завдано моральної шкоди, яка полягає в порушенні його права власності та користування своїм власним майном. Стосовно наявності моральних страждань навіть не згадується в позові, у судовому засіданні позивач також про це не повідомив, не надав будь-яких доказів наявності шкоди, завданої йому діями (бездіяльністю) відповідача.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд зазначає, що заявник не надав достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів в частині існування моральної шкоди, яку просить стягнути на його користь з відповідача, а також не надав пояснень, в чому вона полягала.

Відповідно до вимог ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Тому, оскільки судом не встановлено існування моральної шкоди, завданої відповідачем позивачу, доводи позову в цій частині слід вважати необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, суд має розподілити судові витрати між сторонами пропорційно задоволеним вимогам, тому, оскільки вимога позову щодо стягнення заборгованості за договором позики судом задоволена в повному обсязі, судові витрати позову сплачені в мінімально встановленому Законом розмірі, вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача - з відповідача має бути стягнено на користь позивача сплачений ним судовий збір в розмірі 768,40 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 527, 545, 1046, 1049 ЦК України, ст. 12, 13, 76, 130, 141, 223, 263-266, 280-282 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити частково.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає і зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,- заборгованість за позикою в розмірі 33350 (тридцять три тисячі триста п`ятдесят) гривень та судові витрати в розмірі сплаченого позивачем судового збору - 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40коп.

У стягненні моральної шкоди в розмірі 10000 грн. - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи, а також особами, що не брали участі у справі (якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки) - повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду у письмовій формі з дотриманням вимог ст.356 ЦПК України, - протягом тридцяти днів з дня його проголошення; учасником справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, - має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - з дня отримання копії повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі його пропуску й з інших поважних причин.

Законної сили рішення суду набирає після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або ухвалення постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: bg.od.court.gov.ua.

Відповідно до п.п.15.5п.15ч.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення виготовлений 27.06.2019 року.

Суддя А.В.Кравцова