Справа № 647/3443/18
№ провадження 2/647/80/2019
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2019 року Бериславський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Кириленко М.О.

за участю секретаря Бондаренко Г.В.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_7.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бериславі Херсонської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії, суд

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом посилаючись на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 03.06.2008 року ОСОБА_1 належить на праві приватної власності житловий будинок АДРЕСА_1 . Поряд з його домоволодінням проживає сусід ОСОБА_2 . Відповідно до акту обстеження земельних ділянок від 12.10.2018 року комісією встановлено, що земельна ділянка позивача та відповідача не приватизовані, знаходяться у користуванні та надані для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Відповідач на своїй земельній ділянці розміщує великовантажний транспортний засіб марки «КАМАЗ» з причепом на відстані 1 метр від межі наших земельних ділянок та 5 метрів від житлового будинку в якому проживає ОСОБА_1 , що не відповідає вимогам ДБН-360-92** Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень. Відповідно до яких протипожежні розриви між будинками або окремо розташованими господарськими будівлями відповідно до ступеня їх вогнестійкості слід приймати відповідно до протипожежних вимог на відстані не менше 8 метрів. Крім того, відповідно до Правил дорожнього руху України п.п.б,в п.26.2, у житловій зоні забороняється стоянка транспортних засобів поза спеціально відведеними місцями і таке їх розташування, яке утруднює рух пішоходів і проїзд оперативних чи спеціальних транспортних засобів та стоянка з працюючим двигуном. Розміщення великовантажного транспортного засобу біля будинку позивача спричиняє істотні незручності, а саме постійний шум працюючого двигуна, викиди вихлопних газів, які є токсичними та шкідливими для здоров`я. ОСОБА_2 на прохання прибрати великовантажний транспортний засіб не реагує та категорично відмовляється звільнити земельну ділянку. Тому комісією рекомендовано звернутися до суду для вирішення вказаного конфлікту. Оскільки зазначеними діями відповідача ОСОБА_1 завдано велику кількість незручностей, що полягали в постійній наявності неприємних запахів від викидів вихлопних газів, на подвір`ї, а також у будинку. Влітку необхідно зачиняти вікна та двері, що позбавляє можливості дихати свіжим повітрям у будинку. Також від постійних викидів вихлопних газів в позивача погіршилося здоров`я, виникають постійні головні болі, погане самопочуття та порушення сну. У зв`язку з чим, позивач просить зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом звільнення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 , від великовантажного транспорту марки «Камаз».

Ухвалою суду від 03.01.2019 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

11.02.2019 року на адресу суду надійшов відзив представника відповідача з якого вбачається, що відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Оскільки позов вмотивований тим, що ОСОБА_1 є сусідом ОСОБА_2 , розміщення на земельній ділянці відповідачем автомобілю створює йому незручності, порушує будівельні норми та ознаки добросусідства. Відповідно до договору дарування, відповідач є власником будинку за адресою АДРЕСА_2 . Право власності відповідача на землю знаходиться на державній реєстрації. Суміжна земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 , хоча перебуває у фактичному користуванні позивача, однак є не приватизованою та належить територіальній громаді. Як на підставу своїх вимог позивач посилається на те, що відповідач грубо порушує ДБН-360-92** Містобудування і забудова міських і сільських поселень в час недотримання пожежних розривів, шляхом розміщення транспортного засобу. Проте, ДБН-360-92** втратив чинність з 01.09.2018 року на підставі Б.2.2-12:2018 «Планування і забудова територій». По-друге, відповідно до плану забудови, будинок відповідача було збудовано у 1966 році, а позивача у 1959 році, тому ніякі ДБН-360-92** Містобудування і забуде міських і сільських поселень, прийняті у 1992 році не можуть бути застосовані до даних домоволодінь. По-третє, відстані, наведені у ДБН-360-92** Містобудування і забудова міських і сільських поселень стосуються відстаней між стінами будов, а не між рухомими речами і предметами. Як зазначалося вище, право землекористування Позивача в установленому земельним законодавством порядку не оформлено, правовстановлюючий документ на право користування чи право власності на землю на його ім`я не видавався, оскільки договір купівлі - продажу житлового будинку не містить відомостей про розмір земельної ділянки за вказаною адресою, що перейшла у власність чи користування позивача, і не є правовстановлюючим документом та не підтверджує право користування позивачем земельною ділянкою. Крім того, з матеріалів проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 вбачається наявність акту погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками і землекористувачами від 14.11.2018 року та акту приймання-передачі межових знаків на зберігання від 14.11.2018 року, складених за участі виконавця робіт ФОП ОСОБА_5, представника органу місцевого самоврядування ОСОБА_6., суміжних землекористувачів, в тому числі і відповідача. Крім того, наявні план забудови земельної ділянки, план меж земельної ділянки та кадастровий план земельної ділянки, з яких вбачається наявність відстаней, достатніх для обслуговування суміжних домоволодінь. Відповідно до доданого технічної документації переліку обмежень, щодо використання земельної ділянки, то їх не виявлено. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин. Отже, для виключення можливої неузгодженості (спорів) щодо межі земельні ділянок земельне законодавство передбачає при вирішенні питання про визначення відновлення меж земельних ділянок погодження цих меж із суміжними власниками та землекористувачами. На виконання наведених вище приписів актів цивільного законодавства України виконавцем проекту землеустрою за участю представника Козацької селищної ради, замовника ОСОБА_2 та суміжного землекористувача ОСОБА_1 складено акт погодження меж спірної земельної ділянки з суміжниками власниками землекористувачами. Отже, межа між земельними ділянками позивача та відповідача була узгоджена, при цьому накладки земельної ділянки виявлено не було. Як вбачається з позовної заяви, позивач просить усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом звільнення земельної ділянки, яка знаходиться за адресою будинок АДРЕСА_2 від великовантажного транспорту марки «КАМАЗ». При цьому, позивач не є власником або користувачем земельної ділянки, що знаходиться за адресою будинок АДРЕСА_2 . Навпаки, власником давої земельної ділянки є відповідач, і він як власник має право вільно користуватися належною йому земельною ділянкою. В тому числі для розміщення особистого транспорту. Тим паче, що розміщення даного транспорту є не триваючим, та систематичним та не створює жодних перешкод або незручностей сусіду. Даний позов невмотивованим та більше схожий на примхи з особистісних мотивів.

В судовому засіданні позивач наполягав на задоволенні позову.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову.

Представник позивача адвокат Бітюра А.А. після судового засідання надав заяву про перенесення судового засідання, у зв`язку з щорічною відпусткою.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 03.06.2008 року ОСОБА_1 належить на праві приватної власності житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.5).

На підставі заяви ОСОБА_1 (а.с.13) було проведено акт обстеження земельних ділянок від 12.10.2018 року та комісією встановлено, що межі земельних ділянок між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проходять по існуючій огорожі. Земельні ділянки не приватизовані, знаходяться у користуванні та надані для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. На земельній ділянці ОСОБА_2 на відстані 1 м від межі та 5 м від житлового будинку ОСОБА_1 розміщено великовантажний транспорт марки «КАМАЗ» з причепом, що у свою чергу спричиняє незручностей сусіду (шум працюючого двигуна, вихлопні гази). ОСОБА_2 зобов`язано дотримуватися ст.103 Земельного кодексу України, звільнити земельну ділянку по АДРЕСА_2 , від великовантажного транспорту (а.с.12).

17.10.2018 року ОСОБА_1 звертався до Бериславського ВП ГУНП в Херсонській області з проханням урегулювати конфлікт з ОСОБА_2 (а.с.15), під час роботи за вказаним матеріалом з порушень адміністративного або кримінального законодавства з боку ОСОБА_2 виявлено не було (а.с.14).

Відповідно до договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Бериславського району від 25.07.1995 року, зареєстрований за №2310, ОСОБА_2 є власником будинку за адресою АДРЕСА_2 (а.с.32-34).

Відповідно до технічного паспорту будинок за адресою АДРЕСА_2 , було збудовано у 1966 році (а.с.35-36).

Згідно з технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_2 площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_2 , плану забудови земельної ділянки, план меж земельної ділянки та кадастровий план земельної ділянки, мають достатні відстані для обслуговування суміжних домоволодінь (а.с.37-40).

Відповідно до акту прийому-передачі межових знаків на зберігання за адресою АДРЕСА_2 , від 14.11.2018 року, наявний підпис суміжного землекористувача ОСОБА_4 (а.с.41).

За змістом ч.ч.2, 3 ст.152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Частиною 14 статті 186 ЗК України визначено, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) погодженню не підлягає і затверджується: органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у разі якщо земельна ділянка перебуває у державній або комунальній власності або власником земельної ділянки, у разі якщо земельна ділянка перебуває у приватній власності.

В ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку по АДРЕСА_2 та відповідно користувачем земельної ділянки під даним будинком.

Користувачем суміжної земельної ділянки по АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 .

З матеріалів проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки і власність ОСОБА_2 вбачається наявність акту погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками і землекористувачами від 14.11.2018 року та акту приймання-передачі межових знаків на зберігання від 14.11.2018 року, складених участі виконавця робіт ФОП ОСОБА_5 , представника органу місцевого самоврядування ОСОБА_6 , суміжних землекористувачів, в тому числі і відповідач.

Крім того, наявні план забудови земельної ділянки, план меж земельної ділянки та кадастровий план земельної ділянки, з яких вбачається наявність відстаней, достатніх для обслуговування суміжних домоволодінь.

Відповідно до доданого технічної документації переліку обмежень, щодо використання земельної ділянки, то їх не виявлено.

Згідно із ст.55 Закону України «Про землеустрій» встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів.

Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), серед іншого, включає: план меж земельної ділянки, складений за результатами зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками на межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів); кадастровий план земельної ділянки; акт приймання-передачі межових знаків на зберігання, що включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення (відновлення)меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками.

Як слідує із положень ст.ст.106,107 ЗК України, власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

Основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки.

У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

На виконання ст.ст.106,107 ЗК України, ст.ст.14,55 Закону України «Про землеустрій» та з метою визначення порядку встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 року №376 затверджено та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16.06.2010 року за №391/17686 Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками.

Відповідно до ІV розділу цієї Інструкції відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок.

Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до ст.186 ЗК України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки встановити неможливо, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки.

У разі, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема зі встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

Отже, для виключення можливої неузгодженості (спорів) щодо межі земельних ділянок земельне законодавство передбачає при вирішенні питання про визначення і відновлення меж земельних ділянок погодження цих меж із суміжними власниками та землекористувачами.

На виконання наведених вище приписів актів цивільного законодавства України виконавцем проекту землеустрою за участю представника Козацької селищної замовника ОСОБА_2 та суміжного землекористувача ОСОБА_1 складено та погодження меж спірної земельної ділянки з суміжниками власниками землекористувачами.

Отже, межа між земельними ділянками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 була узгоджена, накладок земельної ділянки виявлено не було.

Згідно ст. 23 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) до об`єктів благоустрою території житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, на яких розміщені об`єкти житлової забудови, громадські будівлі та споруди, інші об`єкти загального користування. Благоустрій території житлової та громадської забудови здійснюється з урахуванням вимог використання цієї території відповідно до затвердженої містобудівної документації, регіональних і місцевих правил забудови, правил благоустрою території населеного пункту, а також установлених будівельних норм, державних стандартів, норм і правил.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Отже, обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи відповідних правовстановлюючих документів.

Як вбачається з позовної заяви, позивач просить усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом звільнення земельної ділянки, яка знаходиться за адресою будинок АДРЕСА_2 від великовантажного транспорту марки «КАМАЗ». При цьому,

Оскільки, ОСОБА_1 не є власником або користувачем земельної ділянки, що знаходиться за адресою будинок АДРЕСА_2 , а є лише користувачем суміжної земельної ділянки за адресою будинок АДРЕСА_1 , тому ОСОБА_2 має право вільно користуватися належною йому земельною ділянкою.

Згідно з частиною 1 ст. 82, частиною 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом та несе ризики настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених Цивільним процесуальним кодексом України - частина 7 ст.81 ЦПК України.

Згідно із частиною 6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто рішення суду може грунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом.

Відповідно до приписів ст.89 ЦПК України наявні докази підлягають оцінці у їх сукупності і жодний доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Разом з тим, суд зазначає, що в матеріалах справи відсутня інформація про наявність великовантажного транспорту, на час розгляду справи, на земельній ділянці ОСОБА_1 та чи дійсно це призводить до шкідливого впливу на здоров`я людей, тварин, на повітря, земельну ділянку, як передбачено ст. 104 Земельного Кодексу України.

Як зазначено у ст.263 ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Отже, позивачем та його представником не надано доказів у вчиненні ОСОБА_2 перешкод у користуванні його ж земельною ділянкою.

За таких обставин, з урахуванням встановлених у судовому засіданні фактів та положень діючого цивільного та земельного законодавства України, зважаючи на те, що на час відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 , права ОСОБА_1 порушені не були, із дотриманням порядку погодження і затвердження документації із землеустрою, встановлених ст.ст. 118, 186-1 Земельного кодексу України, приймаючи до уваги що великовантажний транспортний засіб знаходиться на земельній ділянці відповідача, а позивачем у свою чергу не доведено наявність перешкод у користуванні суміжною земельною ділянкою, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, виходячи з принципів змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, суд дійшов висновку про необґрунтованість позову, в зв`язку з чим вважає, що задоволенню він не підлягає.

Керуючись ст.ст.12, 13, 77, 81, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга із врахуванням п. 15.5 розділу ХII «Перехідні положення» ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, до Херсонського апеляційного суду через Бериславський районний суд Херсонської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення буде виготовлено 26.07.2019 року.

Суддя М.О.Кириленко