Справа № 152/615/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
17 липня 2019 року м. Шаргород
Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:
головуючого Войнаровського І.В.,
секретаря Одудовського С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Енергія» про визнання додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки недійсною, зобов`язання повернути земельну ділянку та стягнення упущеної вигоди,
16 травня 2019 року ОСОБА_2 ОСОБА_3 (далі - позивач) звернулася до Шаргородського районного суду Вінницької області із позовом до ТОВ «Компанія «Енергія» (далі - відповідач) про визнання додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки недійсною, зобов`язання повернути земельну ділянку та стягнення упущеної вигоди.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_4 , яка була власником земельної ділянки, площею 0,8917 га, розташованої на території Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області.
22 січня 2019 року державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори Вінницької області їй було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на цю земельну ділянку.
За життя мати уклала договір оренди землі від 4 грудня 2012 року із ТОВ «Компанія «Енергія» строком на 5 років, відповідно до п.8 договору. Цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (п.42 договору) із строком дії до 27 вересня 2018 року.
Їй стало відомо, що 05 лютого 2018 року між ТОВ «Компанія «Енергія» та ОСОБА_4 (покійною матір`ю) нібито укладено додаткову угоду до договору оренди землі, відповідно до якої сторони домовились збільшити строк дії договору на 15 років, з моменту закінчення строку, вказаного у п.8 договору.
З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 05 лютого 2018 року зареєстрована додаткова угода до договору оренди землі між відповідачем та ОСОБА_4 , яка якимось чином була узгоджена між сторонами та строк дії договору оренди землі становить - до 27 вересня 2033 року.
У зв`язку з існуванням спірної додаткової угоди від 05 лютого 2018 року, яку її мати не укладала, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, позивач позбавлена можливості вільно розпоряджатися належною їй на праві власності земельною ділянкою, зокрема передати земельну ділянку в оренду іншій особі.
12 вересня 2018 року до неї звернувся ФОП ОСОБА_5 з письмовою пропозицією орендувати земельну ділянку строком на сім років за орендну плату 4000 грн. на рік, на яку вона погодилась, однак фактично не має змоги передати земельну ділянку в оренду, оскільки нею користується відповідач. Так як цикл вирощування сільськогосподарських культур у цьому році вже закінчився, у зв`язку із вчиненням недійсного правочину їй завдано збитків (упущену вигоду) за період з 01 жовтня 2018 року по 31 грудня 2019 року, тобто з моменту закінчення строку дії договору оренди землі -27 вересня 2018 року і до кінця поточного року.
На підставі викладеного позивач просить: визнати недійсною додаткову угоду б/н від 04 грудня 2012 року, укладену 05 лютого 2018 року між ОСОБА_4 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Енергія» про продовження на 15 років оренди земельної ділянки, площею 0,8917 га, розташованої на території Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області, кадастровий номер НОМЕР_1 ; зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Енергія» повернути земельну ділянку, площею 0,8917 га, розташовану на території Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області, кадастровий номер НОМЕР_1 ; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Енергія» 4700 грн. упущеної вигоди, як дохід від оренди земельної ділянки, площею 0,8917 га, розташованої на території Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області, кадастровий номер НОМЕР_1 .
У судове засідання позивач не з`явилася, однак в поданій до суду 17 липня 2019 року заяві просить розглянути справу за її відсутності, не заперечує щодо заочного розгляду справи (а.с. 51).
Представник відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Енергія» у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду, причин неявки суду не повідомив (а.с. 49). Відзив на позовну заяву не подав.
Відповідно до ухвали суду від 17 липня 2019 року прийнято рішення провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у ній матеріалів (доказів) (а.с. 54).
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступного.
ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Рахни-Лісові Шаргородського району Вінницької області померла ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_2 (а.с.18).
Спадкоємцем майна ОСОБА_4 за законом є її дочка ОСОБА_2 ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 22 січня 2019 року державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори Вінницької області (а.с. 19).
04 грудня 2012 року між ОСОБА_4 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Енергія» укладено договір оренди землі б/н, згідно з яким ОСОБА_4 передала в оренду ТОВ «Компанія «Енергія» земельну ділянку, загальною площею 0,8917 га, кадастровий номер НОМЕР_4 001:0155 (п.2 Договору), строком дії на п`ять років (п.8 Договору). Орендна плата становить 3 % за рік від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (п.42 договору) (а.с.20-23).
04 грудня 2012 ОСОБА_4 та ТОВ «Компанія «Енергія» підписано акт приймання - передачі земельної ділянки (а.с.24).
Договір оренди землі б/н, укладений 04 грудня 2012 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Компанія «Енергія» зареєстрований 27 вересня 2018 року Реєстраційною службою Шаргородського районного управління юстиції Вінницької області, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права номер 10079097 від 27 вересня 2013 року (а.с.26-27).
05 лютого 2018 року між ТОВ «Компанія «Енергія» та ОСОБА_4 укладено додаткову угоду до Договору б/н від 04 грудня 2012 року, відповідно до якої сторони домовились збільшити строк дії договору на 15 років, з моменту закінчення строку, вказаного у п.8 договору (а.с. 25).
З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 05 лютого 2018 року зареєстрована додаткова угода б/н до договору оренди землі між ТОВ «Компанія «Енергія» та ОСОБА_4 , яка узгоджена між сторонами та строк дії - до 27 вересня 2033 року (а.с.28-29).
Поряд з цим, судом встановлено, що ОСОБА_4 фізично не могла укласти 05 лютого 2018 року додаткову угоду з відповідачем, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 померла (а.с.18).
Отже, зазначена додаткова угода від імені орендодавця ОСОБА_4 підписана іншою особою, відповідач ТОВ «Компанія «Енергія», без згоди та відома позивача, як спадкоємця земельної ділянки, яку орендує відповідач, надав додаткову угоду на реєстрацію до державного реєстратора Реєстраційної служби Шаргородського районного управління юстиції Вінницької області, який 05 лютого 2018 року зареєстрував її в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
У зв`язку з існуванням додаткової угоди від 05 лютого 2018 року, яку ОСОБА_4 не укладала, позивач ОСОБА_6 , як спадкоємець спадкового майна після смерті ОСОБА_4 , позбавлена можливості вільно розпоряджатися належною їй на праві власності земельною ділянкою, зокрема передати земельну ділянку в оренду іншій особі.
З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що спірна додаткова угода від 05 лютого 2018 року до договору оренди землі б/н від 04 грудня 2012 року, укладена між ТОВ «Компанія «Енергія» та ОСОБА_4 , останньою не підписувалася, а тому підлягає визнанню недійсною
Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до положень ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Отже, цивільна дієздатність учасника правочину, передбачена статтею 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливе укладення договору оренди земельної ділянки.
Частиною першою ст. 205 ЦК України передбачено, що правочини можуть вчинятися в усній або письмовій формі.
Згідно з ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За приписами ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.
Відтак, зважаючи на те, що додаткова угода від 05 лютого 2018 року до договору оренди землі від 04 грудня 2012 року, ОСОБА_4 не підписувався, позаяк ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла, посилання позивача на те, що особа, яка підписала цю угоду, не мала на це жодних повноважень, є таким, що ґрунтується на законі, а тому заявлена нею вимога про визнати недійсною зазначеної додаткової угоди підлягає задоволенню.
Задовольняючи позов в цій частині, суд виходить також із правової позиції, висловленої у Постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-2512-цс15.
Стосовно задоволення позову ОСОБА_7 в частині повернення земельної ділянки, суд зазначає на наступне.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Згідно зі ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею першою Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_6 є власником земельної ділянки, площею 0,8917 гектарів, розташованої на території Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області, в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 22 січня 2019 року державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори Вінницької області (а.с. 19).
Отже, ОСОБА_6 набула право власності на цю земельну ділянку, успадкувавши її за законом відповідно до ст. 1261 ЦК, а тому має право володіти, користуватися, розпоряджається нею на власний розсуд, однак зробити цього не може у зв`язку з перебуванням земельної ділянки в оренді відповідача, після закінчення строку дії договору оренди землі від 04 грудня 2012 року після 27 вересня 2018 року, а тому земельну ділянку належить повернути власникові.
В обґрунтування заявленої вимоги про стягнення упущеної вигоди, позивач послалась на те, що належну їй земельну ділянку, яку орендує відповідач на підставі договору оренди землі від 04 грудня 2012 року, вона мала намір передати в оренду іншому орендареві по закінченню строку дії договору, тобто після 27 вересня 2018 року, про що усно повідомляла керівника ТОВ «Компанія «Енергія».
Проте, відповідач шляхом підроблення додаткової угоди від 05 лютого 2018 року до договору оренди землі від 04 грудня 2012 року та проведення державної реєстрації, позбавив її, як власника земельної ділянки, права самостійно розпоряджатися своєю земельною ділянкою зокрема, передати її в оренду іншому орендарю.
Внаслідок таких дій відповідача їй було завдано збитків у виді неодержаних доходів (упущеної вигоди) у сумі 4700 грн., що є предметом даного судового розгляду.
З матеріалів справи судом встановлено, що 12 вересня 2018 року ФОП ОСОБА_5 звернувся до ОСОБА_7 з листом, в якому запропонував останній з 01.10.2018 року укласти договір оренди належної їй земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1 , площею 0,8917 га, розташованої у с АДРЕСА_1 Рахни-Лісові Шаргородського району Вінницької області, із річним розміром орендної плати 4000 грн, по 2025 рік включно, із подальшою індексацією (а.с. 30), на що ОСОБА_6 погодилася, що вбачається з її листа-відповіді від 18 вересня 2108 року (а.с.31).
Проте, позивач фактично не має змоги передати належну їй земельну ділянку в оренду ФОП ОСОБА_5 , оскільки нею користується відповідач.
Статтею 152 Земельного кодексу України визначено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Відповідно до статей 15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Частиною 2 ст. 216 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.
Аналізуючи наведені норми, суд вважає, що вимога позивача в частині стягнення з відповідача на її користь 4700 грн. упущеної вигоди за період з 01 жовтня 2018 року по 31 грудня 2019 року підлягає до задоволення, оскільки строк дії договору оренди землі від 04 грудня 2012 року закінчився 27 вересня 2018 року, укласти договір оренди землі з ФОП ОСОБА_5 з 01 жовтня 2018 року позивач позбавлена можливості, цикл вирощування сільськогосподарських культур у цьому році закінчився, тому у зв`язку із вчиненням недійсного правочину їй завдано збитків (упущену вигоду) , які складають 4700 грн, виходячи з пропозиції ФОП ОСОБА_5 річного розміру орендної плати в сумі 4000 грн (а.с. 30).
Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку про повне задоволення позову.
Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_6 , при зверненні до суду з позовом, сплатила 2305,20 грн. судового збору, тобто по 768,40 грн. за кожну із заявлених позовних вимог, які, у зв`язку із задоволенням позову, підлягають стягненню на її користь з відповідача.
На підставі викладеного та керуючись статтями 12, 13, 76-83, 141, 247, 258, 259, 263-265, суд
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Енергія» про визнання додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки недійсною, зобов`язання повернути земельну ділянку та стягнення упущеної вигоди задовольнити.
Визнати недійсною додаткову угоду б/н від 04 грудня 2012 року, укладену 05 лютого 2018 року між ОСОБА_4 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Енергія» про продовження на 15 років оренди земельної ділянки, площею 0,8917 га, розташованої на території Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області, кадастровий номер НОМЕР_1 .
Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Енергія» повернути ОСОБА_8 земельну ділянку, площею 0,8917 га, розташовану на території Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області, кадастровий номер НОМЕР_1 .
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Енергія» 4700 (чотири тисячі сімсот) гривень упущеної вигоди, як дохід від оренди земельної ділянки, площею 0,8917 га, розташованої на території Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області, кадастровий номер НОМЕР_1 .
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Енергія» на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 2305 (дві тисячі триста п`ять) гривень 20 копійок.
Згідно зі статтями 273, 284, 354, 355 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивачем рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справі, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя І.В. Войнаровський