КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Ул'яновська О.В.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/9789/2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 серпня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мережко М.В.,

суддів: Верланова С.М., Кашперської Т.Ц.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Синюка Станіслава Леонідовича на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення штрафних санкцій,

встановив:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що 11 жовтня 2016 року ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Chevrolet Evanda» державний номер НОМЕР_1 , рухаючись з пр-ту Ак. Палладіна на пр-т. Перемоги в м. Києві, при виїзді з другорядної дороги, не надав перевагу у русі автомобілю марки «Hyundai Getz» державний номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок чого відбулось зіткнення, що призвело до механічних пошкоджень зазначених транспортних засобів. ОСОБА_2 перебував в трудових відносинах ПСП «Жовтневе».

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Chevrolet Evanda» державний номер НОМЕР_1 , була застрахована у АТ «СГ «ТАС» на підставі чого позивач звернувся до страхової компанії із повідомленням про подію. Після цього позивач звернулася до відповідача із за заявою на виплату страхового відшкодування на загальну суму 17 765 грн 75 коп., однак страхова компанія провела часткову виплату страхового відшкодування у розмірі 9008 грн 00 коп.

ОСОБА_1 не погодилася із таким розміром відшкодування, тому звернулася до суду. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14 листопада 2017 року було стягнуто із АТ «СГ «ТАС» на користь позивача грошові кошти у розмірі 8501 грн 90 коп., які складаються із 6948 грн 75 коп. страхового відшкодування, 1300 грн 00 коп. компенсації витрат на проведення автотоварознавчого дослідження та 253 грн 15 коп. судового збору.

Позивачка зазначає, що вказане судове рішення відповідачем було виконане, але із простроченням його виконання, внаслідок чого у неї виникло право на відшкодування штрафних санкцій

На підставі викладеного та з урахуванням уточнених позовних вимог позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь пеню у розмірі 3320 грн 98 коп., інфляційне збільшення суми боргу у розмірі 1375 грн 60 коп., 3% річних у розмірі 344 грн 00 коп. та витрати на правову допомогу.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 25 квітня 2019 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з АТ СГ «ТАС» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 1500 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Синюк С.С., подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, просила рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 квітня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В апеляційній скарзі вказує, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі укладеного договору страхування є грошовим зобов`язанням, тому на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України. Також зазначає, що перебіг строку для нарахування штрафних санкцій розпочався з 17 березня 2017 року (через 90 днів після отримання заяви про виплату страхового відшкодування) та закінчився 23 липня 2018 року (днем проведення часткової виплати страхового відшкодування), тому суд дійшов помилкового висновку щодо пропуску позивачем строку позовної давності.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 02 липня 2019 року відкрито провадження у справі.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача АТ СГ «ТАС» до апеляційного суду не надходив.

За правилами ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення штрафних санкцій у розмірі 5040,58 грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 83 ЦК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Встановлено, що 11 жовтня 2016 року в м. Києві на проспекті Ак. Палладіна сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю автомобіля «Hyundai Getz» державний номерний знак НОМЕР_2 , належного та під управлінням ОСОБА_1 , та автомобіля «Chevrolet Evanda» державний номер НОМЕР_1 , належного ПСП «ЖОВТНЕВЕ», під керуванням водія ОСОБА_2 , внаслідок якої були пошкоджені вказані транспортні засоби.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 04 листопада 2016 року винним у ДТП визнано водія ОСОБА_2 .

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14 листопад 2017 задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «СК «ТАС», приватного сільськогосподарського підприємства «Жовтневе» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. Стягнено з ПАТ «СК «ТАС» на користь ОСОБА_1 6948 грн 75 коп. в рахунок страхового відшкодування, 1300 грн 00 коп. на компенсацію витрат з оцінки шкоди та 253 грн 15 коп. судового збору, а всього - 8501 грн 90 коп. (а.с. 8, 9).

Відповідно до п. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішення суду частково було виконано відповідачем 23 липня 2018 року шляхом перерахування 6948,75 грн. 13 серпня 2017 було перераховано решту - 1553,15 грн (а.с. 10, 11).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «СГ «ТАС» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК №4529583 від 01 вересня 2016 року. Франшиза згідно вказаного полісу становить 510 грн 00 коп.

Так, згідно з п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Однак, посилання позивача на положення ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо пені за прострочення виплати страхового відшкодування не можуть бути враховані судом, оскільки заборгованість у розмірі 8501 грн за своєю правовою природою є не страховим відшкодуванням, а грошовими коштами, що підлягають стягненню за рішенням суду.

При цьому, звертаючись до суду з позовом, позивач посилалась на те, що у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду відповідач на підставі положень ст. 625 ЦК України повинен відшкодувати їй пеню, інфляційні витрати та три відсотки річних. Аналогічними твердженнями обґрунтована і апеляційна скарга.

Суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні вказав, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин не можна застосувати положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки спірні правовідносини виникли у зв`язку з виконанням судового рішення, і тому до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини п`ятої статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України у конструкції Цивільного кодексу України розташована у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 Кодексу. Відтак приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а так само й на грошові зобов`язання, що виникли на підставі рішення суду та за своєю правовою природою носять цивільно-правовий характер.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань.

Таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), відступаючи від висновку Верховного Суду України, зокрема викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України).

Наведеній позиції не суперечать і правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі № 6-1946цс15.

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для застосування до відносин, що виникли у зв`язку із несвоєчасним виконанням судового рішення, положень ст. 625 ЦК України.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу, що жодного доказу на підтвердження порушення строку виконання судового рішення відповідачем позивач не надав. Так, в матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо дати набрання законної сили судовим рішенням про відшкодування шкоди, завданої ДТП та щодо виконавчого провадження, що здійснювалось щодо вказаного рішення. А відтак, позивач не довів, що відповідач несвоєчасно виконав судове рішення, тому підстави для нарахування штрафних санкцій за невиконання рішення суду відсутні.

Отже, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Щодо заяви відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності, поданої до суду першої інстанції, колегія суддів також звертає увагу на те, що, виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

Відтак, колегія суддів не вбачає підстав для застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції ухвалив стягнути із відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу.

Колегія суддів вважає, що рішення суду в цій частині також підлягає скасуванню з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 3 вказаної статті, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За правилами ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Висновок суду першої інстанції щодо часткового задоволення позову шляхом задоволення вимоги позивача щодо стягнення витрат на правову допомогу є помилковим, оскільки заявлена у позовній заяві вимога щодо відшкодування витрат на правову допомогу в межах розгляду даної справи не є окремою позовною вимогою, а стосується розподілу судових витрат.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу адвоката відсутні.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Враховуючи відсутність підстав для задоволення позову, судові витрати у повному обсязі покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 141, 365, 367, 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Синюка Станіслава Леонідовича задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 квітня 2019 року скасувати, ухвалити по справі нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення штрафних санкцій відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: С.М. Верланов

Т.Ц. Кашперська