ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 540/244/17 Номер провадження 22-ц/814/2134/19Головуючий у 1-й інстанції Косик С. М. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Машівського районного суду Полтавської області від 21 травня 2019 року (час ухвалення судового рішення з 17:09:33 год. 20.05.2019 року по 08:09:40 год 21.05.2019 року, дата виготовлення повного тексту рішення 29.05.2019 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

В С Т А Н О В И В:

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, після уточнення позовних вимог, просив:

- визнати за ним право власності на Ѕ частину автомобіля ВАЗ 2107, державний номер НОМЕР_1 , 2004 року випуску, зеленого кольору;

- визнати за ним право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 ;

- визначити за ним право власності на Ѕ частину спільного майна, а саме: диван з двома кріслами вартістю 2 500 грн., диван з двома кріслами вартістю 2 000 грн.; телевізор «Sony», вартістю 3 000 грн., котел опалювальний двоконтурний «Vesten» вартістю 5 000 грн.; пральна машина «Samsung», вартістю 3 000 грн.

Заявлені вимоги мотивовані тим, що під час перебування з відповідачкою у шлюбі ними було придбана за спільні кошти майно - спірна квартира, автомобіль, меблі, побутова техніка опалювальний котел, оскільки у добровільному порядку вони не можуть дійти згоди щодо володіння і користування спільним майном, просив задовольнити його позов.

Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 21 травня 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл спільного сумісного майна подружжя задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 , з визначенням ідеальної частки кожного в розмірі Ѕ.

Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право спільної часткової власності на котел опалювальний двоконтурний «Vesten», з визначенням ідеальної частки кожного в розмірі Ѕ.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн. та на користь ОСОБА_2 витрати на проведення експертизи в розмірі 4 576,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції дав неправильну оцінку доказам, а саме договору купівлі-продажу спірної квартири від 09 серпня 2005 року, виписки з домової книги, а також договору купівлі-продажу квартири від 19 травня 2004 року, якими достеменно підтверджується, що спірна квартира була придбана за особисті кошти ОСОБА_1 .

На підставі ч.13 ст.7 та п.6 ч.2 ст.369 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників процесу про розгляд справи.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення, у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 22.02.2005 року, який рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 09.02.2017 р. розірвано (т.1 а.с.40,41, 68).

За договором купівлі-продажу від 21.08.2003 року відповідач ОСОБА_3 придбала квартиру за АДРЕСА_2 , яку продала 19.05.2004 року за 12 233,00 грн. (т.1 а.с.67,69).

Як убачається з копії договору купівлі-продажу від 09.08.2005 та Інформаційної довідки з Державного реєстру речових праві на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, 09 серпня 2005 року ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та неповнолітня ОСОБА_5 продали, а ОСОБА_1 придбала квартиру АДРЕСА_1 , інвентаризаційна вартість квартири складає 9 013,00 грн. (т.1 а.с.7-10, 64).

Згідно копії домовової книги для прописки (реєстрації) громадян, які проживають у будинку АДРЕСА_3 , ОСОБА_6 зареєстрована у даному будинку з 22 червня 2014 року (т.1 а.с.201-204).

За час шлюбу сторони здійснили прибудову до спірної квартири, що відповідачем не оспорюється. За висновком судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи № 1092/1093 від 08.10.2018 року прибудова площею до квартири 7/50 частин та її вартість складає 55 164,00 грн., ринкова вартість квартири складає 392 730,00 грн. (т.2 а.с.83-101).

Відповідно індивідуальних відомостей про застраховану особу, наданими Пенсійним фондом України, ОСОБА_2 працював в ПАТ «Полтаваобленерго», Філії управління з переробки газу та газового конденсату ПАТ «Укргазвидобування» та в період часу з 2000-2013 роки отримав заробітну плату в розмірі: 3571,87 грн. в 2000 році, 3476,33 грн. в 2001 році, 4416,27 грн. в 2002 році, 7469,92 грн. в 2003 році, 9494,73 грн. в 2004 році, 13076,40 грн. в 2005 році, 17642,38 грн. в 2006 році, 23722,89 грн. в 2007 році, 29981,80 грн. в 2008 році, 36150,49 грн. в 2009 році та 40887,73 грн. в 2010 році (т.1 а.с.47-52).

Згідно з довідкою Машівської філії ПАТ «Полтаваобленерго» від 04.01.2017 року ОСОБА_2 отримав заробітну плату за 2003 рік 7 486 грн. 15 коп., за 2004 рік 9194 грн. 73 коп., за 2005 рік 6797 грн. 45 коп. (т.1 а.с.55).

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців ОСОБА_1 з 14.08.2003 року зареєстрована як фізична особа підприємець (т.1 а.с.79-80).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог в частині визнання квартири та опалювального котлу спільним сумісним майном подружжя, оскільки воно було придбане під час перебування у шлюбі.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з таких міркувань.

Спірні правовідносини врегульовані нормами глави 8 СК України.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до змісту ст. 65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо такий договір виходить за межі побутового.

За змістом наведених норм сімейного права законом встановлена презумпція спільності права власності на майно, придбане подружжям під час перебування у шлюбі, тягар оспорювання цієї презумпції покладається на того з подружжя, який вважає, що майно придбане за його особисті кошти.

Заперечуючи проти позову у частині визнання спірної квартири спільною сумісною власністю, відповідач посилалася у тому числі на такі докази:

договір купівлі-продажу від 19 травня 2004 року, згідно якого ОСОБА_6 продала належну їй квартиру АДРЕСА_2 за 12 233 грн. (т.1 а.с.69).

виписку з домової книги, згідно даних якої ОСОБА_6 разом з доньками почала постійно проживати і була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_4 з 22 червня 2004 року (т.1 а.с.202-204).

договір купівлі-продажу від 09 серпня 2005 року, згідно умов якого ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 продали, а ОСОБА_1 придбала належну продавцям на праві спільної сумісної власності квартиру АДРЕСА_4 за 9 013 грн., які покупці отримали до підписання договору.

Аналізуючи наведені докази у відповідності до вимог ст.89 ЦПК України, апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги, виходячи з таких міркувань.

Хронологія подій і факти, які не заперечуються сторонами, свідчать про те, що ОСОБА_1 через місяць після продажу своєї особистої квартири за 12 233 грн. зареєструвалася і почала проживати у спірній квартирі. Через вісім місяців ОСОБА_1 зареєструвала шлюб із ОСОБА_2 , а ще через шість місяців вона придбала у свого чоловіка, його колишньої дружини і його неповнолітньої доньки, від імені якої діяли батьки, спірну квартиру за 9 013 грн.

Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів про те, що ОСОБА_2 і ОСОБА_1 проживали спільно однією сім`єю без реєстрації шлюбу до укладення і реєстрації шлюбу і, відповідно, мали спільний бюджет. Відсутні також докази того, що ОСОБА_2 на час укладення шлюбу із ОСОБА_1 мав певні заощадження.

Відповідно до ч.3 ст.65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого подружжя має бути подана письмово.

Договір купівлі-продажу від 09 серпня 2015 року не містить указівки про те, що ОСОБА_1 , придбаваючи спірну квартиру, діє за згодою свого чоловіка ОСОБА_2 , у договорі підтверджено, що покупці, тобто і ОСОБА_2 у тому числі, отримали кошти від продавця ОСОБА_1 до його підписання.

Матеріали справи не місять окремої заяви про надання ОСОБА_2 згоди на придбання ОСОБА_1 принаймі часток квартири, що належали ОСОБА_4 і ОСОБА_5 .

Наведене у сукупності спростовує висновок суду першої інстанції про те, що спірна квартира є спільною сумісною власністю сторін спору, оскільки придбана за спільні кошти.

Доводи апеляційної скарги щодо джерела коштів на придбання опалювального котла і його вартості не підтверджені належними і допустимими доказами або ж посиланням на такі. Заявлену вартість опалювального котла відповідач всупереч вимогам ст.13 і ст.81 ЦПК України не спростувала.

Враховуючи встановлене, рішення суду першої інстанції необхідно скасувати в частині поділу квартири АДРЕСА_1 , ухваливши в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Частиною 13 ст.141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 1 та п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно п.36 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року, якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позовних вимог точно визначити неможливо, то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 був звільнений від сплати судового збору за подачу позовної заяви до суду першої інстанції, як інвалід ІІ групи (т.1 а.с.6), в ході розгляду справи судовим першої інстанції сплатив 4576 грн. за проведення судової будівельно-технічної та оціночно будівельної експертизи.

Позовні вимоги задоволено частково.

Таким чином, ОСОБА_2 має право на стягнення з іншої сторони 4576/2 = 2 288 грн. судових витрат, тобто з ОСОБА_1 необхідно стягнути по 2 288 грн..

ОСОБА_1 , подаючи апеляційну скаргу до суду, сплатила 826 грн. судового збору (а.с.173).

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Таким чином, ОСОБА_1 має право на стягнення з іншої сторони 826/2 = 413 грн. судових витрат, тобто з ОСОБА_2 необхідно стягнути по 413 грн..

Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Оскільки з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 288 грн., а з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 413 грн., то враховуючи ч.10 ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 необхідно стягнути різницю судових витрат, покладених на обидві сторони, в розмірі 2 288 413 = 1 875 грн., а також звільнити ОСОБА_2 від обов`язку сплачувати ОСОБА_1 частину судового збору.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Машівського районного суду Полтавської області від 21 травня 2019 року у частині визнання за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 , з визначенням ідеальної частки кожного в розмірі Ѕ скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовної вимоги про визнання за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 , з визначенням ідеальної частки кожного в розмірі Ѕ.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 1 875 грн.

В іншій частині рішення Машівського районного суду Полтавської області від 21 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 31 липня 2019 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов