Дунаєвецький районний суд Хмельницької області
Справа № 2206/1657/12
Провадження № 6/674/34/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2019 року м.Дунаївці

Дунаєвецький районний суд Хмельницької області в складі: головуючої - судді Артемчук В.М., за участю секретаря судового засідання Мудрицької Л.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дунаївці, в порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Дунаєвецький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Публічне акціонерне товариство « Акціонерний кормерційний промислово-інвестиційний банк» про скаcування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Дунаєвецького районного суду від 18.09.2012 року щодо боржника ОСОБА_1 встановлене тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов`язань відповідно до рішення Дунаєвецького районного суду у цивільній справі №2-439/11 від 07.11.2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» заборгованості за кредитним договором №160-08/01 в розмірі 96 936,03 грн.

На виконання рішення суду був виданий виконавчий лист №2-439/2011 та відкрито виконавче провадження.

Відповідно до листа Дунаєвецького відділу Державної виконавчої служби від 19.07.2019 року вих. №14.6-30/13866, виконавче провадження за виконавчим листом №2-439/11 завершено. Станом на 19.07.2019 року, відсутні виконавчі провадження, боржником за якими є ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 .

Станом на 19.07.2019 року стягувач повторно не пред`являв виконавчий лист до виконання.

Враховуючи відсутність даних про свідоме ухилення заявником від виконання вимог виконавчого документу, не пред`явлення його повторно стягувачем для виконання протягом тривалого часу, а також враховуючи, що такий захід примусового виконання, як тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України в силу приписів ч. 3 ст. 441 ЦПК України, застосовується у виконавчому провадженні, яке виконується, заявник переконаний, що за вказаних обставин подальше застосування обмежень стосовно нього згідно ухвали Дунаєвецького районного суду від 18.09.2012 року, що діють на протязі вже більше семи років, на теперішній час не є пропорційним меті та підставам їх застосування, що враховувались при постановленні ухвали від 18.09.2012 року. Просив суд скасувати ухвалу, якою тимчасово обмежено право виїзду за кордон.

В судове засідання представник заявника ОСОБА_2 не з`явився, однак подав до суду заяву про слухання справи у його та заявника відсутності.

Представник заінтересованої особи: Дунаєвецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області в судове засідання не з`явився, однак до суду подав заяву разом з додатками у якій зазначив, що на виконанні у відділі перебували виконавчі листи № 2-439/2011 видані 07.11.2011р. Дунаєвецьким райсудом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк» заборгованості за кредитним договором № 160-08/01 у розмірі 96936,03 грн. боргу, 969,36 грн. судового збору та 120 грн. витрат.

Боржник ОСОБА_1 борги ,згідно рішення суду не сплачував, прописаний в с.Малий Карабчиїв, проте там не проживав, майно для опису і арешту відсутнє.

18.09.2012р. відділом направлено подання про обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон. Подання судом було задоволено. Крім того, по даному виконавчому провадженню було направлено ще подання про оголошення у розшук боржника, яке також задоволено. 28.09.2012р. виконавче провадження було зупинено за п.4 ст.38 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із розшуком боржника.

23.10.2013р. виконавче провадження поновлено та виконавчий документ повернуто без виконання стягувачеві за п.7 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із тим, що боржника не було виявлено протягом року з дня оголошення розшуку.

Повторно виконавчі листи № 2-439/2011, видані 07.11.2011р. Дунаєвецьким райсудом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк» заборгованості за кредитним договором № 160-08/01 у розмірі 96936,03 грн. боргу, 969,36 грн. судового збору та 120 грн. витрат на виконання до відділу не надходили. Вище вказані виконавчі провадження по сплину 3-х річного строку зберігання були знищені.

Також у своїй заяві представник державної виконавчої служби просить проводити розгляд справи у його відсутності.

Представник заінтересованої особи: ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, заяв про причини неявки до суду від нього не надходило.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ухвалою Дунаєвецького районного суду від 18.09.2012 року щодо боржника ОСОБА_1 встановлене тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов`язань відповідно до рішення Дунаєвецького районного суду у цивільній справі №2-439/11 від 07.11.2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» заборгованості за кредитним договором №160-08/01 в розмірі 96 936,03 грн.

Пунктом 5 ч. 1 та ч. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року № 3857-ХІІ громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), до виконання зобов`язань.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України від 21.01.1994 року громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 441 Цивільного процесуального кодексу України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Як встановлено підставою для обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 слугувало те, що він є боржником у виконавчому провадженні про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до повідомлення №14.6-30/13866 від 19.07.2019 року, Дунаєвецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області встановлено, що станом на 19.07.2019р. на виконанні у відділі не перебувають виконавчі провадження за якими боржником являється ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

На виконанні у відділі перебували виконавчі провадження №51483797, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал банк» заборгованості в сумі 143760,03 доларів США та № 51483856 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал банк» 1700,00 грн. держмита та 120,00 грн. витрат. Дані виконавчі провадження були закінчені 28.02.2017р. за п.5 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» (неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місце проживання або місцезнаходження боржника), виконавчі листи повернені стягувану без виконання.

Боржник у праві виїзду за кордон був обмежений згідно ухвали 2206/1657/12 від 18.09.2012р. на підставі виконавчого листа 2-439/2011р. від 07.11.2011р. про стягнення з ОСОБА_1 боргу в сумі 96936,03 грн. на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово- інвестиційний банк». Дане виконавче провадження було повернуто без виконання за актом про неможливість стягнення та знищено у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

Також вищезазначене підтверджується постановою про повернення виконавчого документа стягувачеві від 23.10.2013 року ВП №30796128.

Згідно п.4 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу), було передбачено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа.

Відповідно до ч.1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент винесення постанови) було встановлено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.

Ч.1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачалось скасування заходів забезпечення виконавчого провадження в разі повернення виконавчого документу стягувачу з підстав, передбачених п.4 ч.1 с т.47 вказаного Закону.

Крім того, було передбачено, що такі заходи можуть бути скасовані постановою державного виконавця.

Поряд з цим, Законом №2475-VIII від 03.07.2018 року було внесено зміни до ст. 441 ЦПК України, яку доповнено частиною п`ятою, що встановлює право суду скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

За змістом положень Закону України «Про виконавче провадження», тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України може бути встановлене у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Враховуючи відсутність даних про свідоме ухилення ОСОБА_1 від виконання вимог виконавчого документу, не пред`явлення його повторно стягувачем для виконання протягом тривалого часу, а також враховуючи, що такий захід примусового виконання, як тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України в силу приписів ч. 3 ст. 441 ЦПК України, застосовується у виконавчому провадженні, яке виконується, а тому за вказаних обставин подальше застосування обмежень згідно ухвали Дунаєвецького районного суду від 18.09.2012 року, не є пропорційним меті та підставам їх застосування.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria» від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою з`ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

Таким чином, суд вважає, оскільки виконавчий лист №2-439/2011, який виданий 07.11.2011 року Дунаєвецьким районним судом Хмельницької області про стягнення 96936,03 грн. заборгованості за кредитним договором№190-08/01 повернуто стягувачові і в подальшому він не пред`являвся до примусового виконання стягувачом, тому відпала необхідність у застосуванні тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Керуючись ст.441 ЦПК України, Законом України «Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України», суд -

П О С Т А Н О В И В :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Дунаєвецький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області про скаcування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , уродженця с.Малий Карабчіїв Дунаєвецького району Хмельницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , застосоване відносно нього відповідно до ухвали Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 18.09.2012 року.

Ухвалу суду направити до виконання до Адміністрації Державної прикордонної служби України.

Копії ухвали направити учасникам справи.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду через Дунаєвецький районний суд Хмельницької області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Дата складання повного тексту ухвали 29 липня 2019 року.

Суддя:/підпис/

Згідно з оригіналом:

Суддя Дунаєвецького районного суду В.М. Артемчук