КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 759/9602/16-ц Головуючий у 1-й інст. - П'ятничук І.В.
Апеляційне провадження 22-ц/824/8689/2019 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі Клець О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 березня 2019 року, ухвалене у складі судді П`ятничук І.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , законним представником яких як недієздатних є ОСОБА_4 , про відшкодування майнової шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

05 липня 2016 року ОСОБА_1 звернулася з позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила стягнути із спадкоємців ОСОБА_4 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 650 750 грн. та судові витрати.

Посилається на те, що між нею та адвокатом ОСОБА_4 було укладено угоду про надання правової допомоги від 01 листопада 2013 року та 19 червня 2014 року. За свої послуги ОСОБА_4 отримала винагороду у сумі 25 000 дол. США, пообіцявши гарантоване звільнення засудженого, або повернення коштів, про що заначила в розписці. Однак, як адвокат, ОСОБА_4 надала непрофесійну допомогу позивачу. Внаслідок неналежної правової допомоги чоловік позивачки, який був засуджений до 9 років позбавлення волі, та в інтересах якого позивач і оформляла угоду про надання правової допомоги, не отримав рішення щодо звільнення його з місць позбавлення волі. На підтвердження вказаних обставин позивачем надано угоду про надання правової допомоги від 01 листопада 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 ; угоду про надання правової допомоги від 19 червня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 ; розписку від імені ОСОБА_4 від 24 січня 2014 року; рішення дисциплінарної палати КМ КДКА від 18 червня 2015 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, тому позивач просить стягнути вказані кошти із її спадкоємців.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19 березня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Посилається на те, що суд дійшов помилкового висновку, що факт накладення на адвоката дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення права на зайняття адвокатською діяльністю, не позбавляє позивача довести наявність підстав для відповідальності відповідача за завдання збитків замовнику невиконанням або неналежним виконанням умов договору про надання послуг за плату з його вини. Зазначає, що вина адвоката ОСОБА_4 у невиконанні зобов`язань підтверджується наданими належними доказами, показами позивача та її чоловіка, яким суд надав неправильну оцінку. ОСОБА_4 як захисник не виконала взятих на себе зобов`язань, не надала правової допомоги по перегляду кримінальної справи та зміни вироку, у зв`язку з чим чоловік позивача змушений був сам себе захищати. На думку скаржника, договірні зобов`язання автоматично припинено із ОСОБА_4 з 18.06.2015 року, оскільки її позбавлено права на зайняття адвокатською діяльністю та виключено з Єдиного реєстру адвокатів України. Звільнившись з місць позбавлення волі восени 2015 року чоловік позивача зустрічався з ОСОБА_4 , яка добровільно повернула 10 000 грн., обіцяла та гарантувала повернення решти коштів, тому позивач та її чоловік не ініціювали питання та не зверталися до суду щодо розірвання договірних зобов`язань. Крім того, як стало їм відомо в суді на момент пред`явлення позову адвокат ОСОБА_4 померла, у зв`язку з чим не було потреби ініціювати питання про розірвання договору. Представники відповідачів ознайомлювалися зі справою та знали про наявність боргу ОСОБА_4 , однак не повідомили позивача - кредитора про відкритя спадщини, хоча зобов`язані були це зробити. Спадкоємці, як правонаступники ОСОБА_4 , можуть виконати позовні вимоги за рахунок належного ОСОБА_4 на праві власності майна, а саме Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 та земельної ділянки, що знаходиться в АДРЕСА_2 .

Представник відповідачів подала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечила проти задоволення апеляційної скарги. Посилається на те, що позивач не повідомляла ОСОБА_4 про розірвання договору та не зверталася до суду з позовом про розірвання договору. Натомість позивач звернулася до КМ КДКА 23 березня 2015 року, тобто через півтора роки з дати укладення угоди про надання правової допомоги від 01 листопада 2013 року, із скаргою на дії адвоката ОСОБА_4 Пунктом 4.1 угоди визначено, що загальна вартість послуг захисника визначається за домовленістю сторін. Вказані умови договору є результатом домовленості сторін, а тому є обов`язковими для сторін відповідно до статей 627,628 ЦК України, положення договору не були визнані недійсними. Посилання позивача на рішення Київської міської кваліфікаційно - дисциплінарної комісії адвокатури від 18 червня 2015 року як на підставу доведення порушення ОСОБА_4 умов укладення угод є безпідставним, оскільки всі спори щодо якості наданих послуг та їх обсяг підлягають доведенню і підсудні суду. Факт накладення на адвоката дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення права на заняття адвокатською діяльністю не позбавляє позивача обов`язку довести наявність підстав для відповідальності відповідача за завдання збитків замовнику невиконанням або неналежним виконанням умов договору про надання послуг за плату з його вини. Посилання позивача про обов`язок спадкоємців первісного відповідача ОСОБА_4 повідомити позивача про відкриття спадщини передчасні, враховуючи, що станом на сьогоднішній день позивач не є кредитором померлої.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених в апеляційній скарзі.

Представник відповідачів просив закрити провадження у справі, посилаючись на те, що позов пред`явлено 05 липня 2016 року до особи, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто до звернення позивача до суду. Судом долучено в якості відповідачів правонаступників померлого відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Залучаючи нових відповідачів суд дійшов висновку, що спір допускає правонаступництво. Однак, процесуальне правонаступництво у разі смерті фізичної особи в порядку ст.37 ЦПК України в редакції Кодексу 2004 року можливе шляхом залучення правонаступника померлої сторони (учасника) лише за умови, що смерть фізичної особи настала після звернення позивача до суду та відкриття провадження у справі, оскільки залучення правонаступників особи, яка померла до відкриття провадження у справі суперечить принципам цивільного судочинства, є порушенням прав, свобод та інтересів третіх осіб.

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

05 липня 2016 року ОСОБА_7 звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди в сумі 650 750 грн., що еквівалентно 25 000 дол. США у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_4 угод про надання правової допомоги від 1 листопада 2013 року та від 19 червня 2014 року.

28 квітня 2017 року до Святошинського районного суду м. Києва від позивача надійшла позовна заява про уточнення, доповнення та зміну позовних вимог про відшкодування майнової шкоди. У позовній заяві позивач вказує, що 26 грудня 2016 року у судовому засіданні йому стало відомо про смерть відповідача. Позивач просив залучити спадкоємців, а саме ОСОБА_2 , як правонаступника відповідача ОСОБА_4 .

Протокольною ухвалою від 19 червня 2017 року суд задовольнив клопотання про залучення до матеріалів справи позовної заяви про уточнення, доповнення та зміну позовних вимог та залучення відповідача ОСОБА_2 .

16 квітня 2018 року ухвалою суду ОСОБА_4 залучено до розгляду справи, як законного представника відповідача ОСОБА_2 .

09 липня 2018 року ухвалою суду ОСОБА_4 залучено до розгляду справи, як законного представника відповідача ОСОБА_3 .

В останній редакції позовних вимог позивач просила суд стягнути із спадкоємців ОСОБА_2 та ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 650 750 грн. та суму судових витрат.

Посилається на те, що між нею та адвокатом ОСОБА_4 було укладено угоди про надання правової допомоги від 01 листопада 2013 року та 19 червня 2014 року. За свої послуги ОСОБА_4 отримала винагороду у сумі 25 000 дол. США, пообіцявши гарантоване звільнення засудженого або повернення коштів, про що заначила в розписці. Однак, як адвокат, ОСОБА_4 надала непрофесійну допомогу позивачу. Внаслідок неналежної правової допомоги чоловік позивачки, який був засуджений до 9 років позбавлення волі, та в інтересах якого позивач і оформляла угоду про надання правової допомоги, не отримав рішення щодо звільнення його з місць позбавлення волі. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, тому позивач просить стягнути вказані кошти із її спадкоємців.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що з наданих позивачем угод про надання правової допомоги від 01 листопада 2013 року та від 19 червня 2014 року вбачається, що сторони не передбачили умов про розірвання договору.

Посилання позивача на рішення дисциплінарної палати Київської міської кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 18 червня 2015 року як на підставу доведення порушення ОСОБА_4 умов укладених угод безпідставне, оскільки всі спори щодо якості наданих послуг та їх обсяг підлягають доведенню і підсудні суду.

Позивач не зверталася до суду з позовом про розірвання укладених угод про надання правової допомоги від 01 листопада 2013 року та від 19 червня 2014 року, укладених між позивачем та ОСОБА_4 , сторонами також не надано доказів розірвання договору у судовому порядку на вимогу будь-якої сторони.

Факт накладення на адвоката дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення права на заняття адвокатською діяльністю, не позбавляє позивача обов`язку довести наявність підстав для відповідальності відповідача за завдання збитків замовнику невиконанням або неналежним виконанням умов договору про надання послуг за плату з його вини.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 28.02.1986 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 (а.с.4).

01.11.2013 року між ОСОБА_1 ., яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 , та ОСОБА_4 , як фахівцем в галузі права, яка діє на підставі свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю №4509 від 31.05.2011 року відповідно до Закону України «Про адвокатуру» укладено угоду про надання правової допомоги, згідно якої довіритель доручає, а захисник приймає на себе зобов`язання щодо надання юридичної допомоги та захисту свобод та інтересів засудженого в обсязі та на умовах, передбачених цією угодою. Також зазначено, що при виконанні даної угоди захисник керується законодавством України, Законом України «Про адвокатуру», нормами міжнародного права, діючими підзаконними і іншими нормативними актами (т.1, а.с. 6).

Як вбачається із свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю №4509 ОСОБА_4 має право на заняття адвокатською діяльністю на підставі рішення Київської міської кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 31.05.2011 року № 12-2-13 (т.1, а.с. 7).

Згідно наданого ордера від 19.06.2014 року адвокат ОСОБА_4 захищала інтереси у кримінальній справі ОСОБА_6 в Ковельському міськрайонному суді Волинської області (т.1, а.с. 8).

Відповідно до наданої суду розписки від 24.01.2014 року ОСОБА_4 отримала, як адвокат ОСОБА_6.засудженого за ознаками ч.4 ст.189 КК України до 9 років позбавлення волі, від ОСОБА_8 суму 25 000 доларів США для вирішення судових питань щодо звільнення ОСОБА_6 . Вирішення питань або повернення грошових коштів гарантує. ( т.1, а.с. 10).

19 червня 2014 року між ОСОБА_1 ., яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 , та ОСОБА_4 , як фахівцем в галузі права, яка діє на підставі свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю №4509 від 31.05.2011 року відповідно до Закону України «Про адвокатуру» укладено угоду про надання правової допомоги згідно якої довіритель доручає, а захисник приймає на себе зобов`язання щодо надання юридичної допомоги та захисту свобод та інтересів засудженого в обсязі та на умовах, передбачених цією угодою. Також зазначено, що при виконанні даної угоди захисник керується законодавством України, Законом України «Про адвокатуру», нормами міжнародного права, діючими підзаконними і іншими нормативними актами ( т.1, а.с. 11).

Вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14 грудня 2010 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочинів передбачених ст.ст. 189 ч.4, 189 ч.2 КК України та призначено покарання у вигляді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю. ( т.1, а.с. 38-53).

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 22 серпня 2014 року апеляційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника Алфьорової Н.В.залишені без задоволення, а ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 11 липня 2014 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_6 з доповненнями, поданими його захисником адвокатом ОСОБА_4. про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14 грудня 2010 року, ухвал апеляційного суду Волинської області від 18.03.2011 року та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду кримінальних і цивільних справ від 07.02.2012 року щодо нього, залишено без змін (т.1, а.с. 34-35).

На підтвердження доводів невиконання ОСОБА_4 умов угод, позивач долучила не засвідчену копію рішення дисциплінарної палати Київської міської кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 18 червня 2015 року, в подальшому судом витребувано належним чином оформлену копію даного рішення, яким встановлено некомпетентність та недобросовісність адвоката ОСОБА_4 під час надання правової допомоги засудженому ОСОБА_1 , а також те, що власноруч складаючи розписку такого змісту, адвокат грубо порушила присягу адвоката і не мала наміру дотримуватися принципу верховенства права, законності та не мала наміру чесно та сумлінно забезпечувати право на захист. Вирішуючи питання обрання виду дисциплінарного стягнення, комісія адвокатури враховувала обставини вчинення проступку, його наслідки, особу адвоката, те, що адвокат ОСОБА_4 раніше притягувалася до дисциплінарної відповідальності за порушення Правил адвокатської етики; що мали місце випадки скарг на дії адвоката і повернення нею гонорару, у зв`язку з чим в порушенні дисциплінарної справи було відмовлено за примиренням сторін; враховувала кількість скарг на адвоката та їх ідентичний зміст та ухвалила рішення про застосування щодо адвоката ОСОБА_10 Н.В. дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на заняття адвокатською діяльністю (т.1, а.с.160-165).

Згідносвідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1, а.с. 97).

Відповідно до витребуваної судом спадкової справи№ 4/2016 щодо майна померлої ОСОБА_4 із заявами про прийняття спадщини після померлої звернулись 24.11.2016 р оку її донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 її син ОСОБА_3 . 24.11.2016 р оку батько померлої ОСОБА_11 та мати померлої ОСОБА_12 відмовились від належної частки спадкового майна.

19 червня 2017 року суд задовольнив клопотання позивача про залучення відповідача ОСОБА_2 (том 1, а.с.154).

17 січня 2018 року рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_2 визнано недієздатною та призначено опікуна ОСОБА_4 (т.1, а.с. 185, т.2 а.с. 18).

16 квітня 2018 року ухвалою суду ОСОБА_4 залучено до розгляду справи, як законного представника відповідача ОСОБА_2 .

09 липня 2018 року ухвалою суду ОСОБА_4 залучено до розгляду справи, як законного представника відповідача ОСОБА_3 .

Позовні вимоги мотивовано тим, що між позивачем та ОСОБА_4 було укладено угоди про надання правової допомоги від 01 листопада 2013 року та 19 червня 2014 року. За свої послуги відповідач отримала винагороду у сумі 25 00 тисяч доларів США. Але відповідач надала непрофесійну допомогу, внаслідок чого чоловік позивачки був засуджений до понад мінімального строку покарання. На підтвердження вказаних обставин позивачем надано угоду про надання правової допомоги від 01 листопада 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ., яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 ; угоду про надання правової допомоги від 19 червня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ., яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 ; розписку від імені ОСОБА_4 від 24 січня 2014 року; рішення дисциплінарної палати КМ КДКА від 18 червня 2015 року.

Оцінивши належність та допустимість доказів у справі, врахувавши обставини справи, суд дійшов висновку про відмову в позові.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом до ОСОБА_4 05 липня 2016 року.

27 липня 2016 року відкрито провадження у вказаній справі (т.1, а.с.20).

Під час розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_4 померла 30 ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (т.1, а.с. 97).

Тобто, відповідач ОСОБА_4 померла до звернення ОСОБА_1 до суду із вказаним позовом.

Відповідно до витребуваної судом спадкової справи № 4/2016 щодо майна померлої ОСОБА_4 із заявами про прийняття спадщини після померлої звернулись ІНФОРМАЦІЯ_2 її донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 її син ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_2 батько померлої ОСОБА_11 та мати померлої ОСОБА_12 відмовились від належної частки спадкового майна.

19 червня 2017 року суд задовольнив клопотання позивача про залучення відповідача ОСОБА_2 (том 1, а.с.154).

17 січня 2018 року рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_2 визнано недієздатною та призначено опікуна ОСОБА_4 (т.1, а.с. 185, т.2 а.с. 18).

16 квітня 2018 року ухвалою суду ОСОБА_4 залучено до розгляду справи, як законного представника відповідача ОСОБА_2 .

09 липня 2018 року ухвалою суду ОСОБА_4 залучено до розгляду справи, як законного представника відповідача ОСОБА_3 .

Частиною 4 ст.25 ЦК України передбачено, що цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно зі статтею 37 ЦПК України в редакції Кодексу 2004 року, в разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв`язку з вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.

З наведеного вбачається, що вказана норма закону підлягає застосуванню виключно в разі, коли відповідач на момент відкриття провадження мав цивільну процесуальну дієздатність, однак помер після відкриття провадження у цивільній справі.

Тобто, правонаступництво у разі смерті фізичної особи можливе в порядку статті 37 ЦПК України (в редакції, чинній на момент пред`явлення позову) шляхом залучення правонаступника лише за умови, що фізична особа померла після відкриття провадження у справі.

Цивільно - процесуальний кодекс України не містить норм, які б передбачали здійснення провадження у справах щодо осіб, які померли до відкриття провадження у справі.

Отже, ЦПК України визначає порядок процесуального правонаступництва лише у тих справах, де сторона - учасник процесу, вибула з певних причин, у тому числі і у зв`язку зі смертю після відкриття провадження у справі.

У позовному провадженні процесуальне правонаступництво відбувається в тих випадках, коли права або обов`язки одного із суб`єктів спірного матеріального правовідношення в силу тих або інших причин переходять до іншої особи, яка не брала участі у цьому процесі.

Отже, процесуальне правонаступництво тісно пов`язане з матеріальним, оскільки процесуальне правонаступництво передбачає перехід суб`єктивного права або обов`язку від однієї особи до іншої в матеріальному праві. При цьому незалежно від підстав матеріального правонаступництва, процесуальне правонаступництво допускається лише після того, як відбудеться заміна в матеріальному правовідношенні.

Таким чином, процесуальне правонаступництво у разі смерті фізичної особи в порядку статті 37 ЦПК України 2004 року можливе шляхом залучення правонаступника померлої сторони (учасника) лише за умови, що смерть фізичної особи настала після звернення позивача до суду та відкриття провадження у справі, адже залучення правонаступників особи, яка померла до відкриття провадження у справі, суперечить принципам цивільного судочинства, є порушенням прав, свобод та інтересів третіх осіб.

Законодавець зберігає за кредитором право вимоги у разі смерті боржника. У такому випадку відбувається правонаступництво, яке є транслятивним, тобто таким, що переносить права та обов`язки на нового боржника.

Загальні правила пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців визначається, зокрема статтею 1281 ЦК України, що не підлягають зміні нормами процесуального законодавства.

Згідно з абзацом 1 частини другої статті 1282 ЦК України вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. Наведене дає підстави для висновку, що у Кодексі визнається право кредитора на вимогу до спадкоємців.

З матеріалів справи вбачається, що протокольною ухвалою від 19 червня 2017 року Святошинський районний суд м. Києва задовольнив клопотання про залучення до матеріалів справи позовної заяви про уточнення, доповнення та зміну позовних вимог та залучення відповідача ОСОБА_2 .

16 квітня 2018 року ухвалою суду ОСОБА_4 залучено до розгляду справи, як законного представника відповідача ОСОБА_2 .

09 липня 2018 року ухвалою суду ОСОБА_4 залучено до розгляду справи, як законного представника відповідача ОСОБА_3 .

Залучення судом правонаступників відповідача, який помер ще до звернення позивача до суду, a priori потребує зміни підстав та предмету позову, оскільки вимоги до боржника за кредитним договором і вимоги до спадкоємців боржника мають різні матеріально-правові підстави, що в свою чергу порушує принцип диспозитивності цивільного процесу, а також суперечить положенням статті 31 ЦПК України, щодо неможливості одночасної зміни і підстав і предмету позову.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

(Постанова Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №183/4229/14-ц).

Позов ОСОБА_1 пред`явлено до суду 05 липня 2016 року до вже померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , а положення статті 37 ЦПК України в редакції Кодексу 2004 року, чинній на час розгляду справи, стосуються випадків, коли необхідність вирішення питання про процесуальне правонаступництво виникає після пред`явлення позову.

Вищевикладене свідчить про те, що провадження у справі не підлягало відкриттю, оскільки позов подано до особи, яка померла, і наступне залучення правонаступників померлого також здійснено з порушенням норм процесуального права.

Згідно ч.1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Оскільки чинним законодавством України не передбачено судового вирішення спору з особою, яка на час звернення до суду померла та правоздатність якої відповідно до вимог ч.4 ст.25 ЦК України припинено, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 255, 367, 368, 374, 377, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 березня 2019 року - скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , законним представником яких як недієздатних є ОСОБА_4 , про відшкодування майнової шкоди - закрити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 липня 2019 року.

Головуючий Рубан С.М.

Судді Желепа О.В.

Іванченко М.М.