Справа № 755/5109/18
Провадження № 2/313/199/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2019 р. смт. Веселе

Веселівський районний суд Запорізької області у складі: головуючого - судді Нагорного А.О., при секретарі судового засідання Кравцовій О.В., розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди,

ВCТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 34 529 грн. 55 коп. матеріальних збитків та 5 000, 00 грн. моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 20.01.2018 р. в місті Києві на перехресті Русанівська набережна - Русанівський бульвар.

Під час судового розгляду справи позивач звернувся в суд з письмовою заявою про відмову від частини позовних вимог, а саме: стягнення з відповідача моральної шкоди у сумі 5 000, 00 грн. і просить суд провадження у цій частині позовних вимог закрити (а.с.146).

Позивач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, але у судове засідання не з`явився. До суду звернувся з письмовою заявою з проханням розглянути справу без його участі. Позовні вимоги підтримує повністю (а.с.150).

Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, але у судове засідання не з`явився, проте його представник адвокат Нестеренко В.В. звернувся до суду із заявою у якій просить суд розглянути справу за його відсутності у зв`язку з відрядженням до м. Запоріжжя. Заявлені позовні вимоги відповідач визнає частково, у зв`язку з тим, що сторонами в досудовому порядку було погоджено суму збитку та строк його відшкодування. Даний факт підтверджується наявною у матеріалах справи розпискою, яка надана саме позивачем (активна дія-отримання позивачем розписки в день її складання, говорить про прийняття ним її умов). Тобто, на момент звернення позивача до суду спір щодо розміру збитку між сторонами відсутній. Крім того, в матеріалах справи відсутня будь-яка інформація щодо стану автомобілю на час розгляду справи, що виключає можливість призначити судову експертизу або визначити реальну вартість, яка була оплачена позивачем на відновлений ремонт транспортного засобу.

Щодо вимоги про стягнення витрат на правову допомогу, відповідач не визнає її в повному обсязі у зв`язку із ненаданням позивачем належного доказу підтверджуючого їх понесення. Належним доказом для відшкодування витрат на правову допомогу є документи у яких конкретизовано справу у якій таку допомогу надано (ВС/КАС № 821/1594/17 від 15.05.2018 р.).

Наявні в матеріалах справи витяг з договору та акт виконаних робіт не відповідають вказаному критерію, мають типовий зміст без конкретизації справи та послуг, містять лише загальну назву послуги,без розкриття змісту та обсягу таких послуг.

Судовий збір розподілити між сторонами пропорційно (а.с.152, 157).

Суд вважає, що в справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, тому можливо розглянути справу по суті у відсутності сторін по наявним у справі доказам, відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, надані заперечення проти позову, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 81 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують права та обов`язки.

Відповідно до ч.ч. 3, 5 вказаної правової норми цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (ч. 1 ст. 12, ч.ч. 1, 2, 3 ст. 13 ЦК України).

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

27.11.2017 р. між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір про надання послуги прокату автомобіля CHEVROLET AVEO номер кузова НОМЕР_1 сірого кольору реєстраційний номер НОМЕР_2 свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 .

30.11.2017 р. з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань виключено запис про державну реєстрацію позивача як фізичної особи-підприємця в зв`язку з припиненням підприємницької діяльності.

Разом з тим, пунктом 65.10.8 Податкового кодексу України передбачено: «Державна реєстрація (реєстрація) припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності фізичної особи або внесення до Державного реєстру запису про припинення такої діяльності фізичною особою не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької чи незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядку виконання таких зобов`язань та застосування санкцій за їх невиконання».

Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання ), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку».

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України,викладеного у постанові від 04.12.2013 р. у справі № 6-125цс13, однією із особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи-підприємця є те, що у разі припинення суб`єкта зобов`язань для фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати.

Глава 50 ЦК України «Припинення зобов`язання» (ст.ст.598-609), а також статті 202-205 ГК України не містять такої підстави припинення зобов`язання, як ліквідація фізичної особи-підприємця.

Ліквідація фізичної особи-підприємця не змінює як її статусу кредитора, так і її статусу боржника, а заборгованість, що має бути виплачена на її користь, не припиняється. У такому разі справа щодо стягнення заборгованості буде підсудною загальному місцевому суду за місцем знаходження відповідача, оскільки сторонами є фізична особа та фізична особа-підприємець.

Відповідно до вказаного договору, відповідач отримав в тимчасове платне користування зазначений вище автомобіль CHEVROLET AVEO, належний на праві власності позивачу.

26.01.2018 р. відповідач повернув автомобіль позивачу із значними пошкодженнями. Того ж дня відповідачем власноручно написана розписка про те, що відповідач зобов`язується погасити борг в сумі 15 000,00 грн., як відшкодування вартості відновлювального ремонту майна позивача, оскільки під час керування автомобілем відповідачем 26.01.2018 р. була скоєна дорожньо-транспортна пригода.

З інформації Управління патрульної поліції у місті Києві від 05.03.2018 р. № 276-ад/41/м/5/02/2018 вбачається, що 20.01.2018 р. в м. Києві на перехресті Русанівська набережна-Русанівський бульвар сталась ДТП. В результаті розгляду матеріалів вказаної пригоди, відносно водія автомобіля «CHEVROLET AVEO», н/з НОМЕР_2 , ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 117137 від 02.03.2018 р. за порушення ним п.п. 10, 1, 10.4 ПДР України, відповідальність за яке передбачене ст. 124 КУпАП (а.с. 67).

Автомобіль отримав механічні пошкодження.

Постановою Дніпровського суду м. Києва від 05.04.2018 р. в справі про адміністративне правопорушення № 755/4265/18 ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340,00 грн.

Постанова суду набрала законної сили 16.04.2018 р., що підтверджується записом Єдиного державного реєстру судових рішень, № рішення 73530359 (а.с.158-159).

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля від 27.02.2018 р., завдана ОСОБА_2 майнова шкода складає 32 529, 55 грн., тобто перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, що мала місце 26.01.2018 р. (а.с 35 ).

Суд встановив, що позивач сплатив вартість експертного авто товарознавчого дослідження 2 000, 00 грн., що підтверджується квитанцією № 3891 від 06.03.2018 р. про сплату визначення вартості матеріального збитку КТЗ та договором № 3891 від 27.02.2018 р. (а.с.83).

Згідно з вимогами ч. 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Згідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2 )доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Суд не погоджується з позицією представника відповідача адвоката Нестеренка В.В., який стверджує, що на момент звернення позивача до суду спір щодо розміру збитку між сторонами відсутній, так як сторони в досудовому порядку погодили суму збитку 15 000, 00 грн. та строк його відшкодування і що це підтверджується наявною у матеріалах справи розпискою, так як наявність позову свідчить про наявність спору.

Суд також не погоджується з позицією представника відповідача, що в матеріалах справи відсутня будь-яка інформація щодо стану автомобілю на час розгляду справи, так як у матеріалах справи на аркушах 57-61 наявні фотографії, які свідчать про те, що автомобіль має значні пошкодження. На думку суду 15 000, 00 грн. не забезпечать у повній мірі відшкодування завданої відповідачем шкоди.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Суд вважає, що наданий позивачем як доказ, звіт № 3891про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу CHEVROLET AVEO № НОМЕР_2 від 27.02.2018 р. на суму 32 529,55 грн. проведений суб`єктом підприємницької діяльності-фізичною особою ОСОБА_3 , свідоцтво про державну реєстрацію № НОМЕР_5 , виданий виконкомом Прилуцької міської ради Чернігівської області відповідає вимогам ст. 76 ЦПК України, і в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України є належним, допустимим та достовірним доказом, а також таким, який у відповідності до вимог ч. 1 ст. 80 ЦПК України, є достатнім доказом.

Відповідно до ч. 2 ст. 80 ЦПК України питання про достовірність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином суд приходить до висновку, що завдані відповідачем матеріальні збитки складають 34 529,55 грн. і підлягають стягненню на користь позивача.

Позивач, як вбачається з прохальної частини позовної заяви просить суд стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 5 000, 00 грн.

Суд приймає до уваги посилання позивача, що розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу, Закон України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» № 4191-V1 від 20.12.2011 р., а також п. 2 ч. 3 ст. 79, ст.ст. 84, 88, 89 ЦПК України.

Проте, вирішуючи клопотання позивача, суд виходить з того, що компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 137 ЦПК України.

За змістом п. 1) ч. 2 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Частиною 3 ст. 137 ЦПК України передбачено , що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Враховуючи набрання чинності з 15.12.2017 р. нової редакції Цивільного процесуального кодексу України та запровадження положеннями цього Кодексу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, вбачається доцільним приведення укладених до 15.12.2017 р. договорів у відповідність до вимог діючого Цивільного процесуального кодексу України та доведення відображення адвокатом доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності, як самозайнятої особи шляхом надання доказів ведення Книги обліку доходів та витрат, затвердженої наказом Міндоходів від 16.09.2013 р. № 481 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення», зареєстрованим у в Міністерстві юстиції України 01.10.2013 р. за № 1686/24218.

Суд зазначає, що на підтвердження правових підстав для відшкодування витрат на правничу допомогу, позивач надав суду у якості доказів складений та поданий позов, витяг з договору про надання правничої допомоги № 22-02/2018-1 від 22.02.2018 р., акт передачі-приймання та сплати 5 000, 00 грн., які на думку суду є неналежними, так як не доводять у повній мірі факт надання правничої допомоги адвокатом на суму 5 000, 00 грн., що у свою чергу унеможливлює вирішення питання про відшкодування витрат на користь позивача у відповідності до вищезазначених вимог (а.с.3-10, 25-26, 82).

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Враховуючи те, що наданими до суду документами витрати на правничу допомогу у цивільній справі на суму 5 000, 00 грн. не підтверджено, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу.

З матеріалів справи вбачається, що позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 704,80 грн., який, з врахуванням вимог ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі ст.ст. 3, 15, 16, 22, 1166, 1167, 1187, 1192 ЦК України, керуючись роз`ясненнями п. 14 постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ст.ст. 1-13, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Стягнути з ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_6 на користь ОСОБА_1 , суму матеріального збитку у сумі 34 529, 55 грн.

У частині позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди у сумі 5 000, 00 грн., провадження закрити.

У стягненні з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у сумі 5 000,00 грн. відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 704,80 грн., пов`язані зі сплатою судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасована, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 15.07.2019 р.

Суддя

Веселівського районного суду

Запорізької області А.О.Нагорний

15.07.2019