Ухвала

18 липня 2019 року

місто Київ

справа № 758/2050/18

провадження № 61-13227ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 23 липня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 травня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Заміський клуб» про визнання винним у порушенні умов договору, визнання недійсними умов договору, стягнення грошових коштів, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Обслуговуючого кооперативу «Заміський клуб» (далі - ОК «Заміський клуб») про визнання ОК «Заміський клуб» винним у порушенні умов договору від 18 серпня 2015 року № 18-1/08/2015; визнання недійсними пункту 3 та пункту 4 додаткової угоди від 21 травня 2016 року № 2 як несправедливих; стягнення з ОК «Заміський клуб» сплачених та неповернутих коштів в розмірі, що є еквівалентним 8 650,00 дол. США, що за курсом НБУ на день подання позову становить 231 472, 31 грн; стягнення з ОК «Заміський клуб» відшкодування матеріального збитку у вигляді відсотків за користування чужими грошовими коштами в розмірі 100 078,12 грн; стягнення з ОК «Заміський клуб» 100 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 23 липня 2018 року позов задоволено частково, стягнуто з ОК «Заміський клуб» на користь ОСОБА_1 суму сплачених пайових внесків за договором від 18 серпня 2015 року № 18-1/08/2015 у розмірі 231 472, 31 грн; стягнуто з ОК «Заміський клуб» на користь держави судовий збір в розмірі 2 314,73 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 23 травня 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

ОСОБА_1 04 липня 2019 року із застосуванням засобів поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на зазначені судові рішення, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні інших позовних вимог та рішення суду апеляційної інстанції в повному обсязі, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Верховний Суд вивчив касаційну скаргу та додані до неї матеріали, зробив висновок про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки скаргу подано на судові рішення, ухвалені у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини дев`ятої наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» передбачено, що у 2019 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2019 року

(на час подання касаційної скарги) - 1 921, 00 грн.

Ціна позову у цій справі щодо стягнення сплачених та неповернутих коштів в розмірі, який є еквівалентом 8 650,00 дол США, що за курсом НБУ на день подання позову становить 231 472, 31 грн; стягнення з ОК «Заміський клуб» на відшкодування матеріального збитку у вигляді відсотків за користування чужими грошовими коштами в розмірі 100 078, 12 грн; стягнення з ОК «Заміський клуб» 100 000, 00 грн на відшкодування моральної шкоди, разом становить 431 550,43 грн, що перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921, 00 грн х 100=192 100, 00 грн), проте не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму.

Зазначена справа не становить значної складності для вирішення судами та не належить до винятків із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України ця справа за зазначеним спором не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Заявник в касаційній скарзі зазначив, що судове рішення Подільського районного суду міста Києва від 23 липня 2018 року та постанова Київського апеляційного суду від 23 травня 2019 року можуть бути оскаржені в касаційному порядку, оскільки судами неправильно застосовано норми матеріального права.

Інших підстав для перегляду рішення Подільського районного суду міста Києва від 23 липня 2018 року та постанови Київського апеляційного суду від 23 травня 2019 року заявником у касаційній скарзі не зазначено. Непогодження заявника з оскаржуваними судовими рішеннями в цілому, за відсутності інших обставин, не має розглядатися як така обставина, що має впливати на визначення справи як такої, що має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.

З огляду на наведені доводи Верховний Суд визнає, що винятки, зазначені у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не обґрунтовані.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі«Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року, заява №26737/95, згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Оскільки оскаржувані заявником рішення Подільського районного суду міста Києва від 23 липня 2018 року та постанова Київського апеляційного суду від 23 травня 2019 року ухвалені у малозначній справі, а отже, не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Верховний Суд наголошує на тому, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі в межах доводів та вимог касаційної скарги не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність підстав чи відсутність таких підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Верховний Суд додатково роз`яснює заявнику, відповідно до пункту третього частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», право на подання заяви про повернення сплаченого судового збору.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Заміський клуб» про визнання винним у порушенні умов договору, визнання недійсними умов договору, стягнення грошових коштів, відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 23 липня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 травня 2019 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Погрібний