ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2019 року

м. Харків

Справа № 640/19226/13-ц

Провадження № 22-ц/818/2169/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Коваленко І.П.,

суддів Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.,

учасники справи:

позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс»

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку спрощеного провадження в м. Харкові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 14 січня 2019 року в складі судді Довготько Т.М., -

встановив:

У листопаді 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 14.05.2008 року між ВАТ Банк «РНС», за рішенням Загальних зборів акціонерів від 25.03.2008 року офіційне найменування банку змінено на ВАТ Банк «ТРАСТ» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № R021.0002026, про надання відповідачу кредиту на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання у розмірі 70000,00грн. з строком користування кредитом 48 місяців терміном до 14.05.2012р. Згідно з умовами кредитного договору, кредит наданий шляхом перерахування коштів на рахунок позичальника. Свої договірні зобов`язання банк виконав у повному обсязі та перерахував на зазначений відповідачем рахунок грошові кошти. Відповідач зобов`язався сплачувати проценти за користування кредитом в розмірі 17,99 % річних. Відповідач умови договору не виконав, суму кредитної заборгованості первісному кредитору не повернув, проценти як плату за користування кредитом та щомісячну комісію за обслуговування боргу не сплатив. 31.07.2009р. ТОВ «Траст Фінанс» укладено Договір придбання майнових прав з первісним кредитором ВАТ Банк «ТРАСТ». 24.04.2012р. між ТОВ «Траст Фінанс» та ТОВ «Вердикт Фінанс» укладено Договір відступлення права вимоги №240412, за Кредитними договорами укладеними ВАТ Банк «ТРАСТ» та переданими ТОВ «Траст Фінанс». Згідно вказаного договору, ТОВ «Траст Фінанс» передає ТОВ «Вердикт Фінанс» право вимоги за Кредитними договорами укладеними між ВАТ Банк «ТРАСТ» та позичальниками, зазначеними в Додаткових угодах від 24.04.2012р., в тому числі і права грошової вимоги до відповідача, як боржника за кредитним договором. Станом на 22.07.2013р., заборгованість за кредитом складає 158060,39грн., з яких: 30666,18грн.- заборгованість за тілом кредиту; 4857,60грн. комісійна винагорода за обслуговування кредитної заборгованості; 121616,59грн.- пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання; 920,02грн. три проценти річних від простроченої суми.

В зв`язку з цим просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по кредитному договору № R021.0002026 від 14.05.2008 р. у загальній сумі 158060,39 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1580,60 грн.

Представником відповідача було надано відзив на позову заяву, в якому останній просить в позові відмовити у повному обсязі, з тих підстав, що ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання з повернення кредиту виконав у повному обсязі. Так, відповідно до Витягу з Додатку №1 від 31.07.2009 року, який не підписаний ні однією стороною по договору, заборгованість ОСОБА_1 станом на день передачі майнових прав 31.07.2009 року, становила 40192,97грн., яка складалась з: 30666,18 грн.- сума заборгованості за кредитом; 3289,79 грн. сума заборгованості за процентами; 6237,00 сума заборгованості за комісією. Банком не передавалось, а ТОВ «Траст Фінанс» не приймалась нарахована неустойка (штраф, пеня) за порушення Фараносовим Є ОСОБА_3 В ОСОБА_3 зобов`язання з повернення кредиту, що свідчить про те, що зобов`язання з повернення кредиту не було порушеним, а банком не нараховувались штрафні санкції за порушення відповідачем зобов`язань. Відповідно до особистого рахунку, який міститься в матеріалах справи, ОСОБА_1 за проміжок часу з дня передання Банком майнових прав до ТОВ «Траст Фінанс», а потім до ТОВ «Вердикт Фінанс», з 31.07.2009 року до 26.04.2012року було сплачено тіло кредиту, проценти за користування кредитом та комісійну винагороду на загальну суму 49677,99 грн. Таким чином, після того як зобов`язання відповідача в розмірі 40192,97 грн. за Договором придбання майнових прав від 31.07.2009 року було передано ТОВ «Траст Фінанс», відповідачем було повністю повернуто кредит в розмірі 49677,99 грн. Проте після того, як Відповідачем 31.12.2010року було внесено останній платіж та повністю погашено заборгованість за кредитним договором, ТОВ «Траст Фінанс» за Договором відступлення права вимоги №270412 від 24.12.2012року відступає право вимоги до відповідача ТОВ «Вердикт Фінанс». Відповідно до Додаткової угоди до Договору відступлення прав вимоги №240412 від 24.04.2012року з переліком фізичних осіб права вимоги до яких було відступлено ТОВ «Вердикт Фінанс», серед яких є ОСОБА_1 , загальна сума заборгованості якого становить 40192,97грн. 30666,18грн.- сума заборгованості за кредитом; 3289,79грн. сума заборгованості за процентами; 6237,00 сума комісії, кількість днів заборгованості становить 430 грн., тобто заборгованість у розмірі 40192,97грн. утворилась з 10.02.2011року. З урахуванням того, що банком право вимоги до зобов`язання відповідача в розмірі 40192,97грн. була відступлена ТОВ «Траст Фінанс» 31.07.2009року, проте дана заборгованість не була простроченою, а зобов`язання не були порушеними, з урахуванням того, що відповідачем у період з 14.07.2009 року по 31.12.2010 року було повністю погашено у розмірі 49766,99грн., з урахуванням днів прострочки вважав, що позовні вимоги є незаконними, не обґрунтованими та такими, що не підтверджуються матеріалами цивільної справи. Крім того, не погоджується з розміром неустойки, оскільки така перевищує розмір заборгованості, а тому може бути зменшена за рішенням суду на підставі ч.3 ст.551 ЦК України. Крім того до штрафних санкцій (пені0 підлягає застосуванню позовна давність відповідно до ст.ст.256, 258 ЦК України.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 02.12.2013року було відкрито провадження у справі.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 03.02.2014року позов було задоволено в повному обсязі.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 20.04.2018року, скасовано заочне рішення від 03.02.2014року та призначено цивільну справу до розгляду за правилами загального провадження.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 10.05.2018року, цивільну справу було надіслано за підсудністю до Московського районного суду м. Харкова.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 25.06.2018року прийнято до розгляду та відкрито провадження за повною заявою.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в матеріалах справи мається заява про розгляд справи без участі представника позивача.

Представник відповідача в судовому засіданні просив у задоволені позову відмовити, з підстав викладених у відзиві.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 14 січня 2019 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» заборгованість за кредитним договором № R021.0002026 від 14.05.2008року, в розмірі 72887 (сімдесят дві тисячі вісімсот вісімдесят сім грн.) 60 коп., з яких: 30666,18грн. заборгованість за тілом кредиту; 4857,60грн. - комісійна винагорода за обслуговування кредитної заборгованості; 920,02грн. - три проценти річних від простроченої суми, 36443,80грн. неустойка за несвоєчасне виконання зобов`язання (пеня), а також судовий збір у розмірі 726грн.80 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним вище рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_2 звернувся на це рішення суду з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення суду скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції безпідставно не були прийняті надані ними докази та пояснення, а також зазначав, що вимоги позивача до відповідача є незаконними, не обґрунтованими та такими, що не підтверджуються матеріалами справи.

22 квітня 2019 року до Харківського апеляційного суду на вищевказану апеляційну скаргу надійшов відзив представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс», в якому він вказує, що судом першої інстанції ухвалено обґрунтовано та вмотивоване рішення, тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року розгляд справи призначено в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Статтею 598 ЦК України визначені підстави припинення зобов`язання. Зобов`язання припиняються частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. (ч.ч.1,2 цієї статті).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

У ст.611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом.

Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а за правилами ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що 14.05.2008 року між ВАТ «Банк «РНС» (правонаступником якого є ВАТ Банк «ТРАСТ») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № R021.0002026 про надання відповідачу кредиту на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання у розмірі 70000, 00 грн. зі сплатою 17,99 % річних, з строком користування 48 місяців з кінцевим терміном до 14.05.2012 року. Згідно з умовами кредитного договору, кредит наданий шляхом перерахування коштів на рахунок позичальника. /а.с.18-21/.

Свої зобов`язання за вказаним договором банк виконав у повному обсязі та перерахував на зазначений відповідачем рахунок грошові кошти.

Згідно зазначеного договору відповідач зобов`язався повернути наданий йому кредит в повному обсязі, оплатити відсотки та інші платежі, передбачені умовами кредитного договору. Однак відповідач умови договору не виконав, суму кредитної заборгованості не повернув, відсотки та щомісячну комісію за обслуговування боргу не сплатив.

31 липня 2009 року ТОВ «Траст Фінанс» укладено договір придбання майнових прав з первісним кредитором- ВАТ Банк «ТРАСТ» /а.с.50-56/.

24 квітня 2012 року між ТОВ «Траст Фінанс» та ТОВ «Вердикт Фінанс» укладено договір відступлення права вимоги №240412 за кредитними договорами укладеними між ВАТ «Банк «ТРАСТ» та переданими ТОВ «Траст Фінанс». Згідно вказаного договору ТОВ «Траст Фінанс» передає ТОВ «Вердикт Фінанс» право вимоги за кредитними договорами між ВАТ Банк`ТРАСТ» та позичальниками, в тому числі і право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 , як боржника за кредитним договором /а.с.57-67/.

Доводи представника відповідача про те, що ОСОБА_1 повністю сплатив суму кредиту, а тому позовні вимоги є незаконними та не підлягають задоволенню, обґрунтовано не прийняті судом першої інстанції і не приймаються колегією суддів.

Із Додатку №1 до Кредитного договору вбачається, що ОСОБА_1 повинен був вносити кожного місця суму у розмірі 2749,00грн. починаючи з 13.06.2008року по 13.04.2012року, та останній платіж 14.05.2012року у розмірі 2762,54грн., а всього 131965,54грн. Тоді як, з виписки по особовому рахунку, вбачається, що останній платіж було внесено 31.12.2010року, та відповідачем було повернуто кошти на загальну суму 49677,99грн.

Отже, відповідач як позичальник умови договору не виконав, суму кредитної заборгованості не повернув, відсотки за користування кредитом та плату за надання та управління кредитної заборгованості не сплатив, а відтак прострочив виконання зобов`язання.

Станом на 22.07.2013 року заборгованість за кредитом відповідачем не погашена та складає 158060,39 грн., з яких: 30666,18 грн.- заборгованість за тілом кредиту; 4857,60 грн- комісійна винагорода за обслуговування кредитної заборгованості; 121616,59 грн.- неустойка за несвоєчасне виконання зобов`язань; 920,02 грн.- три проценти річних від простроченої суми, що підтверджується відповідним розрахунком та відповідачем не спростовано.

Суд першої інстанції, приймаючи до уваги, що розмір неустойки (пені) в сумі 121616,59 грн. значно перевищує розмір збитків, які становлять 36443,80грн., з врахуванням вимог ч.3 ст.551 ЦК України, обґрунтовано дійшов висновку про зменшення розміру неустойки (пені) до 36443,80грн. грн.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-100цс14 від 3 вересня 2014 року.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку стосовно того, що з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Фінанс» підлягає стягненню сума заборгованості за кредитним договором № R021.0002026 від 14.05.2008року, в розмірі 72887 60 коп., з яких: 30666,18 грн. заборгованість за тілом кредиту; 4857,60 грн. - комісійна винагорода за обслуговування кредитної заборгованості; 920,02 грн. - три проценти річних від простроченої суми, 36443,80 грн. неустойка за несвоєчасне виконання зобов`язання (пеня).

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до вимог ч. ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання з повернення кредиту виконав у повному обсязі, колегією суддів не приймаються, оскільки згідно розрахунку ОСОБА_1 повинен був вносити кожного місця суму у розмірі 2749,00 грн. починаючи з 13.06.2008року по 13.04.2012року, та останній платіж 14.05.2012 року у розмірі 2762,54 грн., а всього 131965,54 грн. Тоді як, з виписки по особовому рахунку, вбачається, що останній платіж було внесено 31.12.2010 року, та відповідачем було повернуто кошти на загальну суму 49677,99 грн. Ці обставини відповідачем не спросовані.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду також не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 384 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 14 січня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 27 червня 2019 року.

Головуючий: І.П. Коваленко

Судді: А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко