Житомирський апеляційний суд
Справа №295/9369/16-ц Головуючий у 1-й інст. Чішман Л. М.
Категорія 26 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Миніч Т.І.

з участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №295/9369/16 за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 23 квітня 2019 року, постановлену під головуванням судді Чішман Л.М. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У липні 2016 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 29.11.2016 року позов задоволено. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 199819, 86 грн. станом на 04.07.2016 року та вирішено питання щодо відшкодування судових витрат.

19.04.2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про перегляд вказаного заочного рішення. Заяву мотивував тим, що справа була розглянута за його відсутності, а всі судові повістки, що направлялися за зазначеною в матеріалах справи адресою, поверталися до суду без вручення. Крім того, судом не здійснювалося будь-яких спроб повідомити належним чином відповідачів по справі.

Зазначив, що копію заочного рішення Богунського районного суду м. Житомира від 29.11.2016 року він отримав 01.04.2019 року через свого представника під час ознайомлення із матеріалами справи. Вказував, що суд першої інстанції за відсутності відомостей про належне повідомлення відповідачів, провів заочний розгляд справи, позбавивши можливості брати участь у судовому засіданні і надати свої заперечення, внаслідок чого неповно з`ясував обставини справи, що призвело до її неправильного вирішення.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 23 квітня 2019 року ОСОБА_2 відмовлено у поновленні пропущеного строку, а заяву про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості залишено без розгляду.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про прийняття заяви про перегляд заочного рішення до розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції при обрахуванні строку, встановленого для подання заяви про перегляд заочного рішення, помилково застосував положення ст. 228 ЦПК України в редакції 2004 року, якою визначено, що заяву про перегляд заочного рішення може бути подано

протягом десяти днів з дня отримання його копії. Вважає, що в даному випадку мають застосовуватись положення ст. 284 ЦПК України чинної редакції, згідно яких заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відмовляючи ОСОБА_2 у поновленні процесуального строку для подання заяви про перегляд заочного рішення Богунського районного суду м. Житомира від 29.11.2016 року та залишаючи його заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем пропущено строк, визначений ст. 228 ЦПК України в редакції 2004 року, для подання такої заяви, а поважності пропуску цього строку судом не встановлено.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 29.11.2016 року позов задоволено.

Зі змісту заяви представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 вбачається, що 01.04.2019 року останньому було надано вказану цивільну справу для ознайомлення із правом зняття фотокопій (а.с. 164).

Цього ж числа, ОСОБА_2 отримав копію заочного рішення Богунського районного суду м. Житомира від 29.11.2016 року, про що ним особисто зазначено у заяві про його перегляд та апеляційній скарзі.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з п.13 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Цивільний процесуальний кодекс України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного судового рішення, встановлював для відповідача особливий порядок оскарження заочного рішення - шляхом подання до суду, що його ухвалив, заяви про перегляд цього рішення (статті 228-232 ЦПК України 2004 року), а також загальний порядок його оскарження - апеляційне оскарження (стаття 232 ЦПК України 2004 року).

Відповідно до ст.228 ЦПК України в редакції, що діяла на час ухвалення заочного рішення суду, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Згідно з ч.1 ст.127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Встановлено, що 19.04.2019 року, з пропуском строку, визначеного ст. 228 ЦПК України в редакції 2004 року, ОСОБА_2 направив до суду заяву про перегляд заочного рішення Богунського районного суду м. Житомира від 29.11.2016 року (а.с. 179-186).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення Європейського суду з прав людини «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року, «Перетяка та Шереметьев проти України» від 21 грудня 2010 року).

У справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа «Олександр Шевченко проти України» 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року).

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року).

Суд першої інстанції, врахувавши практику Європейського суду з прав людини, а також обставини обізнаності відповідача та його представника про ухвалене у справі заочне рішення, отримання відповідачем копії заочного рішення у справі, відсутність доказів, які б свідчили про добросовісне здійснення ними своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, зокрема вчинення усіх можливих та залежних від них дій, спрямованих на своєчасне оскарження судового рішення, дійшов правильних висновків про відсутність підстав для поновлення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення та обґрунтовано залишив відповідну заяву ОСОБА_2 без розгляду.

З урахуванням того, що доводи апеляційної скарги по суті є ідентичними доводам заяви про перегляд заочного рішення, яким суд надав належну оцінку, та зводяться до невірного тлумачення процесуального закону, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника, при цьому враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

За наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена із дотриманням норм процесуального права, а тому підстав для її скасування немає.

Керуючись ст. ст.268,367,368,374,375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 23 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01.08.2019.

Головуючий Судді