Дата документу 18.07.2019 Справа № 336/8112/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/8112/18 Головуючий у 1 інстанції: Галущенко Ю.А.
Провадження № 22-ц/807/2096/19 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Крилової О.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Титан» про визнання незаконним наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Титан» про визнання незаконним наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності

В обґрунтування позовних вимог вказав, що 06.03.2015 року його було прийнято на посаду сторожа до КП «Титан». 06.09.2016 року його звільнено з роботи. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01.02.2017 року задоволено частково його позов до КП «Титан», треті особи - директор КП «Титан» Іщенко Л.Г. , Первинна профспілкова організація Всеукраїнської професійної спілки «Захист справедливості» працівників КП «Титан», ВПС «Захист справедливості», про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. 26.03.2017 року на підставі цього рішення його поновлено на роботі.

Наказом № 01/02-187 від 28.09.2018р. КП «Титан» його притягнуто до дисциплінар-

ної відповідальності в зв`язку із тим, що він без поважних причин неодноразово відмовлявся (ухилявся) від проходження обов`язкового періодичного медичного огляду.

Вказав, що дисциплінарне стягнення є незаконним в зв`язку із суттєвим порушенням роботодавцем ст.ст. 148, 247, 252 КЗпП та ст.ст. 7, 11, 12, 19, 38, 41 ЗУ «Про професійні спілки їх права та гарантії діяльності». Зазначав, що 27.06.2016 року створено та розпочато діяльність Первинної профспілкової організації Всеукраїнської професійної спілки «Захист справедливості» КП «Титан», у якій його обрано головою. Проте роботодавцем до профкому не надходило звернення про надання дозволу на притягнення до дисциплінарної відповідальності його як члена виборного профоргану. Тобто дисциплінарне стягнення не погоджено із первинною профспілкою, яку він очолює.

Натомість, відповідач 07.09.2018р. спрямував подання на адресу Всеукраїнської професійної спілки «Захист справедливості», від якої вимагав розглянути питання надання

дозволу на притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Посилаючись на вказані обставини, просив суд визнати наказ № 01/02-187 від 28.09.2018р. КП «Титан» про притягнення його до дисциплінарної відповідальності незаконним та зобов`язати відповідача скасувати цей наказ. Також просить суд стягнути на його користь моральні шкоду у сумі 1000 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 березня 2019 року в задоволенні позовної заяви відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсягу. В скарзі зазначається, що суд не зважив на ті обставини, що роботодавець не отримав висновку первинної профспілки щодо надання згоди на притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, що дає підстави для скасування наказу про оголошення догани. Також вказує на порушення роботодавцем строків для накладення дисциплінарного стягнення, вважаючи висновку суду в цій частині неправильними.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що доводи скарги не ґрунтуються на матеріалах справи, у яких не мається відомостей про легалізацію первинної профспілкової організації, проведення її державної реєстрації, щодо її адреси місцезнаходження, відомостей про її чисельність та щодо її діяльності, але ними було спрямовано відповідне подання як до первинної профспілки, так і до ВПС «Захист справедливості», до якої вона входить, але жоден з цих профспілкових органів не надав відповіді на це подання.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представників сторін, кожен з яких підтримав свою позицію, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 06.03.2015 року позивача ОСОБА_1 було прийнято на роботу сторожем Комунального підприємства «Титан».

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01.02.2017року звільнення позивача визнано незаконним та поновлено на роботі .

28 вересня 2018 року позивача ОСОБА_1 було ознайомлено з наказом № 01/02-187 від 28.09.2018р. по КП «Титан» щодо притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани (а.с. 4-6).

Згідно з наказом правопорушення позивача полягало у наступному: 02 серпня 2018р. ОСОБА_1 було вручено направлення на обов`язковий періодичний медичний огляд та попереджено його про обов`язок пройти огляд протягом 10 днів, але у встановлені строки позивач медичний огляд не пройшов, пояснення надати відмовився; 18 серпня 2018 року позивачу було надане повторне направлення на проходження періодичного медичного огляду строком до 22 серпня 2018 року, однак позивач знову не пройшов медичний огляд; наказом КП «Титан» № 01/02160 від 22.08.2018р. позивача було відсторонено від роботи з 22.08.2018р. та зобов`язано в строк до 30.08.2018р. пройти обов`язковий медичний огляд, ОСОБА_1 з даним наказом ознайомлений 22.08.2018р., але станом на 31.08.2018р. ним до відділу кадрів КП «Титан» не надано медичного висновку про проходження періодичного медичного огляду. За таких обставин ОСОБА_1 було оголошено догану.

З матеріалів справи вбачається, що позивач проходив медичний огляд при прийнятті на роботу в 2015 році та при його поновленні на роботі в 2017 році.

Відповідно до п. 2.13 Робочої інструкції № 3-р 2017р. сторож зобов`язаний проходити у встановленому законом порядку попередні та періодичні медичні огляди ( а.с. 70).

Суд встановив, що позивач був ознайомлений з робочою інструкцією, а також з ним були проведені інструктажі з охорони праці.

Відмову свою у проходженні медичного огляду позивач не вмотивовував, витребуваних з цього приводу пояснень не надавав.

У поясненнях представник позивача - ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційного суду вказував, що роботодавець не може примушувати працівника проходити медичний огляд, зокрема, під час вільного від роботи часу. Також не погоджувався з тим, що позивач за його посадою підлягав такому щорічному медичному огляду, а тому вимоги відповідача та подальше притягнення за невиконання таких вимог до дисциплінарної відповідальності є неправомірним.

Однак, з наказу про покладення обов`язку на працівників про проходження у певний період часу медичного огляду не вбачається, що в ньому працівників зобов`язано проходити його саме у вільний від роботи час. Не містять такого обов`язку і направлення на проходження медичного огляду, надані ОСОБА_1 . Указано лише період, у який слід пройти медичний огляд або дата, до якої це слід виконати.

Відтак, колегія вважає неспроможними ствердження ОСОБА_3 про те, що відмова ОСОБА_1 проходити медичний огляд саме пов`язання з вимогою про його проходження у вільний від роботи час.

З приводу урегульованості питання про проходження медичних оглядів працівниками, суд встановив.

Проходження медичних оглядів регулюється Наказом МОЗ України від 21.05.2007 року № 246 «Про затвердження Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій» (далі Порядок).

На виконання вимог ст. 169 КЗпП України, ст. 17 Закону України «Про охорону праці», «Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій», затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України № 246 від 21.05.2007р. адміністрацією КП «Титан» спільно з головою профкому КП «Титан» та лікарем з гігієни праці відділу з питань гігієни праці Головного управління Держпраці у Запорізькій області були складені: - акт визначення категорій працівників, які підлягають попередньому (періодичному) медичному огляду на 2018р., та посада сторожа визначена як така, що підпадає під дану категорію; - список працівників, які підлягають періодичному медичному огляду у 2018році, в якому зазначений сторож ОСОБА_1 .

Копію акту визначення категорій працівників, які підлягають попередньому та періодичному медичним оглядам на 2018р. позивач отримав 10.08.2018р.

Визначенню категорій працівників, які підлягають обов`язковим медичним оглядам, передувало проведення атестації робочих місць за умовами праці, яка була проведена комісією КП «Титан» спільно з санітарною лабораторією КП «Запорізький обласний центр охорони праці» ЗОР.

Наказом КП «Титан» № 78 від 30.04.2018р. «Про результати атестації робочих місць за умовами праці для визначення права працівників на пільги і компенсації за роботу із шкідливими і важкими умовами праці» був затверджений перелік робочих місць, виробництв, робіт, професій та посад, працівникам яких надається додаткова відпустка та доплати за роботу із шкідливими і важкими умовами праці, до якого увійшла посада сторожа. Та на підставі цього визначено, що ці працівники мають щорічно проходити медичний огляд, та їм надається 2 додаткові дні до відпустки і щомісячна доплата за шкідливість, яку позивач вже отримує ( матеріали атестації - а.с. 85-105).

Пунктом 4.10 Колективного договору КП «Титан» на 2018-2019рр., затвердженого головою профспілки КП «Титан» ОСОБА_4 , передбачено, що за кошти підприємства проводять попередні та періодичні медичні огляди працівників, а пунктом 4.11 визначено забезпечення працівникам під час проходження періодичного медичного огляду збереження за ними середнього заробітку, а також передбачено недопуск до роботи працівників, які без поважних причин відмовляються від проходження обов`язкового медичного огляду (а.с. 52).

На виконання вказаних положень Колективного договору директором КП «Титан» було видано наказ № 01/02-133 від 23.07.2018р., згідно з яким у період з 30.07.2018р. по 10.08.2018р. наказано провести обов`язковий періодичний медичний огляд працівників підприємства, у додатку до якого визначено працівників, які підлягають проходженню огляду, зокрема і ОСОБА_1 ( а.с. 84).

Вказаний Наказ, прийнятий у відповідності до умов Колективного договору, ОСОБА_1 не оскаржений, а тому він зобов`язаний був його виконувати, оскільки наказом було лише конкретизовано його обов`язок, що міститься у Робочій інструкції, в частині включення у списки працівників, яких визначено для проходження медичного огляду у 2018р.

Тобто своєю відмовою від проходження медичного огляду ОСОБА_1 одночасно не виконав умови Колективного договору, положення своєї робочої інструкції та наказ по підприємству. При цьому, така відмова була невмотивованою позивачем, пояснення він жодного разу не надав, а тому поважних причин щодо не проходження ним періодичного медичного огляду ані роботодавцем, ані судом під час розгляду справи встановлено не було.

Встановивши вказані обставини, суд першої інстанції визнав позов необгрунтованим, оскільки не встановив підстав для визнання оскаржуваного наказу про оголошення позивачу догани незаконним.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 наголошує на тому, що дисциплінарне стягнення накладено на нього з порушенням статей 148 КЗпП поза межами місячного строку з дня його виявлення, а також з порушенням ч.ч. 2, 3 статті 252 КЗпП України, оскільки не було отримано згоди первинної профспілкової організації, керівником виборного органу якої був позивач.

Дослідивши вказані доводи, колегія визнає їх також неспроможними з огляду на такі обставини.

Відповідно до положень статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення.

Наказом по підприємству було визначено строк проходження медичного огляду до 10.08.2018р., але у відносинах з ОСОБА_5 цей строк був відтермінований, оскільки за першим направленням від 02.08.2018р. позивач медичний огляд не проходив. Тому йому було надано ще одну спробу та надано направлення від 18.08.2018р. із визначенням терміну проходження медичного огляду до 22.08.2018р., яка ним також була проігнорована.

У зв`язку з такими діями позивача наказом № 01/02/160 від 22.08.2018р. ОСОБА_1 було відсторонено від роботи з 22.08.2018р. та зобов`язано в строк до 30.08.2018р. пройти обов`язковий медичний огляд. З наказом позивача ознайомлено 22.08.2018р., але медичний огляд до 30.08.2018р. він так і не пройшов, про що були надані відомості від медичної установи, з якою підприємство уклало договір про проведення медичних оглядів своїх працівників ( а.с. 75-81, 106-110, 132-135, 140).

Отже, в даному випадку відбувалось триваюче порушення, оскільки позивачу роботодавцем надавалось три спроби на проходження медичного огляду, та термін останнього разу слив 30.08.2018р., і саме цю дату слід визначати як день виявлення проступку, від якої слід рахувати сплив місячного строку для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, яка була дотримана роботодавцем, оскільки відповідний наказ прийнято 28.09.2018р.

На те, що таке порушення утворює склад дисциплінарного проступку вказують положення ч. 2 статті 17 ЗУ «Про охорону праці», згідно з якими роботодавець має право в установленому законом порядку притягнути працівника, який ухиляється від проходження обов`язкового медичного огляду, до дисциплінарної відповідальності, а також зобов`язаний відсторонити його від роботи без збереження заробітної плати.

Ще одним аргументом щодо незаконності дій роботодавця позивач висував пору-

шення ним вимог чч. 2, 3 статті 252 КЗпП України, тобто непогодження відповідачем притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності с профспілковим органом.

Відповідно до ч. 2 статті 252 КЗпП України, зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членами якого вони є.

Звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об`єднання професійних спілок).

Отже, на дані правовідносини поширюється вимоги статті 252 КЗпП України.

Встановлено, сторож ОСОБА_1 05.07.2016р. (під час вручення йому попередження про скорочення) приніс до КП «Титан» повідомлення про створення на підприємстві Первинної профспілкової організації Всеукраїнської професійної спілки «Захист справедливості» працівників КП «Титан», яке було без печатки, без підтверджуючих установчих документів та без підтверджуючих документів про її реєстрацію, тобто не підтверджено її легалізацію, що прямо передбачено ст.. 16 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» ( а.с. 147).

ОСОБА_1 вказував на себе як голову Первинної профспілкової організації ВПС «Захист справедливості», а сама спілка, як зазначалось ним, включала трьох членів.

Як вбачається з матеріалів справи, КП «Титан» протягом 2016-2018рр. неодноразово зверталось до Шаповалова С.М. як голови ППО ВПС «Захист справедливості» з проханням надати копію свідоцтва про легалізацію вказаної профспілки підприємства та підтверджуючи документи щодо її реєстрації, але останній цих документів не надав. З аналогічними запитами відповідач неодноразово звертався також і до ВПС «Захист справедливості», до якої була включена ППО, але, отримуючи вказані запити, що підтверджується зворотними поштовими повідомленнями, цей профспілковий орган жодного разу відповіді не надав. Такі звернення містяться у матеріалах справи: від 10.08.2016р., 16.08.2016р., 23.08.2016р., 26.06.2017р., 10.07.2017р., 28.08.2017р., 14.11.2017р., 15.12.2017р. ( а.с. 153-157, 160-165, 168-170).

Згідно з матеріалами справи, первісно у 2016р. при створенні ППО ВПС «Захист справедливості» вона налічувала трьох членів, а саме: ОСОБА_1 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які були звільнені з КП «Титан» 06.09.2016р. Згодом ОСОБА_1 та ОСОБА_7 були поновлені на роботі на підставі судових рішень, а ОСОБА_8 не поновлювалась.

Отже, на тепер ППО ВПС «Захист справедливості» налічує лише двох членів, що унеможливлює її існування, оскільки за законом для створення і функціонування профспілки є необхідним не менше як три члени. Та Статутом ВПС «Захист справедливості» в п. 5.1 теж зазначено, що первинні організацію профспілки мають налічувати не менше трьох членів.

Представник позивача ОСОБА_3 , вказуючи, що на теперішній час у ППО, яку очолює ОСОБА_1 , налічується 5 членів, відповідних доказів не надає, що робить таке ствердження недоведеним стороною позивача.

З матеріалів справи вбачається також, що у КП «Титан» на час створення ППО ВПС «Захист справедливості» у червні 2016р. вже існувала профспілка, яка налічувала 139 працівників, за виключенням позивача та ще двох вищезазначених працівників. Всі члені цієї профспілки сплачують членські внески, але ОСОБА_1 та ОСОБА_7 із заявами про перерахування із зарплати членських внесків на користь ППО ВПС «Захист справедливості» не звертались.

Не надано відповідних доказів цим обставинам і позивачем, як головою другої первинної профспілки, створеної на підприємстві.

Також встановлено, що ОСОБА_1 у своїх чисельних одноосібних листах на адресу КП «Титан», підписаних ним як головою ППО ВПС «Захист справедливості», зазначає адресою своєї організації - адресу підприємства КП «Титан», але відповідач зазначає, що будь-яке приміщення за місцем розташування підприємства цій профспілці не виділялось. Тому майже всі звернення до ППО ВПС «Захист справедливості» повертаються без вручення адресату.

Не зважаючи на таку ситуації, роботодавець все одно, виконуючи приписи ч. 2, 3 статті 252 КЗпП України, спрямував подання про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності ( а.с. 143-144).

Відповідно до ст. 93 ЦК України місцезнаходження юридичної особи, зокрема, громадської організації без статусу юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування їх діяльністю.

Подання, спрямоване ППО ВПС «Захист справедливості» на адресу підприємства, яку зазначає весь час ОСОБА_1 , повернулось без вручення адресату із зазначенням «организация не значится» ( а.с. 145), а подання, спрямоване на адресу ВПС «Захист справедливості» було отримано 04.09.2018р. уповноваженою особою, але залишилось без реагування як протягом 3 днів, як визначено законом для надання висновку, так і в подальшому ( а.с. 144-зорот). Тому роботодавець намагався вирішити це питання у законний спосіб, але згоду не було отримано з незалежних від нього причин.

У склавшийся ситуації роботодавець діяв згідно з приписами статті 39 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», у разі пропуску строку для надання згоди на притягнення до дисциплінарної відповідальності вважається, що профспілковий орган надав таку згоду.

Отже, вище встановлені обставини: не підтвердженість позивачем легітимності ППО ВПС «Захист справедливості», кількості її членів, дійсної адреси здійснення діяльності, взагалі здійснення нею діяльності, яка б підтверджувалась протоколами, а не тільки одноосібними листами ОСОБА_1 за його підписами як голови, неотримання за вказаною адресою діяльності подання роботодавця, відсутність висновки на подання роботодавця з боку ВПС «Захист справедливості», встановлення факту дисциплінарного правопорушення, яке визнається таким згідно із ЗУ «Про охорону праці», не проходження обов`язкового медичного огляду згідно з робочою інструкцією і наказом по підприємству давало законні підстави для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, яке відбулось з дотриманням вимог ст.ст. 147, 148. 149, 252 КЗпП України.

Позивач та його представник ОСОБА_3 , наголошуючи на вказаних порушеннях, вказуючи себе профспілковими діячами, зі свого боку надали до позовної заяви лише наказ про накладення дисциплінарного стягнення, який оскаржується, та наказ про проведення медичних оглядів, та взагалі не надали доказів щодо існування ППО ВПС «Захист справедливості» та доказів її легалізації в законний спосіб, кількості її членів, адреси місцезнаходження, крім листів ОСОБА_1 , який в них визначає себе як її голови, як на час розгляду цієї справи судом першої інстанції, так і на час апеляційного розгляду.

В ході апеляційного розгляду справи про такі обставини доведено до відома представника позивача - ОСОБА_3 , але останній не просив відкласти апеляційний розгляд для надання вказаних документів, обмежившись поясненнями про допущені роботодавцем порушення, на які не звернув увагу суд.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 3 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї; докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У цій справі додаткових доказів сторонами не подано, а на підставі тих, які наявні у справі та які були досліджені судом першої інстанції, колегія вважає, що суд правильно вирішив спір. Передбачених статтею 376 ЦПК України підстав, за якими можливо було б скасувати оскаржуване рішення, колегією не встановлено.

Зважаючи на вказане, колегія визнає апеляційну скаргу необґрунтованою, тому у відповідності до положень статті 375 ЦПК України залишає її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 391-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 березня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 23 липня 2019 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Крилова О.В.