Справа № 463/6859/18 Головуючий у 1 інстанції: Стрепко Н.Л.
Провадження № 22-ц/811/1733/19 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р..

суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

секретар: Фейір К.О.

з участю: ОСОБА_1 .Я., представника ОСОБА_2 -адвоката Сухоцького М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу №463/6859/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 19 квітня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька; за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа: Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування про відібрання дитини від матері, без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів; за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи: Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування, Міністерство юстиції України про визначення незаконним вивезення та утримання на території країни тимчасового перебування малолітньої дитини, забезпечення повернення її до постійного місця проживання,-

ВСТАНОВИВ:

21 листопада 2018 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 та просить надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до Французької Республіки, Республіки Польща, Федеративної Республіки Німеччина, Турецької Республіки, Об`єднаних Арабських Еміратів, Арабської Республіки Єгипет з малолітньою дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без згоди (нотаріально посвідченої заяви) та супроводу батька ОСОБА_3 у супроводі матері ОСОБА_2 терміном на час навчання у початковій школі протягом 3 років з обов`язковим поверненням дитини до постійного місця проживання на час літніх канікул, а саме з 1 до 14 серпня щорічно; надати їй дозвіл на оформлення та видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон на ім`я малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без згоди (нотаріально посвідченої заяви) батька ОСОБА_3 ; надати їй дозвіл на отримання віз Французької Республіки, Республіки Польща, Турецької Республіки, Об`єднаних Арабських Еміратів, Арабської Республіки Єгипет на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без згоди (нотаріально посвідченої заяви) та супроводу батька ОСОБА_3 .

Позов мотивує тим, що 25 серпня 2011 року було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, який розірвано 19 березня 2013 року рішенням Личаківського районного суду м. Львова у справі №463/790/13. Від шлюбу в сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась дочка - ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_1 від 28 грудня 2011 року. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 19 березня 2013 року встановлено ОСОБА_3 графік побачень з донькою ОСОБА_4 , які мали здійснюватись в присутності матері ОСОБА_5 , виключно в громадських місцях у: першу та третю суботу щомісяця з 15:00 до 17:00 години; другу та четверту неділю місяця з 15:00 до 17:00 години; щосереди з 15:00 до 17:00 години; щороку: 19 грудня та 21 грудня з 15:00 до 17:00 години. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 6 лютого 2014 року визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 із її матір`ю ОСОБА_2 за місцем проживання матері. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 3 липня 2015 року надано дозвіл ОСОБА_2 на тимчасовий виїзд за межі України до Французької Республіки, Республіки Польща, Федеративної Республіки Німеччина, Турецької Республіки, Об`єднаних Арабських Еміратів, Арабської Республіки Єгипет з малолітньою дитиною ОСОБА_4 без згоди (нотаріально посвідченої заяви) та супроводу батька ОСОБА_3 у супроводі матері терміном на три роки з обов`язковим поверненням дитини до постійного місця проживання. Після отримання дозволу на виїзд із дитиною за кордон, позивач з дитиною переїхали до її другого чоловіка ОСОБА_6 та на даний час проживають разом в Республіці Франція АДРЕСА_1 м АДРЕСА_2 Париж, АДРЕСА_3 . АДРЕСА_4 16/122. Сім`я позивача проживає у двокімнатній квартирі з усіма вигодами і у дітей є своя окрема кімната з ігровим куточком, оскільки у другому шлюбі у позивача народилась ще одна дитина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка також є громадянкою Франції. На даний час у позивача є право на проживання та працю у Французькій Республіці як у члена сім`ї громадян Франції, тобто статус резидента Франції у відповідності до посвідки на проживання AUY8PT8XG. Вказаний дозвіл на проживання автоматично поширюється також на її доньку ОСОБА_8 . Позивач є офіційно працевлаштованою, що підтверджується трудовим договором, укладеним 11 вересня 2018 року на необмежений строк. З моменту переїзду до Французької Республіки ОСОБА_4 відвідувала заняття у дошкільному закладі ім. Генерала Брюне, проявила неабияку старанність, її мотивація та здібності дозволили їй відразу ж влитись у шкільне середовище, в результаті чого вона швидко прогресувала у вивчення французької мови, а також легко засвоювала всі інші навчальні дисципліни. З 2017 року ОСОБА_8 зараховано до закладу початкової освіти, де вона навчається на постійній основі на підготовчих курсах базового навчального циклу. Шкільний рівень ОСОБА_9 добрий, у неї немає труднощів у навчанні. За час перебування ОСОБА_9 у Франції вона забезпечена належним медичним страхування та безкоштовним медичним обслуговуванням, стан її здоров`я значно покращився. З моменту приїзду до Франції ОСОБА_10 добре вивчила французьку мову, у неї є багато друзів у школі та не тільки. Крім цього, ОСОБА_10 бере активну участь у діяльності української громади у Франції, оскільки присутня на всіх українських культурних заходах в Парижі. Зазначає, що ОСОБА_3 має можливість бачитись із дитиною, йому відоме її місце проживання, адже у травні 2016 року він приїжджав до неї і йому не чинились жодні перешкоди у побаченнях і спілкуванні. Він мав можливість переконатись, що у його дитини є гідні життєві умови та вона є всесторонньо розвинутою та доглянутою. Для того, щоб у відповідача були гроші на відвідування дитини позивач забрала із виконавчої служби виконавчі листи щодо стягнення аліментів. Крім того, вони постійно підтримують зв`язок через мережу Інтернет. ОСОБА_10 є абсолютно адаптованою до життя у Французькій Республіці, де вона навчається, всесторонньо розвивається, приймає активну участь у шкільних заходах, а також у житті української громади, має багато друзів. Вона живе у повноцінній сім`ї, яка дуже любить і піклується про неї. Вона має також дуже тісний зв`язок із своєю меншою сестрою.

29 грудня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_11 , відповідно до якого просить відібрати малолітню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , без позбавлення її батьківських прав та/або у інших осіб, з якими може знаходитися та/або проживає малолітня ОСОБА_4 , та передати батькові ОСОБА_3 ; стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

Позов мотивує тим, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 3 липня 2015 року надано дозвіл ОСОБА_2 на тимчасовий виїзд за межі України до Французької Республіки, Республіки Польща, Федеративної Республіки Німеччина, Турецької Республіки, Об`єднаних Арабських Еміратів, Арабської Республіки Єгипет з малолітньою дитиною ОСОБА_4 без згоди (нотаріально посвідченої заяви) та супроводу батька ОСОБА_3 у супроводі матері терміном на три роки з обов`язковим поверненням дитини до постійного місця проживання. Крім того, вказаним рішенням встановлено ОСОБА_3 графік побачень з донькою, які здійснювати в присутності матері виключно в громадських місцях у період з 1 червня по 30 вересня включно кожного року: першу та третю суботу місяця з 14:00 до 18:00 години; другу та четверту неділю місяця з 14:00 до 18:00 години; щосереди з 14:00 до 18:00 години; у період з 1 жовтня по 31 травня кожного року: першу та третю суботу місяця з 15:00 до 17:00 години; другу та четверту неділю місяця з 15:00 до 17:00 години; щосереди з 15:00 до 17:00 години; щороку: 19 грудня та 21 грудня з 15:00 до 17:00 години. Судом було покладено обов`язок на матір повернути дитину до постійного місця проживання 2 грудня 2018 року. Однак мати дитину на територію України не повернула, сама без згоди батька змінила місце проживання дитини, соціальне, культурне та мовне середовище. Не виконує рішення в частині забезпечення батьку можливості побачень з дитиною, що призвело до фактичного позбавлення малолітньої доньки батьківського піклування. Вважає, що дії матері створюють реальну небезпеку для виховання та розвитку дитини та потребують відібрання дитини в матері, оскільки вона використовує свій привілей та зловживає правами не повертаючи дитину на Батьківщину, не забезпечує контакт дитини з батьком та іншими родичами, утримує дитину в умовах чужого для дитини культурного, мовного, родинного та соціального середовища, дитина позбавлена можливості отримати освіту в Україні її рідною мовою, дитина позбавлена належного утримання, оскільки мати відмовилась від стягнення аліментів з батька, які є власністю дитини, мати двічі поверталась в Україну залишаючи дитину без її догляду. Як на підставу позову посилається на положення ст.ст. 141, 150, 155, 159, 170 СК України, Конвенцію про права дитини.

25 січня 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_11 , треті особи: Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування, Міністерство юстиції України відповідно до якого просить визнати незаконним утримування малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , її матір`ю ОСОБА_2 на території іноземної держави; зобов`язати ОСОБА_2 повернути малолітню ОСОБА_12 в Україну не пізніше 1 квітня 2019 року; у разі невиконання ОСОБА_2 рішення про повернення в добровільному порядку зобов`язати її та кожну іншу особу, у якої знаходиться малолітня ОСОБА_4 , передати дитину, належні їй особисті речі та документи батькові ОСОБА_3 для забезпечення повернення в Україну.

Позов мотивує тим, що 25 серпня 2011 року було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, який розірвано 19 березня 2013 року рішенням Личаківського районного суду м. Львова. Від шлюбу в сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась дочка - ОСОБА_4 . Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 3 липня 2015 року надано дозвіл ОСОБА_2 на тимчасовий виїзд за межі України до Французької Республіки, Республіки Польща, Федеративної Республіки Німеччина, Турецької Республіки, Об`єднаних Арабських Еміратів, Арабської Республіки Єгипет з малолітньою дитиною ОСОБА_4 без згоди (нотаріально посвідченої заяви) та супроводу батька ОСОБА_3 у супроводі матері терміном на три роки з обов`язковим поверненням дитини до постійного місця проживання. Цим же рішенням позивачу встановлено графік побачень з донькою ОСОБА_4 , які здійснювати в присутності матері виключно в громадських місцях. 20 грудня 2015 року ОСОБА_2 вивезла дитину у Французьку Республіку, де утримує її всупереч волі батька та після закінчення строку дозволу на вивіз дитини за межі України, таку не повертає на Батьківщину та самовільно змінила країну проживання дитини, соціальне, культурне та мовне середовище існування, розвитку, виховання. Звернення до матері дитини з приводу повернення дитини позитивних результатів не дали. Вважає, що повернення дитини не створить їй нестерпної обстановки, а навпаки відповідає потребам та інтересу дитини, з огляду на потреби забезпечення її найвищих інтересів, що полягають серед іншого, в необхідності забезпечити дитині такі умови розвитку, за яких дитина зможе у майбутньому самостійно реалізувати право на самоідентифікацію мовну, етнічну, за кровним спорідненням. Як на підставу позову посилається на положення Конституції України, Гаазьку конвенцію.

9 квітня 2019 року ОСОБА_3 подана заява про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просить визнати незаконним утримування малолітньої ОСОБА_4 її матір`ю ОСОБА_2 на території іноземної держави; зобов`язати ОСОБА_2 повернути ОСОБА_13 в Україну не пізніше 1 серпня 2019 року, а в разі невиконання ОСОБА_2 рішення про повернення в добровільному порядку зобов`язати її та кожну іншу особу, у якої знаходиться малолітня ОСОБА_4 передати дитину, належні й речі та документи, батькові ОСОБА_3 для забезпечення повернення дитини в Україну.

Оскаржуваним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 19 квітня 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька задоволено.

Надано ОСОБА_2 дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до Французької Республіки, Республіки Польща, Федеративної Республіки Німеччина, Турецької Республіки, Об`єднаних Арабських Еміратів, Арабської Республіки Єгипет з малолітньою дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без згоди (нотаріально посвідченої заяви) та супроводу батька ОСОБА_3 у супроводі матері ОСОБА_2 терміном на час навчання у початковій школі протягом 3 років з обов`язковим поверненням дитини до постійного місця проживання на час літніх канікул, а саме з 1 до 14 серпня щорічно.

Надано ОСОБА_2 дозвіл на оформлення та видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон на ім`я малолітньої дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 без згоди (нотаріально посвідченої заяви) батька ОСОБА_3 .

Надано ОСОБА_2 дозвіл на отримання віз Французької Республіки, Республіки Польща, Турецької Республіки, Об`єднаних Арабських Еміратів, Арабської Республіки Єгипет на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без згоди (нотаріально посвідченої заяви) та супроводу батька ОСОБА_3 .

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 682 (шістсот вісімдесят дві) гривні 61 (шістдесят одну) копійку.

Звільнено ОСОБА_3 від сплати судових витрат (судового збору) в сумі 1 431 (однієї тисячі чотириста тридцяти однієї) гривні 79 (сімдесяти дев`яти) копійок на підставі ч. 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір».

Повернуто ОСОБА_2 з державного бюджету України сплачений нею судовий збір в розмірі 1 431 (однієї тисячі чотириста тридцяти однієї) гривні 79 (сімдесяти дев`яти) копійок на підставі квитанції від 21 листопада 2018 року.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа: Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування про відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів відмовлено.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи: Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування, Міністерство юстиції України про визначення незаконним вивезення та утримання на території країни тимчасового перебування малолітньої дитини, забезпечення повернення її до постійного місця проживання відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_3 .

В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджуєтиься з рішенням, вважає його незаконним, упередженим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Звертає увагу, що ОСОБА_2 вказавши суду про те, що відкликала виконавчий лист про стягнення аліментів, ввела суд в оману, оскільки аліменти на її користь стягуються вчасно і в повному обсязі. Стверджує, що рішенням суду визначено місце проживання дитини з матір`ю, однак це не дає їй права одноосібно змінювати країну проживання дитини чи не повертати її до постійного місця проживання без погодження з батьком. Зазначає, що дитина не повернута в Україну, не дивлячиь на те, що на позивачку покладений обов`язок повернути її та дозволений судом термін закінчився 02 грудня 2018 року, а відтак незаконно всупереч рішенню суду та батька дитина утримується у Французькій республіці. Звертає увагу, що ОСОБА_2 не виконує рішення суду щодо забезпечення контакту батька з дитиною відповідно до визначеного порядку, що стверджується постановами про накладення на неї штрафу та вирішується питання про обмеження її у праві виїзду за кордон. Задовольняючи позов, суд не звернув уваги на вісутність згоди батька на виїзд дитини і його вмотивовані заперечення щодо такого виїзду. Дитина, всупереч волі батька, позбавлена можливості отримати середню освіту, яка є обов`язковою в Україні і рідною мовою. Вважає дії матері по відношенні до дитини жорстокими, оскільки остання застосовує свій привілей, не забезпечуючи контакт дитини з батьком та іншими родичами, незаконно утримує дитину в умовах чужого для дитини культурного, мовного, родинного та соціального середовища, чинить економічне насильство, відмовляючись від отримання аліментів, які є власністю дитини, залишає дитину без його відома та погодження у невідомих осіб. Звертає увагу? що Гаазька конвенція виходить з того, що повернення дитини до її постійного місця проживання принципово є найкращим для благополуччя дитини і відповідає її інтересам, ажде тоді зберігається безперервність життєвих обставин. З зазначеної цілі Конвенції випливає, що неминуче пов`язані з поверненням дитини труднощі не повинні враховуватися. Поважними є лише надзвичайно важка шкода дитині, що виходить за рамки звичайних, пов`язаних з поверненням труднощів. Вузьке тлумачення ст.13 Конвенції не допускається. У конвенції річ іде про виключні обставини. Посилання матері на те, що дитина має належні умови проживання на території Франції свідчить лише про належне виконання матір`ю обов`язків щодо забезпечення дитини. Звертає увагу, що позов про повернення дитини спрямований не на відібрання дитини від матері, а повернення дитини-громадянки України-на Батьківщину та в жодному разі не може тлумачитись як таке, що суперечить її інтересам. Зазначає, що мати дитини та її сім`я не позбавлені права проживати в Україні з належними умовами. Вважає, що поки дитина не буде повернута на виконання рішення суду, суд не вправі вирішувати жодні питання про надання дозволу на виїзд дитини, якої фактично в Україні немає і яка незаконно утримується в іншій державі. Звертає увагу, що мати знала про свій обов`язок щодо повернення дитини, а відтак зобов`язана організовувати своє життя і життя дитини таким чином, щоб виконати рішення суду. Просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким в позові ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька відмовити, а позови ОСОБА_3 задовольнити в повному обсязі. Рішення суду в частині повернення дитини в Україну допустити до негайного виконання.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Представник Личаківської районної адміністрації надав суду клопотання про слухання справи у його відсутності. При вирішенні справи просить врахувати інтереси малолітньої ОСОБА_4 та задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_3 в повному обсязі.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Сухоцького М.П., вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 25 серпня 2011 року між сторонами по справі був укладений шлюб, який розірвано рішенням Личаківського районного суду м.Львова 19 березня 2013 року. Від спільного подружнього життя у сторін народилася дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

01 жовтня 2013 року ОСОБА_2 зареєструвала шлюб із ОСОБА_6 .

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 27 грудня 2012 року та від 04 червня 2013 року відповідач ОСОБА_3 сплачує аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_4 в розмірі ј частини всіх його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття та сплачував додаткові витрати на дитину в розмірі 300 гривень щомісячно до досягнення дитиною трьохрічного віку.

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 06 лютого 2014 року залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 25 березня 2014 року визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 з її матір`ю ОСОБА_2 за місцем проживання останньої.

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 19 березня 2013 року ОСОБА_3 встановлено графік побачень з донькою ОСОБА_4 , який у подальшому в цій частині був змінений рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 03 липня 2015 року та залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 02 грудня 2015 року.

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 03 липня 2015 року надано дозвіл ОСОБА_2 на тимчасовий виїзд за межі України до Французької Республіки, Республіки Польща, Федеративної Республіки Німеччина, Турецької Республіки, Об`єднаних Арабських Еміратів, Арабської Республіки Єгипет з малолітньою дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 без згоди (нотаріально посвідченої заяви) та супроводу батька ОСОБА_3 , у супроводі матері ОСОБА_2 терміном на три роки з обов`язковим поверненням дитини до місця постійного проживання. Надано дозвіл ОСОБА_2 на оформлення та видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон на ім`я малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 без згоди (нотаріально посвідченої заяви) батька ОСОБА_3 . Надано дозвіл ОСОБА_2 на отримання віз Французької республіки, Республіка Польща, Турецької Республіки, Об`єднаних Арабських Еміратів, Арабської Республіки Єгипет на ім`я ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 без згоди (нотаріально посвідченої заяви) та супроводу батька ОСОБА_3 .

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 02 грудня 2015 року рішення Личаківського районного суду м.Львова від 03 липня 2015 року залишено без змін, апеляційну скаргу-без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується учасниками справи в суді апеляційної інстанції, що дитина ОСОБА_4 проживає з матір`ю в складі нової сім`ї вітчима ОСОБА_6 та сестри ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у Французькій Республіці за адресою м АДРЕСА_2 Париж АДРЕСА_5 Альзас Лоррен АДРЕСА_1 16 АДРЕСА_6 . Позивач по справі ОСОБА_2 має право на проживання та працю у Французькій Республіці як член сім`ї громадянина Франції, свого чоловіка ОСОБА_6 , тобто має статус резидента Франції у відповідності до посвідки на проживання AUY8PT8XG, офіційно працевлаштована на роботі згідно трудового договору від 11 вересня 2018 року на невизначений час.

Із долучених до матеріалів справи світлин, з доданих позивачем Відзивів з місця відпочинку, навчання дитини у початковій школі, з місць занять у гуртках, із доданих характеристик на ОСОБА_4 з місць навчання та гуртків, довідок судом першої інстанції належно встановлено, що дитина активна у своїй життєдіяльності, навчається у початковій школі, відвідує різні гуртки до яких проявляє інтерес, дитина дружелюбна, має друзів, відвідує з мамою (позивачем по справі) різні заходи української громади у Франції та святкування релігійних та державних свят. Із світлин перебування дитини із матір`ю у місцях відпочинку вбачається, що дитина життєрадісна, щаслива, добре доглянута.

Відповідно до ст.7 Сімейного кодексу України (далі СК) жінка і чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Главою 13 СК, зокрема, у статтях 141, 150, 153, 155 СК прописано рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

За змістом ст.157 СК питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.

Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Основоположні принципи забезпечення найкращих інтересів дитини, яких необхідно дотримуватися та на які суд першої інстанції належно постатейно посилався закріплені у Конвенції про права дитини.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.

Відповідно до ст. 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Аналізуючи обставини справи, пояснення учасників справи, виходячи з основного принципу врахування інтересів дитини, забезпечення дитині високий рівень розвитку та дбайливість за її здоров`я, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку і прийняв законне рішення, щодо задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про бажання спілкуватися з дитиною, брати участь у її вихованні не є перешкодою для його участі на даний час, коли такий може бачити дитину по СКАйПУ, спілкуватися з нею через вайбер, може в будь-який час на строк не більше 90 днів з переривами перебувати у Французькій Республіці, орендуючи квартиру та безпосередньо бачитися з дитиною.

Посилання апелянта на те, що дитина повинна виростати, виховуватися в Україні, отримувати освіту в Україні, утримуватися в умовах культурного, мовного, родинного, соціального середовища притаманного для менталітету проживаючого в Україні, суд відхиляє, вважає їх примітивними, голослівними, такими, що спрямовані на вирішення стосунків з колишньою дружиною, позивачем по справі ОСОБА_2 , а не такі, що подані в інтересах дитини. В суді апеляційної інстанції відповідач-позивач ОСОБА_3 пояснив, що має можливість утримати дитину та дати їй належне забезпечення, оскільки забезпечений постійною роботою (працює старшим касиром у торговому центрі «Вопак» ), отримує до 5-ти тисяч гривень зарплати. Розуміє, що рівень світогляду дитини не буде відповідати тому рівню, який дитина отримує в даний час і він безпосередньо чи дистанційно може брати участь у її спілкуванні, однак вважає, що дитина повинна привикати до того рівня життя та менталітету, який є в Україні.

Суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при поверненні дитини ОСОБА_4 , 2011 року народження в Україну під час навчального процесу у початковій школі у Франції, не завершення такого навчання, може відбитися на психіці дитини, її здоров`ю, дитина може отримати стрес, зазначене повернення не сприятиме інтересам дитини. Суд при цьому враховує, що дитина проживає у повноцінній сім`ї, де про неї піклується мама, є сестричка, допомагає вітчим та участь у вихованні вправі брати батько, який немає для цього перешкод на сучасному етапі життя та перебування України у складі ЄС.

Судом першої інстанції підставно взято до уваги зміни до Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзд в Україну громадян України» від 14 липня 2016 року, вилучивши з нього норми, що регулювали питання виїзду дитини за кордон, у тому числі можливість виїзду на підставі рішення суду у разі відсутності згоди одного з батьків.

Згідно з Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Так як позивач ОСОБА_2 не позбавлена батьківських прав щодо дитини ОСОБА_4 , дозвіл на виїзд дитини ОСОБА_4 надано у супроводі матері, відтак, повернення ОСОБА_4 на Україну неможливе нею самостійно, призведе до нових проблем та невизначеності родини, яка проживає спільно. Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції в деталях оцінив кожний момент, що торкається інтересів дитини, глибоко та всесторонньо проаналізував, передбачив можливі проблеми, супроводжуючі труднощі та з урахуванням принципів Конвенції прийняв переконливе рішення про задоволення позову позивача ОСОБА_2 , відмовивши у зустрічних позовних вимогах ОСОБА_3

Доводів незаконного вивезення та утримання ОСОБА_4 у Французькій Республіці позивачем за зустрічним позовом не наведено, доводи апеляційної скарги в цій частині рішення суду не спростовують. Переміщення дитини за кордон відбулося згідно рішення Личаківського районного суду м.Львова від 03 липня 2015, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 02 грудня 2015 року та відповідно до якого ОСОБА_2 надано дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України Французької Республіки, республіки Польща, Федеративної Республіки Німеччина, Турецької Республіки, ОБ`єднаних Арабських Еміратів, Арабської Республіки Єгипет з малолітньою ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 без згоди (нотаріально посвідченої заяви) та супроводу батька ОСОБА_3 у супроводі матері ОСОБА_2 терміном на три роки з обов`язковим поверненням до постійного місця проживання, та на підставі нотаріально посвідченої заяви від 26 листопада 2015 року, якою ОСОБА_3 надав згоду на тимчасові короткотермінові поїздки за кордон з метою відпочинку та оздоровлення терміном не більше 30-ти календарних днів кожна- з України до Французької Республіки та усіх інших країн Шенгенської Угоди, Турецької Республіки, Об`єднаних Арабських Еміратів, Арабської Республіки Єгипет та у визначений проміжок часу, що ОСОБА_3 підтвердив у судових засіданнях. Представник позивача ОСОБА_2 наголосив на тому, що повернення дитини до постійного місця проживання по закінченню терміну перебування повинно відбуватися у супроводі матері ОСОБА_2 .

Із листа адміністрації Державної прикордонної служби України від 04 грудня 2018 року малолітня ОСОБА_4 перетнула державний кордон України в напрямку країн Шенгенської зони 20 грудня 2015 року, після чого в Україну не поверталась.

Основним аргументом апеляційної скарги ОСОБА_3 є повернення дитини до держави України (місця постійного проживання), що не обмежує батьківські права матері в розумінні ст.19 Конвенції 1980 року та має на меті повернути дитину у родинне, культурне, мовне та соціальне середовище свого походження та існування, які відповідають та належно забезпечують інтереси та потреби дитини, сприяють та позитивно впливають на її розвиток та виховання.

Відмовляючи у цій частині позовних вимог, суд першої інстанції з посиланням на ст.13 Конвенції влучно зазначив, що повернення дитини пов`язане із серйозним ризиком заподіяння їй фізичної або психічної шкоди або іншим шляхом створить для дитини нестерпиму обстановку.

Із матеріалів справи встановлено, що позивач ОСОБА_2 із малолітньою ОСОБА_4 пішла із сім`ї, коли дитині було шість місяців. З цього часу мати постійно опікувалася та опікується дитиною, дбає про її фізичний розвиток, здоров`я, розширює її кругозір і цей факт є беззаперечним, оскільки дитина не є закомплексована, вільно думає та висловлює свої бачення. Щодо відповідача, батька дитини, ОСОБА_3 , дитина згідно інформації про соціальне походження (додаток до листа Львівського ОЦСССДМ від 22 січня 2019 року №49) однаково любить його та членів родини, хресних, легко і невимушено з ними спілкується, що є результатом її доброго виховання у сім`ї матері та науки до поваги батька, членів родини та доброго невимушеного спілкування з оточуючими. Однак, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції підмітив, що неможливе повернення малолітньої дитини ОСОБА_4 без матері в Україну, а проживання дитини в Україні без матері буде суперечити як нормам СК так і Конвенції та Гаазької конвенції, які захищають права дитини, її майбутнє. Суд апеляційної інстанції бере при цьому характеризуючі дані батька дитини під час спільного проживання із ОСОБА_2 однією сім`єю, стан його здоров`я, непередбачені вчинки та можливості як особисто виховувати дитину так і надавати її матеріальне забезпечення в порівнянні з тим, що дитина має на даний час.

Голослівні фрази, що проходять через апеляційну скаргу та пояснення ОСОБА_3 як у суді першої інстанції так і в апеляційній скарзі щодо соціального, родинного, культурного середовища у якому повинна виростати дитина не підтверджує намагань ОСОБА_3 сприяти дитині у цьому, а саме повернення з особистих переконань та принципів батька можуть негативно вплинути на подальший розвиток дитини, на її стан здоров`я, оскільки дитина буде відірвана від привичного для неї середовища, від спілкування із сестричкою з якою вона зростає, розвивається і це для неї є більша цінність, ніж проживання окремо та побачення з батьком, дитина буде відірвана від навчання, яке розпочала і за яким її майбутнє.

Розвиток науки, технічних можливостей тощо дають ОСОБА_3 можливість брати участь у спілкуванні з дитиною, в зустрічах з нею та родичами, хресними та не будуть перешкодою для майбутнього дитини щодо її соціального, культурного, родинного середовища, а, навпаки, сприятимуть у цьому.

Колегія суддів зазначає, що Графік зустрічей та побачень батька з дитиною визначений судом на підставі рішення Личаківського районного суду м.Львова від 03 липня 2015 року, залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 02 грудня 2015 року відповідав обставинам, коли дитина разом з матір`ю ОСОБА_2 проживали в Україні. Після прийняття Личаківським районним судом м.Львова 03 липня 2015 року рішення про дачу згоди на виїзд за кордон ОСОБА_2 разом з малолітньою ОСОБА_4 виконання зазначеного рішення стало неможливим в силу обставин, що склалися, а відтак підтримання органом опіки та піклування позовних вимог ОСОБА_3 в частині не дотримання зустрічей з батьком згідно Графіку не відповідає реальним обставинам справи, не приймається судом, оскільки з плином часу та обставинами, які склалися, орган опіки та піклування повинен врахувати всі обставини та діяти в інтересах дитини.

Враховуючи характер спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення, яке детально характеризує взаємовідносини батьків та дитини та ухвалене із врахуванням інтересів дитини, відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 384, 389-391 ЦПК України, - суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 19 квітня залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 15 липня 2019 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк