Справа № 433/2270/18
Провадження № 22-ц/810/459/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2019 року Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Коновалової В.А., Стахової Н.В.

за участю секретаря Сінько А.І.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Троїцького районного суду Луганської області від 17 квітня 2019 року, ухваленого Троїцьким районним судом у складі: судді Суського О.І. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що 12 вересня 2009 року між позивачем та відповідачем відділом реєстрації актів цивільного стану Троїцького районного управління юстиції у Луганській області було зареєстровано шлюб, актовий запис № 39, який розірвано 21 травня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Троїцького районного управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 5.

Сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з позивачем, і відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, за станом здоров`я здатний працювати, інших дітей не має.

Тому із посиланням на застосування до спірних правовідносин вимог ст. ст. 180, 182, 183 СК України позивач ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача на свою користь на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач просив врахувати, що він надає дитині матеріальну допомогу на її утримання і заявлений позивачем до стягнення розмір аліментів є завищеним, він не впевнений, що цільове призначення грошових коштів, які ним будуть надаватися у якості аліментів, буде направлене на утримання дитини; на утриманні відповідача знаходиться його батько.

Рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 17 квітня 2019 року

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задоволено у повному обсязі. Задовольняючи позов, суд виходив із положень статей 180, 181, 182, 183 СК України та доведеності позовних вимог протягом розгляду справи та їх обґрунтованості належними доказами, оскільки позивач як батько дитини зобов`язаний утримувати сина, а визначений розмір аліментів в повній мірі відповідає інтересам дитини та забезпечить у повній мірі її потреби.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, вважає, що вказане рішення підлягає зміні через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи в частині визначення розміру аліментів. Посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення змінити в частині розміру стягнення аліментів, встановивши його в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, в іншому рішення залишити без змін.

Доводами апеляційної скарги є те, що судом не взято до уваги, що дитина народилася через два роки після розірвання шлюбу сторін; не враховано надання матеріальної допомоги на утримання дитини безпосередньо, оскільки мати відмовляється спільно купувати речі для сина, і за час спільного проживання витрачала свою заробітну плату лише на себе та свої власні потреби; не враховано надання відповідачем допомоги дитині шляхом перерахування коштів на картковий рахунок позивача 27.11.2018 року у розмірі 3000 грн.; з огляду на довідки про місце проживання дитини та позивача вважає не доведеною обставину того, що дитина знаходиться на утриманні позивача; крім того, відповідач з вересня 2013 до серпня 2017 року сплачував кредит за придбане позивачем житло на загальну суму понад 55 тисяч гривень, натомість дитина зареєстрована у приватному будинку відповідача. Судом не враховано знаходження у відповідача на утриманні його непрацездатного батька.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, оскільки сплачувати аліменти він згоден, а її безумовним та беззастережним правом є вибір способу стягнення, що вона визначила у частці від доходу відповідача.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.05.2019 року визначено головуючим суддею (суддею-доповідачем) Назарову М.В., склад колегії суддів Стахової Н.В., Кострицького В.В.

Апеляційне провадження у справі відкрито 12 червня 2019 року. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.06.2019 року вилучена зі складу колегії суддя Стахова Н.В. у зв`язку з перебуванням на лікарняному, та замінено на нового суддю Коновалову В.А., протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.06.2019 року вилучено зі складу колегії суддя Кострицький В.В. у зв`язку з перебуванням у відрядженні та замінено на нового суддю Карташова О.Ю., протоколом повторного автоматичного розподілу справ між суддями від 31.07.2019 року суддю Карташова О.Ю. у зв`язку із перебуванням у відпустці замінено на суддю Стахову Н.А.

Ухвалою суду від 20 червня 2019 року справу призначено до апеляційного розгляду на 30 липня 2019 року об 11-30 год.

У судовому засіданні представник відповідача Ковтун Л.Я. підтримала доводи апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги,колегія суддів вважає її такою, що не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено та ніким не оспорюється, що сторони перебували в шлюбі, який зареєстрований 12 вересня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Троїцького районного управління юстиції у Луганській області було зареєстровано шлюб, актовий запис № 39 (а.с. 2 зв.).

21 травня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Троїцького районного управління юстиції у Луганській області вказаний шлюб розірвано, актовий запис № 5 (а.с. 5).

Сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 09 червня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Троїцького районного управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 46, відповідач записаний батьком ОСОБА_4 (а.с. 6).

Відповідно до довідки № 1504 від 31 жовтня 2018 року Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Троїцької селищної ради Луганської області дитина ОСОБА_5 проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 (а.с. 7).

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Предметом перегляду по даній справі є визначений судом розмір стягнутих з відповідача на користь позивача аліментів на утримання їх малолітнього сина.

Частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За умовами частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно із статтями 180, 191 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Стаття 182 СК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлює, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, але не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина 2 вказаної норми).

В даному випадку позивачем на власний розсуд у відповідності до вимог ст.ст. 15, 16 ЦК України, що регулюють право на захист цивільних прав та інтересів та якими визначені способи захисту своїх цивільних прав, та згідно вимог частини 3 ст. 181 СК України як одним з батьків, з яким проживає дитина, обрано такий спосіб захисту прав свого малолітнього сина як стягнення аліментів з відповідача на свою користь на утримання дитини у частці від доходу батька, і розмір цієї частки визначено позивачем з урахуванням всіх обставин як на боці платника аліментів, так і дитини, а також відсутності в законі імперативної заборони стягнення аліментів у такому розмірі на одну дитину, і вимог ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», яка обмежує розмір відрахувань із заробітної плати боржника.

Крім того, колегія суддів зауважує, що враховуючи принцип диспозитивності розгляд судом справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом (ч. 1 ст. 13 ЦПК) та змагальності сторін, що передбачає обов`язок кожної сторони довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 12 ЦПК), позивачем на підтвердження обґрунтованості своїх вимог надано відповідні докази.

Натомість, заперечуючи проти визначення аліментів у розмірі третини свого заробітку, відповідач не надав належних доказів неможливості сплати аліментів у такому розмірі як з огляду на своє матеріальне становище, доходи, наявність нерухомого майна, так і на свій стан здоров`я.

Погоджуючи визначений позивачем розмір аліментів як 1/3 усіх видів заробітку відповідача ОСОБА_2 , суд виходив з обґрунтованості такого розміру позивачем належними доказами, чого не спростовано відповідачем.

Довід апеляційної скарги відповідача про те, що висновок суду про можливість відповідача сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 1/3 усіх видів його заробітку не відповідає фактичним обставинам справи, не заслуговує на увагу, оскільки при визначенні розміру аліментів судом взято до уваги, що сторони добровільно не домовилися про утримання сина, тому кошти на утримання (аліменти) дитини присуджує суд. Так як відповідач працевлаштований і має стабільний дохід, чого відповідач не заперечує, суд обґрунтовано стягнув з нього аліменти у частці від його доходу.

Колегія суддів зауважує, що сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідачем не надано суду відомостей про неможливість сплачувати аліменти у визначеному розміру через його стан здоров`я, матеріальне становище та інші обставини, передбачені законодавцем як обов`язкові до врахування при визначенні розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Посилання на знаходження на утриманні відповідача непрацездатного батька не підтверджені належними доказами, а надані позивачем копія паспорту батька 1960 року народження, копія трудової книжки батька та акт про їх спільне проживання не є такими доказами.

Слушним є відзив позивача на апеляційну скаргу відповідача, що право вибору способу стягнення аліментів законодавцем визначено як її безумовне та беззастережне право як того з одного з батьків, з яким дитина проживає, передбачене частиною третьої статті 181 СК України. Позивач скористалася цим правом та на власний розсуд визначила спосіб стягнення аліментів у частці від доходу відповідача. Оскільки прожитковий мінімум для дитини відповідного віку визначається законами України про державний бюджет на відповідний рік завжди у твердій грошовій сумі, тому незгода відповідача з судовим рішенням фактично зводиться до зміни способу стягнутих аліментів, право на зміну якого належить виключно позивачу як одному з батьків, з ким проживає дитина.

Доводи апеляційної скарги про неповне з`ясування судом обставин справи, оскільки дитина зареєстрована у будинку відповідача, а позивачем надається інша довідка про склад її родини, не спростовує визнаний сторонами факт, що дитина фактично проживає разом із позивачем.

Як не стосуються предмету розглядуваної справи і припущення скаржника про нецільове використання аліментів позивачем з огляду на те, що остання витрачала свій заробіток під час спільного проживання лише на себе, а кошти відповідача - на потреби родини, а після припинення спільного проживання коштів стало не вистачати, тому ОСОБА_1 визначено саме такий розмір аліментів.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Троїцького районного суду Луганської області від 17 квітня 2019 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 01 серпня 2019 року.

Головуючий

Судді: