Номер провадження: 22-ц/813/3606/19
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого - Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Ващенко Л.Г.,

за участю секретаря - Чепрас А.І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1

заінтересована особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Левченко Наталія Андріївна

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2018 року у складі судді Чернявської Л.М.,

в с т а н о в и в:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в якій заінтересованою особою зазначила приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Левченко Н.А. та просила встановити факт належності ОСОБА_2 свідоцтва про право власності на житло, а саме квартири АДРЕСА_1 , від 02.03.1994, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів, на підставі розпорядження від 02.03.1994 №31476, зареєстрованого та записаного у реєстрову книгу за №15-2177, та факт помилки заповідача при складанні заповіту від 13.03.1997, посвідченого державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори Волковою Л.В., зареєстрованого в реєстрі за №4-945, а саме прізвище спадкоємця « ОСОБА_1 », а в паспорті « ОСОБА_1 ».

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26.12.2018 відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення фактів, що мають юридичне значення, за участю заінтересованої особи приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Левченко Н.А. на підставі ст. 315 ЦПК України.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить суд її скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що виправлення помилки у свідоцтві про право власності на житло від 02.03.1994, а також заповіті від 13.03.1997 органом, який їх видав, неможливе. Судом не враховано ч.2 ст. 315 ЦПК України, в якій зазначено, що в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом не було враховано, що родинні стосунки між апелянтом та ОСОБА_2 були встановлені нотаріусом при відкритті спадкової справи. Інших спадкоємців після смерті матері немає, а встановлення факту помилки у заповіті ніяким чином не змінює волевиявлення заповідача, так як прізвища заповідача та спадкоємця у заповіті зазначені однаково.

Заявник в судовому засіданні апеляційної інстанції доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд її задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Левченко Н.А. в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, апелянта, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що зі змісту заяви вбачається наявність спору про право.

Між тим з такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погоджується частково, виходячи з наступного.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом прав, свобод чи законних інтересів.

Порядок розгляду справи щодо встановлення фактів, що мають юридичне значення, врегульовано у главі 6 «Розгляд судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» Розділу IV «Окреме провадження» ЦПК, зокрема щодо встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Як визначено частиною 1 статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи у тому числі про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наводиться у ст. ч.1 ст. 315 ЦПК і не є вичерпним.

Так, відповідно до частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхування; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала без весті за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як роз`яснено у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно із ч. 4 ст. 315 ЦПК України, якою керувався суд, приймаючи оскаржувану ухвалу, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

За роз`ясненнями у абз. 3 п. 3 Пленума Верховного Суду України у вищезгаданій постанові № 5: у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні.

З матеріалів справи вбачається, що заявниця звертаючись до суду з заявою просить:

-встановити факт належності померлій ОСОБА_2 свідоцтва про право власності на житло, а саме: квартири АДРЕСА_1 , від 02.03.1994, виданого Управління житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів, на підставі Розпорядження від 02.03.1994 №31476, зареєстрованого та записаного у реєстрову книгу за №15-2177;

-встановити факт помилки заповідача при складанні заповіту від 13.03.1997, посвідченого державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори Волковою Л.B., зареєстрованого в реєстрі за №4-945, а саме: прізвище спадкоємця- « ОСОБА_1 », а в паспорті « ОСОБА_1 ».

При цьому матеріали справи свідчать, що заявниця ОСОБА_1 є рідною дочкою померлої ОСОБА_2 .

Звертаючись до суду із заявою щодо встановлення факту належності померлій матері заявниці свідоцтва про право власності на квартиру, ОСОБА_1 послалася на наявність описки щодо призвіща її матері у свідоцтві про право власності, що позбавляє її можливості отримати свідоцтво про право на спадщину.

Відмовляючи в цій частині у відкритті провадження, суд першої інстанції жодним чином висновок не мотивував, в рішенні не зазначив, з ким виник спір і щодо яких обставин, що свідчить про невідповідність рішення суду вимогам ст.263 ЦПК України.

Враховуючи наявність процесуальної можливості встановлення факту належності документа в порядку п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд, відмовляючи в розгляді такої вимоги зобов`язаний аргументувати свої висновки.

Зважаючи на викладене, доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими, тому скарга підлягає задоволенню.

Між тим вимогами статті 315 ЦПК України не передбачено можливості розгляду заяв щодо встановлення факту помилки при складанні заповіту, в цій частині вирішення цього питання унеможливлене в порядку окремого провадження, тому ухвала суду про відмову у відкритті провадження з цих підстав підлягає залишенню без змін.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З урахуванням вищевикладеного, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, ухвала в частині відмови у відкритті провадження щодо вимоги про встановлення факту належності правовстановлюючих документів скасуванню з направленням в цій частині до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2018 року в частині відмови у відкритті провадження щодо вимоги про встановлення факту належності правовстановлюючих документів скасувати, справу в цій частині направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. В решті ухвалу суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: