КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 753/281/19 Головуючий у суді І інстанції Трусова Т.О.
Провадження № 22-ц/824/8548/2019 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів : Олійника В.І., Приходька К.П.,

за участю секретаря судового засідання - Черниш С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 14 січня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення непред`явленого позову до публічного акціонерного товариства «Банк Форум», ОСОБА_2 , третя особа - Державний реєстратор філії комунального підприємства Київської обласної ради «Готово» міста Києва Петришин Василь Михайлович, про визнання договорів недійсними,

в с т а н о в и в:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення його майбутнього позову до ПАТ «Банк Форум», ОСОБА_2 , третя особа - Державний реєстратор філії КП Київської обласної ради «Готово» м. Києва Петришин В.М., про визнання недійсними договорів про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за кредитним та іпотечним договорами, застосування наслідків їх недійсності та скасування державної реєстрації.

В обґрунтування заяви зазначено, що на підставі оспорюваних правочинів право власності на предмет іпотеки, який ОСОБА_1 передав банку в забезпечення виконання своїх зобов`язань за кредитним договором, перейшло до ОСОБА_2 , представниками якої вчиняються дії щодо самовільного заволодіння цим майном, у зв`язку з чим існує ризик відчуження нерухомого майнана користь третіх осіб або передачі в нову іпотеку, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду про задоволення позовних вимог.

У зв`язку з наведеним, заявник просив суд вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на садовий будинок, загальною площею 231,4 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1 , площею 0,0533 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також заборонити будь-яким особам вчиняти дії щодо реконструкції, зміни технічного стану садового будинку, вселення в будинок та користування ним.

В свою чергу ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про зустрічне забезпечення, в якій, посилаючись на те, що вона є добросовісним набувачем зазначеного вище майна, а реєстрація права власності іпотекодержателя на нерухоме майно здійснена на законних підставах у відповідності до вимог чинного законодавства, просила зобов`язати ОСОБА_1 забезпечити відшкодування збитків, які можуть бути спричиненні їй забезпеченням позову у розмірі вартості садового будинку та земельної ділянки в сумі 228 2921,89 грн.

Ухвалою Дарницького районного суду м Києва від 14 січня 2019 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Накладено арешт на садовий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, загальна площа 231,4 кв. м, житлова площа 133,60 кв. м). Накладено арешт на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, загальна площа 0,0533 га, кадастровий номер НОМЕР_1 ).

Застосовано зустрічне забезпечення шляхом зобов`язання ОСОБА_1 внести на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України у м. Києві грошові кошти у розмірі 887 421 грн у десятиденний строк з дня постановлення ухвали.

Роз`яснено, що у разі ненадання суду протягом визначеного строку документів, що підтверджують надання зустрічного забезпечення, суд скасує ухвалу про забезпечення позову.

Не погоджуючись з указаним судовим рішенням в частині застосування зустрічного забезпечення позову, 14 березня 2019 року представник заявника - адвокат Половинко М.А. подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи тапорушення норм процесуального права, та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким застосувати зустрічне забезпечення шляхом надання суду банківської гарантії на суму 13 128,97 грн, в якості трьох відсотків річних (за користування чужими коштами) від суми 887 421,18 грн за 180 днів, як вірогідного часу розгляду справи в суді.

В апеляційній скарзі зазначено, що суд помилково та необгрунтовано дійшов висновку про те, що ціна оспорюваного договору дорівнює розміру збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку з арештом, накладеним на майно. Оскільки забезпечення позову є лише тимчасовим заходом, який буде скасовано після розгляду справи по суті, то в разі відмови у задоволенні позовних вимог відповідач не втрачає ані права власності на майно, ані коштів у розмірі 887 421 грн, сплачених за придбане право вимоги. Проте, на час розгляду справи відповідач не зможе продати майно та відповідно не зможе користуватись своїми грошима, сплаченими за оспорюваним договором. Суд не врахував, що в обґрунтування своєї заяви про зустрічне забезпечення відповідач не зазначила, які саме збитки будуть понесені нею в разі заборони відчуження будинку та земельної ділянки, а нею були викуплені не об`єкти іпотеки - садовий будинок та земельна ділянка, а право вимоги. Суду не було надано доказів того, що відповідач, внаслідок позбавлення можливості користуватись своїми грошима, сплаченими на підставі оспорюваного договору (887 421 грн), може втратити у майбутньому правомірну вигоду від володіння зазначеним майном або збирається отримати таку вигоду за час розгляду даної справи у суді. Крім того, в порушення частини шостої статті 154 ЦПК України суд не направив позивачу копію ухвали про зустрічне забезпечення наступного дня після її постановлення, чим позбавив позивача можливості виконати вимоги оскаржуваної ухвали.

Відзиви інших учасників справи на апеляційну скаргу до суду не надходили.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, що з`явилися, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про зустрічне забезпечення, суд першої інстанції виходячи з того, що обраний заявником спосіб забезпечення позову суттєво обмежує правомочності власника щодо розпоряджання майном на власний розсуд таураховуючи конкретні обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, підстави і предмет позову та ненаданнядоказів наявності у майбутнього позивача майна в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову у випадку відмови у задоволенні позову, дійшов висновку про наявність підстав для застосування зустрічного забезпечення в розмірі ціни оспорюваного договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, що становить 887 421 грн.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону з огляду на наступне.

За правилами статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із частиною першою статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову (частини перша, друга статті 154 ЦПК України).

На відміну від забезпечення позову, метою якого є захист інтересів позивача, зустрічне забезпечення направлено, перш за все, на захист інтересів відповідача.

Реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком, за виключенням випадків, передбачених частиною третьою статті 154 ЦПК України, в якій зазначено, що суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Відповідно до частин четвертої-шостої статті 154 ЦПК України зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснено шляхом: 1) надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів; 2) вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов`язаних із забезпеченням позову.

Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

Таким чином, зустрічне забезпечення - це гарантія відшкодування ймовірних для відповідача збитків. Воно має на меті зберегти певний баланс сторін і нейтралізувати можливі негативні наслідки, які можуть виникнути в результаті застосування судом забезпечувальних заходів за заявою позивача.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, ОСОБА_1 , з посиланням на долучені до неї докази, зазначив, що на підставі оспорюваних ним в майбутньому договорів про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за кредитним та іпотечним договорами право власності на предмет іпотеки перейшло до ОСОБА_2 .

Заявник вважав, що майбутні відповідачі не зазнають жодних збитків внаслідок забезпечення позову, оскільки в разі відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 набуде можливість вільно користуватися майном та розпоряджатися ним на власний розсуд. В той же час заявник розумів, що наведені заходи забезпечення позову фактично унеможливлюють для ОСОБА_2 користуватися власними грошовими коштами у розмірі 887 421 грн, які було сплачено нею за оспорюваним правочином, тому в якості заходу зустрічного забезпечення було б доречно застосувати банківську гарантію на суму 13 128,97 грн. Зазначена сума розрахована в якості трьох відсотків річних від суми 887 421,18 грн за 180 днів, як вірогідного часу розгляду справи в суді відповідно до ЦПК України.

Натомість, у заяві про зустрічне забезпечення ОСОБА_2 зазначала, що вона є добросовісним набувачем садового будинку та земельної ділянки, а реєстрація за нею, як новим іпотекодержателем, права власності на це нерухоме майно здійснена на законних підставах у відповідності до умов іпотечного договору та вимог чинного законодавства. У даному випадку розмір зустрічного забезпечення має бути співмірним з ринковою вартістю майна, яка відповідно до звіту від 23 жовтня 2018 року становить 2 282 921,89 грн.

Отже, сторонами не заперечувалося, що ОСОБА_2 можуть бути спричинені збитки забезпеченням позову, тому суд обґрунтовано вважав необхідними застосувати в цій справі зустрічне забезпечення позову.

Як вбачається з матеріалів справи, на даний час право власності на садовий будинок, загальною площею 231,4 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1 , площею 0,0533 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_2 згідно рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень Державного реєстратора філії КП Київської обласної ради «Готово» м. Києва Петришина В.М. від 20 листопада 2018 року.

Однією з підстав набуття такого речового права є договори про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за кредитним та іпотечним договорами, які заявник має намір оспорювати в судовому порядку та ціна яких, тобто сума, яка була сплачена ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк Форум», складає 887 421,18 грн.

Враховуючи, що судом накладено арешт на нерухоме майно, у зв`язку з чим, майбутній відповідач буде обмежений у праві повною мірою володіти і розпоряджатися своїм майном протягом усього часу розгляду справи та може зазнати збитків у зв`язку з утриманням даного майна, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для зобов`язання внесення заявником на депозитний рахунок грошових коштів в межах ціни оспорюваних ним договорів про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач позбавляється лише можливості користування своїми грошовими коштами, сплаченими на виконання умов договорів про відступлення прав вимоги, а обтяжене нерухоме майно під час розгляду справи так і буде перебувати у її власності не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки предметом позову є не грошові кошти, а визнання указаних вище правочинів недісйними із застосуванням наслідків їх недійсності, тому у випадку відмови у задоволенні позовних вимог із одночасно діючими заходами забезпечення позову у вигляді накладеного арешту на майно відповідач, як власник, може понести непередбачувані для себе збитки, адже власність зобов`язує.

За положенням частини другої статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Тобто, поняття «збитки» передбачає й упущену вигоду, під якою розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено.

При цьому колегія суддів враховує, що інші заходи зустрічного забезпечення, відмінні від внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів, у тому числі надання суду банківської гарантії, можуть бути вжиті судом лише за встановленої відсутності у заявника можливості внести відповідну суму, однак заявником цього не доведено.

Посилання заявника на порушення судом положень частини шостої статті 154 ЦПК України щодо ненаправлення судом копії ухвали про зустрічне забезпечення наступного дня після її постановлення на правильність зроблених судом висновків по суті заявленого питання не впливають.

За правилом частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є необгрунтованими, ухвала суду першої інстанції в частині застосування зустрічного забезпеченняпозову у даній справі постановлена відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 14 січня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: В.І. Олійник

К.П. Приходько