Постанова

Іменем України

12 червня 2019 року

м. Київ

справа № 335/11636/16-ц

провадження № 61-10370св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Калараша А. А., Лесько А. О., Петрова Є. В., Штелик С. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

третя особа - приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія»,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 лютого 2017 року у складі судді Апаллонової Ю. В. та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 14 вересня 2017 року у складі суддів: Бєлки В. Ю., Онищенка Е. А., Воробйової І. А.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра») звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 02 квітня 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладений договір «Автопакет» №16/2007/0232Фап, відповідно до умов якого банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти: кредит на придбання автотранспортного засобу марки Chevrolet Aveo SF69Y, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , у сумі 13 643 долари 56 центів США; відновлювальна траншева кредитна лінія на витрати, пов`язані з оформленням автотранспортного засобу, з лімітом 2 558 доларів США 93 центи.

В якості забезпечення для виконання зобов`язань щодо погашення кредиту позичальник передав банку в заставу автотранспортний засіб марки Chevrolet Aveo SF69Y, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1 .

Виконання зобов?язань за кредитом забезпечено також порукою ОСОБА_2 за договором від 02 квітня 2007 року.

30 січня 2009 року між сторонами кредитного договору укладено додаткову угоду № 1, за якою строк кредиту подовжено до 02 квітня 2015 року. В зв`язку з подовженням строку договору сума щомісячного мінімально необхідного платежу склала 193 долари 98 центів США. Також 30 січня 2009 року з поручителем укладена додаткова угода № 1 до договору поруки.

01 квітня 2010 року позичальник та поручитель звернулись до банку з проханням про реструктуризацію кредитної заборгованості. 30 квітня 2010 року з позичальником укладена додаткова угода № 2, відповідно до якої здійснено реструктуризацію кредитної заборгованості шляхом пролонгації (подовження) терміну кредитування на 12 місяців з відстрочкою сплати тіла кредиту строком на 12 місяців. Також 30 квітня 2010 року з поручителем укладена додаткова угода № 2 до договору поруки.

Внаслідок порушення позичальником строку та порядку погашення кредиту станом на 12 вересня 2016 року утворилася заборгованість за тілом кредиту у розмірі 2 976 доларів 92 центи США (79 409 грн), за процентами - 582 долари 38 центів США (15 534 грн 92 коп.), пеня - 1 263 долари 40 центів США (33 701 грн 05 коп.), яку банк просив стягнути із солідарних боржників.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 грудня 2016 року за клопотанням представника відповідачів до участі у справі залучено ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» в якості третьої особи.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 лютого 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором у розмірі 128 644 грн 97 коп. Вирішено питання про судові витрати. У задоволенні позову до поручителя відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 порушив умови договору, не виконавши свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 Посилання ОСОБА_3 на ті обставини, що предмет застави викрадено і банк мав відшкодувати вартість предмета застави за рахунок страхових виплат ПрАТ «Українська пожежна-страхова компанія», не виключають його обов`язку виконати взяті на себе зобов`язання за кредитним договором. Щодо вимог до ОСОБА_2 , то строк виконання основного зобов`язання визначений до 01квітня 2016 року. За таких обставин, у банку виникло право пред`явити позов до поручителя про виконання порушеного зобов`язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 02квітня 2016 року і протягом наступних 6 місяців. Оскільки банк звернувся до поручителя з позовом 21 жовтня 2016 року, тобто із пропуском зазначеного в частині четвертій статті 559 ЦК України 6-місячного строку, є підстави для відмови в позові до ОСОБА_2 у зв`язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя.

Короткий зміст судового рішення апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 14 вересня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що правильними є висновки суду першої інстанції про те, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Доводи апеляційної скарги щодо процесуальних порушень не є підставою для скасування рішення суду та на його висновки не впливають. Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, у тому числі і щодо викрадення автомобіля, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом були дотримані норми матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Доводи касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди безпідставно стягнули із нього проценти, нараховані після закінчення строку дії кредитного договору. Крім того, пеня, яку з нього стягнуто рішенням суду, нарахована за період з 02 квітня 2007 року по 01 вересня 2016 року. Разом з тим, до вимог про стягнення пені застосовується позовна давність в один рік. Суд не дав оцінки тим обставинам, що 18 вересня 2013 року викрадено обтяжений заставою автомобіль, проте банк не звернувся до страхової компанії за виплатою страхового відшкодування та зменшив розмір боргу за кредитом. Також суд допустив порушення при оцінці доказів у справі.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Суди установили, що 02 квітня 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладений договір «Автопакет» № 16/2007/0232Фап, відповідно до умов якого банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти: кредит на придбання автотранспортного засобу марки Chevrolet Aveo SF69Y, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , у сумі 13 643 долари 56 центів США; відновлювальна траншева кредитна лінія на витрати, пов`язані з оформленням автотранспортного засобу, з лімітом 2 558 доларів США 93 центи.

В якості забезпечення для виконання зобов`язань щодо погашення кредиту позичальник передав банку в заставу автотранспортний засіб марки Chevrolet Aveo SF69Y, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1 .

Виконання зобов?язань за кредитом забезпечено також порукою ОСОБА_2 за договором від 02 квітня 2007 року.

30 січня 2009 року між сторонами кредитного договору укладено додаткову угоду № 1, за якою строк кредиту подовжено до 02 квітня 2015 року. В зв`язку з подовженням строку договору сума щомісячного мінімально необхідного платежу склала 193 долари 98 центів США. Також 30 січня 2009 року з поручителем укладена додаткова угода № 1 до договору поруки.

01 квітня 2010 року позичальник та поручитель звернулись до банку з проханням про реструктуризацію кредитної заборгованості. 30 квітня 2010 року з позичальником укладена додаткова угода № 2, відповідно до якої здійснено реструктуризацію кредитної заборгованості шляхом пролонгації (подовження) терміну кредитування на 12 місяців з відстрочкою сплати тіла кредиту строком на 12 місяців. Також 30 квітня 2010 року з поручителем укладена додаткова угода № 2 до договору поруки.

Процентна ставка за кредитом - 13,9 % річних.

Кінцевий термін повернення кредиту - 01 квітня 2016 року.

Щодо стягнення процентів після закінчення строку кредитного договору

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У постановах Великої Палати Верховного Суду у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) від 04 липня 2018 року та у справі № 202/4494/16 (провадження № 14-318цс18) від 31 жовтня 2018 року визначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, комісію, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. При цьому суди у цих справах встановили, що між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Разом з тим, у спірних правовідносинах сторони кредитного договору у пункті 2.6. додаткової угоди № 2 від 30 квітня 2010 року узгодили, що у разі неповернення кредиту у встановлений цим договором строк, проценти нараховуються по день фактичного повернення кредиту.

Таким чином, договірні положення кредитного договору містять узгоджену умову щодо нарахування процентів після закінчення строку дії кредитного договору до дня фактичного повернення кредиту, а тому нарахування кредитором процентів після 01 квітня 2016 року є правомірним.

Висновок щодо нарахування та стягнення процентів у цій справі не є відходом від правових позицій Великої Палати Верховного Суду, оскільки в цій справі встановлені відмінні від встановлених Великою Палатою у справах обставин умови кредитного договору.

Щодо стягнення пені

У касаційній скарзі заявник посилається на те, що пеня, яку з нього стягнуто рішенням суду, нарахована за період з 02 квітня 2007 року по 01 вересня 2016 року, а до вимог про стягнення пені застосовується позовна давність в один рік, що не враховано судом.

Разом з тим, відповідно до статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

За загальним правилом заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

При цьому законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності.

Разом з тим, ОСОБА_1 ні усно, ні у письмовому порядку про сплив позовної давності не заявляв під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Крім того, за змістом пункту 5.3 додаткової угоди № 2 від 30 квітня 2010 року строк позовної давності становить 10 років.

Щодо зменшення заборгованості на суму страхового відшкодування

26 жовтня 2012 року ОСОБА_1 та ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» укладений договір добровільного страхування наземного транспортного засобу (Авто каско) № АЗ-048/030/12 0000269, який обтяженою заставою. Відповідно до умов договору ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» взяла на страховий захист майнові інтереси позивача, пов`язані з володінням (користуванням або розпорядженням) страхувальником транспортним засобом Chevrolet Aveo SF69Y,2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Вигодонабувачем за договором страхування є ПАТ КБ «Надра».

Згідно з заявою-повідомленням від 18 вересня 2013 року ОСОБА_1 повідомив страховика про те, що він передав право керування автомобілем ОСОБА_5 , який повідомив його, що автомобіль викрадено.

Згідно із частиною другою статті 985 ЦК України страхувальник має право при укладенні договору страхування призначити фізичну або юридичну особу для одержання страхової виплати (вигодонабувача), а також замінювати її до настання страхового випадку, якщо інше не встановлено договором страхування. Особливості укладення договору страхування на користь третьої особи встановлюються законом.

Аналогічне положення закріплене статтею 3 Закону України «Про страхування».

Особливість правового стану вигодонабувача (третьої особи, на користь якої укладено договір страхування) полягає в тому, що йому належить право вимагати від страховика виконання обов`язків за укладеним договором.

При цьому відповідно до частин третьої, четвертої статті 636 ЦК України якщо третя особа (вигодонабувач) відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може вимагати виконання договору на користь третьої особи, якщо інше не встановлено договором або законом, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

Банк не скористався правом на отримання страхового відшкодування, у зв?язку з чим ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про зобов?язання здійснити розрахунок та провести виплату страхового відшкодування.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2017 року (справа № 335/13892/16-ц) у задоволенні вказаного позову ОСОБА_1 відмовлено, що встановлено із відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень. Вказаним рішенням суду встановлено, що ОСОБА_1 передав право користування застрахованим транспортним засобом іншій особі без попередньої згоди страховика. Також, позивач не надав доказів у підтвердження того, що ним страховику надано усі документи, передбачені договором страхування для прийняття рішення щодо виплати або відмови у виплаті страхового відшкодування.

З урахуванням викладеного, доводи касаційної скарги про те, що банк не звернувся до страхової компанії за виплатою страхового відшкодування та не зменшив розмір боргу за кредитом, є безпідставними.

В іншій частині доводи касаційної скарги стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, визначених статтею 400 ЦПК України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Таким чином, судові рішення залишаються без змін на підставі статті 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 14 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Сімоненко

Судді: А. А. Калараш

А. О. Лесько

Є. В. Петров

С. П. Штелик