Провадження № 2/359/689/2019
Справа № 359/7238/18
РІШЕННЯ

Іменем України

03 липня 2019 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Журавського В.В.

при секретарях Алфімовій І.М., Зубенко В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бориспіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві про звільнення від сплати заборгованості по аліментах, -

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що з 20 листопада 2005 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Від цього шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 12 червня 2010 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був розірваний. На підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 квітня 2010 року з ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 10 березня 2010 року і до досягнення сином повноліття. 08 червня 2010 року ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві було відкрито виконавче провадження №19765164 з примусового виконання виконавчого листа Бориспільського міськрайонного суду №2-1429 від 14 квітня 2010 року. Крім цього, 22 червня 2010 року ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві також відкрито виконавче провадження №20612987 з примусового виконання виконавчого листа Бориспільського міськрайонного суду №2-1429 від 14 квітня 2010 року. Таким чином в червні 2010 року за заявою ОСОБА_2 були відкриті два виконавчі провадження відповідно у Дніпровському та Шевченківському районі м. Києва, тобто за місцем основної роботи та роботи за сумісництвом. В подальшому ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з направленням виконавчого листа для подальшого виконання до ВДВС Чернігівського МУЮ. Незважаючи на це, 12 червня 2018 року головний державний виконавець Шевченківського районного ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Бучко В.В. склав довідку-розрахунок заборгованості з аліментів за період з 10 березня 2010 року по 31 травня 2018 року у розмірі 46048 гривень 65 копійок. На переконання позивача вказана заборгованість зі сплати аліментів виникла у зв`язку з невідповідністю виконавчого листа №2-1429 від 14 квітня 2010 року вимогам до виконавчого документа, а саме не зазначення іншого джерела доходу (заробітку) боржника, тобто його роботи за сумісництвом. ОСОБА_1 вказав на те, що він добровільно та належним чином виконував свої зобов`язання зі сплати аліментів шляхом перерахування коштів та надання підтверджуючих квитанцій Дніпровському районному ВДВС в м. Києві. З березня 2010 року та по теперішній час з заробітку позивача, який він отримує в Національному медичному університеті ім. О.О. Богомольця на посаді асистента кафедри загальної хірургії №2, стягувались аліменти. Тому заборгованість по аліментам, виходячи з заробітку (доходу) за роботу за сумісництвом на посаді лікаря-ендоскопіста в Київській міській клінічній лікарні №3, виникла не з його вини та внаслідок помилки при оформленні виконавчого листа. У зв`язку з цим, ОСОБА_1 просить звільнити його від сплати заборгованості з аліментів в сумі 46048 гривень 65 копійок, згідно довідки-розрахунку заборгованості з аліментів від 12 червня 2018 року №20612987/4.

У судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_4 підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 надала відзив на позовну заяву, яким просила відмовити у задоволенні пред`явленого позову у повному обсязі. В обґрунтування відзиву вказала на те, що копія листа ВДВС Дніпровського РУЮ в м. Києві вих. №48502 від 06 липня 2018 року, згідно якого станом на 01 червня 2013 року у боржника відсутня заборгованість перед стягувачем по сплаті аліментів, є неналежним доказом та не може вважатися безумовним фактом сплати позивачем аліментів за цей період. Оскільки боржником по виконавчому провадженню №19765164 є невідома особа - ОСОБА_5 . Крім цього, на думку ОСОБА_2 позивач не навів у позовній заяві обставин, які б свідчили про його тяжку хворобу або тяжке матеріальне становище. За таких обставин ОСОБА_2 просила відмовити у задоволенні пред`явленого позову у повному обсязі.

Позивач надав відповідь на відзив, в якому вказав, що відзив на позовну заяву вважає безпідставним, і таким, що не підтверджений жодними належними та допустимими доказами, а тому просить не враховувати наведені відповідачем аргументи при винесенні рішення по справі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що у задоволенні пред`явленого позову належить відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 квітня 2010 року з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 10 березня 2010 року та до досягнення ним повноліття (а.с.41).

14 квітня 2010 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області видано виконавчий лист №2-1429 на примусове виконання цього рішення (а.с.42).

Постановою старшого державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві Нагайник Н.Г. від 08 червня 2010 року було відкрито виконавче провадження №19765164 з виконання зазначеного виконавчого листа (а.с.34).

Крім цього, постановою державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві від 22 червня 2010 року також було відкрито виконавче провадження №20612987 з виконання виконавчого листа №2-1429, виданого Бориспільським міськрайонним судом Київської області.

Та обставина, що на примусове виконання виконавчого листа №2-1429, виданого Бориспільським міськрайонним судом Київської області, було відкрито два виконавчі провадження, відповідно Шевченківським та Дніпровським РУЮ у м. Києві зумовлена тим, що згідно резолютивної частини рішення суду ОСОБА_5 працює на посаді асистента кафедри загальної хірургії №2 Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця та за сумісництвом - на посаді лікаря-ендоскопіста Київської міської клінічної лікарні №3.

Зі змісту листа заст. начальника Дніпровського районного ВДВС м. Київ вбачається, що перевіркою даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження №19765164 з виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_5 аліментів. 26 червня 2013 року державним виконавцем на підставі п.10 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова про закінчення виконавчого провадження. Виконавчий документ направлений для подальшого виконання до ВДВС Чернігівського МУЮ. Станом на 01 червня 2013 року борг по сплаті аліментів відсутній (а.с.36).

З довідки-розрахунку заборгованості з аліментів від 12 червня 2018 року №20612987/4, складеної головним державним виконавцем Шевченківського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, встановлено за період з 10 березня 2010 року по 31 травня 2018 року у ОСОБА_5 існує заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 46048 гривень 65 копійок. Вказана сума заборгованості розрахована державним виконавцем на підставі довідки про доходи, яка надана 04 червня 2018 року Київською міською клінічною лікарнею №3 (а.с.37).

Даний розрахунок заборгованості є чинним та в порядку, передбаченому ч.8 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», не оскаржувався.

Відповідно до ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених статтею 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

З доводів позивача встановлено, що на його переконання заборгованість зі сплати аліментів у вищевказаному розмірі виникла з незалежних від нього причин. Такою причиною ОСОБА_5 вважає недоліки при оформленні та видачі виконавчого листа, а саме: не зазначення у виконавчому листі іншого джерела його доходу (заробітку), зокрема роботи за сумісництвом на посаді лікаря-ендоскопіста в Київській міській клінічній лікарні №3.

За правилами ч.1 ст.81 ЦПК України саме на позивача покладається обов`язок з доведення тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Всупереч цьому, позивач не звертався до суду з заявою про виправлення помилки, яка на його переконання допущена при оформленні виконавчого листа, та полягає в тому, що в його змісті не було зазначено місце роботи за сумісництвом.

Відповідно до принципів, закріплених ч.1 ст.18 ЦПК України та ч.5 ст.124 Конституції України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (рішення у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року)

Відсутність гарантії виконання судового рішення у розумінні ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачені гарантії надані сторонам - справедливий, відкритий і швидкий розгляд.

ОСОБА_5 був у повній мірі обізнаний зі змістом рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання сина, а також був обізнаний про свій обов`язок з їх сплати у розмірі, визначеному рішенням, з усіх видів його заробітку (доходу).

Водночас, ОСОБА_5 не заперечує стосовно того, що він дійсно працює на посаді асистента кафедри загальної хірургії №2 Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця, а також за сумісництвом - на посаді лікаря-ендоскопіста в Київській міській клінічній лікарні №3.

У відповідності до пунктів 3,4, а також п.6 розділу Х Звернення стягнення на заробітну плату та інші види доходів боржника Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02 квітня 2012 року, у випадку звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю за місцем отримання боржником відповідних доходів.

Контроль за правильним і своєчасним відрахуванням із заробітної плати та інших доходів боржника здійснюється виконавцем за власною ініціативою, в тому числі за заявою стягувача шляхом перевірки правильності та своєчасності відрахувань підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами та фізичними особами - підприємцями, з якими боржник перебуває у трудових відносинах, про що складається відповідний акт.

Якщо боржник працює за сумісництвом на кількох підприємствах, відрахування проводяться із заробітку за кожним місцем роботи на підставі окремо винесених виконавцем постанов.

Зважаючи на це, у суду відсутні сумніви щодо правомірності стягнення аліментів з усіх видів доходу (заробітку) ОСОБА_5 , в тому числі з заробітної плати, отриманої за роботу за сумісництвом.

Крім цього, згідно з ч.5 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

У відповідності до ч.4 ст.19 цього Закону сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Незважаючи на це, позивач не вжив належних заходів для забезпечення виконання рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання сина з усіх видів його доходів, зокрема не надавши державному виконавцю відомостей про свої доходи, отримані за роботу за сумісництвом. Вказані відомості були надані державному виконавцю в березні 2018 року, відповідно з цього часу останнім розраховано суму заборгованості з аліментів.

Суд вважає за необхідне наголосити на тому, що позивач зобов`язаний сплачувати аліменти, як один з батьків несе обов`язок надавати дитині допомогу (аліменти) не лише на підставі рішення суду, а й з факту народження дитини згідно з вимогами СК України.

При цьому, суд критично сприймає твердження позивача як на одну з підстав для звільнення його від сплати заборгованості по аліментам, зокрема те, що в 2016 та 2017 роках ОСОБА_5 сплатив на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 7984 гривень та у розмірі 14250 гривень.

Оскільки, вчинення вказаних дій жодним чином не звільняє позивача як батька від обов`язку сплачувати аліменти на утримання сина.

Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, на переконання суду позивач не обґрунтував належними та допустимими доказами свої вимоги щодо звільнення від сплати заборгованості за аліментами.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З квитанції від 11 вересня 2018 року (а.с.1) вбачається, що при пред`явленні позову до суду ОСОБА_5 сплатив судовий збір у розмірі 704 гривні 80 копійок. Зважаючи на те, що у задоволенні пред`явленого ним позову відмовлено у повному обсязі, тому підстави для відшкодування ОСОБА_5 судових витрат відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ч.5 ст.124 Конституції України, ч.2 ст.197 СК України,ч.4 та ч.5 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», ч.1 ст.18, ч.1 ст.81, ч.1 ст.141, п.2 ч.1 ст.258, ч.1-ч.2 ст.259, ст.263-265, ст.268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 про звільнення від сплати заборгованості по аліментах на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка нарахована головним державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ, Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бучко В.В., згідно довідки розрахунку заборгованості з аліментів від 12.06.2018 року за №20612987/4 - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного тексту рішення - 12 липня 2019 року.

Суддя підпис

З оригіналом згідно:

Суддя Бориспільського міськрайонного суду В.В. Журавський