справа № 336/3597/19
провадження № 2/336/2561/19
16 липня 2019 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді: Зарютіна П.В.,
за участю секретаря: Чернишової І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, третя особа: ОСОБА_2 , про зняття арешту з майна,
ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя із позовною заявою до Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, третя особа: ОСОБА_2 , про зняття арешту з майна,
В обґрунтування позову, позивач посилається на те, що 11 грудня 2012 року він звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Хамули Наталії Григорівни із заявою про прийняття спадщини у вигляді Ѕ частки житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті матері - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказаний житловий будинок належав на праві власності діду позивача ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про спадщину від 29 грудня 1992 року, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач є власником Ѕ частини вказаного житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 09 вересня 2013 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Хамулою Н.Г., зареєстрованого в реєстрі за №2261, після смерті матері ОСОБА_3 , якій належала вказана частка житлового будинку на підставі договору, посвідченого Цекеєвою І.О., приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, 28 лютого 2002 року за реєстровим №106, зареєстрованого Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації 04 березня 2002 року. 22.02.2019 року постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Хамулою Н.Г. позивачеві відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про спадщину за законом після смерті матері - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказана відмова мотивована тим, що згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна зареєстровано арешт на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , 23 червня 2005 року за номером 2117764, на підставі постанови АА 423158 від 16 квітня 2004 року, виданої Шевченківським відділом державної виконавчої служби. Крім того, з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна вбачається, що власником заарештованого майна значиться ОСОБА_2 . 25.02.2019 року позивач звернувся до Запорізького обласного нотаріального архіву з запитом про надання копії постанови АА 423158 від 16 квітня 2004 року, виданої Шевченківським відділом державної виконавчої служби, на підставі якої П`ята державна нотаріальна контора м. Запоріжжя зареєструвала обтяження майна. Відповіддю від 04.03.2019 року позивача повідомлено, що П`ята Запорізька державна нотаріальна контора не передавала до архіву вказаний документ. 06.03.2019 року П`ята Запорізька державна нотаріальна контора відповіддю на запит позивача повідомила, що постанова АА 423158 від 16 квітня 2004 року, яка видана Шевченківським відділом державної виконавчої служби, не зберіглася у зв`язку із закінченням строку зберігання. Відповіддю від 10.05.2019 року Шевченківський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя повідомив позивача, що скасувати арешт неможливо, оскільки будь-яка інформація про постанову АА 423158 від 16 квітня 2004 року відсутня, у зв`язку із знищенням архіву виконавчих проваджень, які завершено по 2015 рік включно. Лише можна зробити висновок про те, що виконавче провадження по якому було прийнято вказану постанову закінчено. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з позовом до суду за наявності заборони (обтяження), накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, вільно користуватися та розпоряджатися власним майном. Тому просить суд скасувати арешт, накладений на будинок АДРЕСА_2 , який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна за №2117764, в Виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис від 23.06.2005 року за №2117764 про арешт на будинок АДРЕСА_2 , який накладено арешт на підставі постанови АА 423158 від 16 квітня 2004 року, виданою Шевченківським відділом державної виконавчої служби.
Ухвалою судді від 05.06.2019 року відкрито провадження по справі, справа призначена до розгляду у підготовчому судовому засіданні на 16.07.2019 року.
Позивач в підготовче судове засідання не з`явився, але від нього надійшла заява про проведення підготовчого судового засідання, а також розгляду справи по суті за його відсутності, на задоволенні позову наполягає, не заперечує проти винесення заочного рішення у справі.
Ухвалою від 16 липня 2019 року закінчене підготовче судове засідання у даній справі та призначене до розгляду.
Представник відповідача - Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області в судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву не надав, будь-яких клопотань чи заяв від нього до суду не надійшло.
Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, свої пояснення з приводу вимог позовної заяви не надав.
У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
При цьому, сторона позивача не висловила заперечень проти вирішення справи у порядку заочного розгляду, тому суд ухвалив провести заочний розгляд вищевказаної справи.
Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.5 ст. 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений своєї власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до свідоцтва про смерть, серія НОМЕР_1 , виданого Світлодолинською сільською радою Мелітопольського району Запорізької області 01.07.2009 року, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 . Згідно зі свідоцтвом про народження (повторним) серії НОМЕР_2 , виданого Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції 27.03.2009р., батьком позивача зазначений ОСОБА_7 , матір`ю ОСОБА_3 .
Згідно зі свідоцтвом про смерть, серія НОМЕР_3 , виданого 13 грудня 2012 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 37 років.
Відповідно до витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі №34398194 від 02.07.2013 року до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи №54669681, спадкодавець ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 .
09.09.2013 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Хамулою Н.Г. видано свідоцтво про право на спадщину за законом №2261, відповідно до якого ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , паспорт громадянина України, серія та номер НОМЕР_5 , виданий 29.12.2010 р., видавник Шевченківський РВ ЗМУ ГУМВС в Запорізькій області, отримав у власність Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_2 , про що свідчать свідоцтво про право на спадщину та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, видані 09 вересня 2013 року, яке перейшло у спадок після смерті матері ОСОБА_3 , якій належала вказана частка житлового будинку на підставі договору, посвідченого Цекеєвою І.О., приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, 28 лютого 2002 року за реєстровим №№106, зареєстрованого Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації.
Згідно з постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Хамули Н.Г. від 22.02.2019 року позивачеві відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про спадщину за законом після смерті матері - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказана відмова мотивована тим, що згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна зареєстровано арешт на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , 23 червня 2005 року за номером 2117764, на підставі постанови АА 423158 від 16 квітня 2004 року, виданої Шевченківським відділом державної виконавчої служби, реєстратор: Запорізький обласний державний нотаріальний архів.
Відповіддю від 10.05.2019 року Шевченківський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя повідомив позивача, що скасувати арешт неможливо, оскільки будь-яка інформація про постанову АА 423158 від 16 квітня 2004 року відсутня, у зв`язку із знищенням архіву виконавчих проваджень, які завершено по 2015 рік включно. Лише можна зробити висновок про те, що виконавче провадження по якому було прийнято вказану постанову закінчено.
Відповідно до архівної довідки «Щодо надання інформації щодо заборони» №564/01-17 від 04.03.2019р. Запорізький обласний державний нотаріальний архів повідомив позивача, що П`ята Запорізька державна нотаріальна контора не передавала до архіву реєстри для реєстрації заборони відчуження жилих будинків, квартир та іншого нерухомого майна та арештів, накладених судовими та слідчими органами, та алфавітні книги обліку заборони (арештів) та документи, на підставі яких вносилась інформація до вищезазначених книг, П`ятою Запорізькою державною нотаріальною конторою не передавались. Для отримання інформації з питань заборони рекомендовано звернутись до П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори.
П`ята Запорізька державна нотаріальна контора листом «Щодо надання інформації» за №701/01-16 від 06.03.2019 року повідомила позивача, що згідно паперових носіїв, а саме реєстру №2-36 П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори для реєстрації заборон відчуження жилих будинків, квартир та іншого нерухомого майна, та арештів, накладених судовими та слідчими органами та органами державної виконавчої служби за 2004 рік, наявний запис про накладення арешту на все майно, що належить громадянину ОСОБА_2 , а саме на будинок АДРЕСА_2 . Згідно постанови серії АА №423158 про арешт майна боржника та заборони його відчуження від 16.04.2004р., виданою відділом державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції міста Запоріжжя. Надати копії документів, на підставі яких було зроблено запис в реєстрі не надається можливим у зв`язку з закінченнями строку зберігання 3 роки.
Відповідно до інформаційної довідки №156943675, виданої 20.02.2019р. про Інформацію з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна, ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , паспорт громадянина України, серія та номер НОМЕР_5 , виданий 29.12.2010 р., видавник Шевченківський РВ ЗМУ ГУМВС в Запорізькій області, отримав у власність Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №2261, виданого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Хамулою Н.Г. Також дана довідка містить відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: тип обтяження арешт (архівний запис), реєстраційний номер обтяження 2117764, зареєстровано 23.06.2005 13:54:08 за №2117764 реєстратором: Запорізький обласний державний нотаріальний архів, Запорізька обл., м. Запоріжжя, б-р Центральний, 20, підстава обтяження постанова АА 423158, 16.04.2004, Шевченківський відділ державної виконавчої служби, об`єкт обтяження: житловий будинок, адреса: АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_2 .
Згідно з домовою книгою на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , на аркушах 22-23 містяться записи про прописку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , тимчасово до 31.08.2000р ІНФОРМАЦІЯ_8 , а в подальшому (з 17.08.2000р.) постійно.
Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.
До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.
Статтею 1 Протоколу N 1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст. 1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.
Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004 р.).
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним.
Верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦПК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦПК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
За приписами ч. 1 ст. 321 ЦПК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ч.1 ст. 328 ЦПК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Досліджені судом у судовому засіданні докази переконливо свідчать про той факт, що у зв`язку зі смертю спадкодавця ОСОБА_3 , позивач ОСОБА_1 отримав право на отримання у спадщину житловий будинок (у вигляді двох часток, по Ѕ кожна). Суду не надано доказів того, що окрім ОСОБА_1 у ОСОБА_3 були інші спадкоємці першої черги за законом. Також в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_2 (третя особа) був чи є власником житлового будинку АДРЕСА_2 . Натомість судом встановлено, що з 07.09.1999 р. був прописаний за вказаною адресою, спочатку тимчасово, а з 17.08.2000 р. постійно.
Положення про паспортну службу органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 1994 року N 700, Положення про паспортну систему в СРСР, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 28 серпня 1974 року N 677, і Постанова Ради Міністрів СРСР «Про деякі правила прописки громадян» від 28 серпня 1974 року N 678, які згідно з Постановою Верховної Ради України «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» від 12 вересня 1991 року N 1545-XII були чинними в Україні на момент прописки ОСОБА_2 у будинку АДРЕСА_2 ані Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», який набрав чинності 15.01.2004р., не пов`язуть прописку, а в подальшому реєстрацію місця проживання громадянина за певною адресою з виникненням у нього права власності на об`єкт нерухомості лише з цієї підстави (проживання). Таким чином, належними та допустимими доказами не підтверджено наявність у ОСОБА_2 права власності на житловий будинок чи його частину за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до правил ч.2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 р. «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику.
Враховуючи викладене, керуючись конституційним принципом верховенства права, оцінивши всебічно, повно та об`єктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, забезпечуючи права людини і основоположні свободи сторін, враховуючи принципи справедливості та неупередженості, суд дійшов до висновку про те, що позивач є законним спадкоємцем вищевказаного нерухомого майна, а тому необхідно припинити дію заборони, яка перешкоджає позивачу належним чином оформити право власності на спадкове майно та отримати свідоцтво про право на спадщину, існування заборони також позбавляє позивача можливості вільно розпоряджатись належним йому майном, тому суд приходить до висновку про правомірність заявлених позовних вимог і тому позов слід задовольнити.
Відповідно до ч.2 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.
Отже, з метою захисту порушеного права позивача вільно користуватися, володіти та розпоряджатися своїм майном, суд вважає за необхідне вилучити з Державного реєстру (Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна) запис про заборону на спірне нерухоме майно.
На підставі вищевикладеного, та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 131, 259, 263-265, 280-283 ЦПК України, ст.ст.317-319, 321, 325, 328, 379, 383, 386, 391 ЦК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, третя особа: ОСОБА_2 , про звільнення майна з під арешту задовольнити.
Скасувати заборону стосовно житлового будинку розташований за адресою: АДРЕСА_1 , яка зареєстрована в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна за №2117764.
Виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна: запис від 23.06.2005 року за №2117764 про арешт на будинок АДРЕСА_2 , який внесено на підставі постанови АА 423158 від 16 квітня 2004 року, виданої Шевченківським відділом державної виконавчої служби.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частину другій статті 358 ЦПК України.

Суддя П.В. Зарютін