ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3863/19 Справа № 176/2244/17 Суддя у 1-й інстанції - Павловська І. А. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2018 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

24 листопада 2017 року ПАТ КБ "ПриватБанк" (змінено найменування банку на АТ КБ "ПриватБанк", звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Просило стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 12.10.2011 року у розмірі 17745,01 грн. та судові витрати (а.с.3-4).

Заочним рішенням Жовтовоського міського суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2018 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 26 лютого 2019 року у задоволені позову АТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено (а.с.169-170).

Не погодившись з рішенням суду, АТ КБ "ПриватБанк", звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с.172-176).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилалося на те, що наявними у справі доказами підтверджується отримання відповідачем картки банку із встановленим на ній кредитним лімітом, користування кредитними коштами та здійснення погашення заборгованості. Виходячи з презумпції правомірності правочину, посилаючись на вимоги чинного законодавства, позивач вважає доведеними факти виникнення та неналежного виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга АТ КБ "ПриватБанк" на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 29 липня 2018 року, підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що звертаючись до суду з позовом, Банк посилався на те, що 12 жовтня 2011 року з ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 1800,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Зобов`язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконує. У зв`язку із чим, згідно наданого позивачем розрахунку, станом на 30 вересня 2017 року виникла заборгованість по кредитному договору в сумі 17745,01 грн., з яких:

- 1195,72 грн. - заборгованість за кредитом;

- 12428,10 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 2800,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією;

- 500,00 грн. штраф (фіксована частина);

- 821,19 грн. - штраф(процентна складова).

На підтвердження факту укладення з відповідачем кредитного договору та наявності заборгованості по погашенню, представник позивача надав суду завірену анкету - заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 12.10.2011 року, витяг з тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", копію витягу з Умов та правил надання банківських послуг (а.с.8-33).

Як вбачається з матеріалів справи, 12.10.2011 року відповідачем складена та підписана анкета-заява про приєднання до умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Розмір бажаного кредитного ліміту за платіжною карткою зазначено 2000 грн.

Згідно інформації викладеної у вказаній заяві ОСОБА_1 підтвердив, що він погоджується із тим, що ця заява разом із пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог суд першої інстанції керуючись ст. 626,628,638,639,1048,1050 ЦК України, виходив із того, що позовні вимоги Банку є безпідставними, оскільки недоведені відповідними доказами.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З матеріалів справи вбачається, що 12.10.2011 ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, за відомостями якої визначений кредитний ліміт в розмірі 2000 грн.

Разом з тим, як вказує представник банку у поданій позовній заяві, ОСОБА_1 підписав заяву 12.10.2011 та отримав кредит у розмірі 1800 грн.

Враховуючи, що свої позовні вимоги представник банку обґрунтовує укладенням договору у вигляді підписання позичальником Анкети-заяви, наявні розбіжності між даними, зазначеними в позові та копії Анкети-заяви, що міститься в матеріалах справи унеможливлюють встановлення судом обставин звернення позичальника для оформлення кредиту, а відтак, зокрема, з огляду на даний факт не можливо встановити наявність правовідносин між сторонами.

Крім того, згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до п. 2.1.1.1. наданого до позовної заяви Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, ці Умови використання кредитних карт АТ КБ ПриватБанку, Пам`ятка Клієнта/Довідка про умови кредитування, Тарифи на випуск та обслуговування кредитних карт, а так само Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, встановлюють правила випуску, обслуговування та використання кредитних карток Банку. Дані Умови регулюють відносини між Банком та Клієнтом з випуску та обслуговування Карт. Банк випускає клієнту Картку на підставі Заяви, належним чином заповненої та підписаної Клієнтом. Випуск Карти та відкриття рахунку Карти здійснюється в разі прийняття Банком позитивного рішення про можливість випуску клієнту Картки.

Згідно п. 2.1.1.2.1. Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг для надання послуг Банк видає клієнту Картку, її вид визначений у Пам`ятці клієнта/Довідці про умови кредитування і Заяві, підписанням якого клієнт і Банк укладають Договір про надання банківських послуг. Датою укладення Договору є дата отримання Картки, зазначена в Заяві.

Пунктом 2.1.1.2.3. встановлено, що після отримання Банком від клієнта необхідних документів, а також Заяви, Банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту. Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт.

2.1.1.2.5. Банк має право відмовити клієнту без пояснення причин у видачі або перевипуску Карти «…».

З аналізу вищезазначених положень вбачається, що підписання Анкети-заяви не є обов`язковою умовою видачі картки і Банк може прийняти рішення як про видачу картки так і про відмову клієнту без пояснення причин у її видачі, Банк повинен довести, що ним було прийнято рішення про видачу картки з встановленням ліміту, така картка видавалася відповідачу і був відкритий Рахунок.

Крім того, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не є належним та допустимим доказом наявності цивільно-правових відносин між сторонами, оскільки є по суті калькуляцією, якою банк обґрунтовує розмір своїх вимог.

Разом з тим, слід звернути увагу, що розрахунок заборгованості оформлений неналежним чином, оскільки в ньому не зазначено прізвища посадової особи, яка має право складати такий розрахунок та печатки банку, а відтак даний розрахунок не відповідає нормативним вимогам до оформлення документів, закріплених в ДСТУ 4163-2003 «Вимоги до оформлення документів», затверджених наказом Держспоживстандарту України №55 від 17.04.2003 року.

За таких обставин, колегією суддів відхиляються посилання представника банку на вказаний розрахунок заборгованості як на допустимий доказ у справі.

Посилання в апеляційній скарзі на те, відповідачем не були спростовані докази наявні в матеріалах справи, не свідчить про обґрунтованість поданого позову та як наслідок, наявність підстав для його задоволення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що додана позивачем до позовної заяви довідка про умови кредитування (а.с.9) не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки вона містить зазначення номеру договору SAMDN3718, тобто зазначені в ній умови кредитування є умовами за іншим кредитним договором.

За таких обставин, доказів укладення відповідачем та позивачем кредитного договору б/н від 12 жовтня 2011 року з встановленим кредитним лімітом у розмірі 1800 грн. позивачем, всупереч вимог ст.12 ,81 ЦПК України, не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість керує ходом судового процесу, сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність доказів, що підтвердили б факт укладення договору між сторонами, як того вимагають норми Закону, а тому позов задоволенню не підлягає.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку доказам, правильно визначив правову природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, і прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, про що ухвалив відповідне рішення.

Доводи скарги цих висновків не спростовують, не впливають на правильність прийнятого судом рішення і, з огляду на вимоги ст. 375 ЦПК України, не можуть бути визнані підставою для його скасування, тому підлягають відхиленню.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" залишити без задоволення.

Заочне рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 29 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: