КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 369/4553/17 Головуючий у І інстанції Корбут В.М.
Провадження №22-ц/824/8760/2019 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 липня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Журби С.О., Олійника В.І.,

за участі секретаря Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Богуславського районного суду Київської області від 06 березня 2018 року в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головне управління по Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

у квітні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі ПАТ «Ощадбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 04 липня 2008 року між ПАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 укладено договір відновлювальної лінії № 2644 (далі кредитний договір), відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 50 000,00 доларів США зі сплатою 16 процентів річних за користування кредитом, строком на 10 років.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 04 липня 2008 року між ПАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір № 6155, за умовами якого відповідач передав позивачеві в іпотеку однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 березня 2011 року звернуто стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 420 809,23 грн., що складається із заборгованості за кредитом, процентами та нарахованої пені.

11 січня 2016 року однокімнатна квартира, яка є предметом іпотеки, була реалізована на електронних торгах, за наслідками проведення яких 21 січня 2016 року на рахунок ПАТ «Ощадбанк» зараховано кошти в розмірі 363 977,10 грн.

Посилаючись на те, що за рахунок реалізації предмету іпотеки заборгованість за кредитним договором була погашена лише частково та що заборгованість підлягає погашенню у валюті, визначеній кредитним договором (долар США), позивач просив стягнути з позичальника залишок заборгованості за кредитним договором, яка станом на 22 березня 2017 року, з урахуванням уточнених позовних вимог, становить 36 414,35 доларів США, з яких 36 329,35 доларів США заборгованість за кредитом та 85 доларів США пеня.

Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 06 березня 2018 року у задоволенні позову ПАТ «Ощадбанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції було мотивовано тим, що позивач повторно звернувся до суду з позовом до того самого відповідача, про той самий предмет і з тих самих підстав, змінив лише вимоги про стягнення заборгованості щодо валюти кредиту. Наданий банком розрахунок заборгованості за кредитним договором у розмірі 36 414,35 доларів США є необґрунтованим, оскільки Києво-Святошинським районним судом Київської області під час розгляду справи про звернення стягнення на предмет іпотеки встановлено, що розмір заборгованості за кредитним договором становить 420 809,23 грн., що еквівалентно 52 998,64 доларам США. Крім того, банк своєчасно не звернувся з виконавчим листом щодо примусового виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки від 16 березня 2011 року та із заявою до суду про зміну способу і порядку виконання судового рішення. Суд залишив без задоволення заяву відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності з посиланням на те, що позовна давність застосовується лише за доведеності позовних вимог.

Постановою Апеляційного суду Київської області від 19 червня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Ощадбанк» задоволено частково, рішення Богуславського районного суду Київської області від 06 березня 2018 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ «Ощадбанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ощадбанк» заборгованість у розмірі 56 832,13 грн.

Постановою Верховного Суду від 20 березня 2019 року Касаційні скарги ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задоволено частково. Постанову Апеляційного суду Київської області від 19 червня 2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду касаційної інстанції мотивовано тим, що апеляційний суд залишив поза увагою клопотання ОСОБА_1 про застосування позовної давності, яке викладене в його запереченнях на позовну заяву від 07 грудня 2017 року, внаслідок чого не перевірив дотримання позивачем строку звернення з позовом до суду, з урахуванням положення частини третьої статті 264 ЦК України щодо її переривання пред`явленням ПАТ «Ощадбанк» позову до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки (справа № 2-4577/10), та не надав зазначеним обставинам належної оцінки.

В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції представника АТ «Ощадбанк» Пищенко В.І. підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечував.

За результатами нового розгляду справи, суд апеляційної інстанції, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вимог, заявлених у суді першої інстанції, та з урахуванням висновків Верховного Суду по даній справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, щ о 04.07.2008 року між позивачем та відповідачем було укладено договір відновлювальної кредитної лінії №2644 (т. 1 а.с.7-9), відповідно до умов якого позивач повинен надати відповідачу кредит у сумі 50 000 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16 % річних, з терміном остаточного погашення кредиту до 04.07.2018 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, 04.07.2008 року між позивачем та відповідачем було укладено Іпотечний договір №6155 (т. 1 а.с.10-12), згідно умов якого відповідач передав позивачу в іпотеку однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Із копії розпорядження від 04.07.2008 року та копії видаткового ордеру від 04.07.2008 року (т. 1 а.с.79,80) вбачається, що позивач видав, а відповідач отримав 50 000 дол. США.

Згідно розрахунку заборгованості за Кредитним договором станом на 22.11.2017 року (т. 1 а.с.170, 171) вбачається, що відповідач останній раз сплатив позивачу черговий платіж в липні 2010 року.

Відповідно до п.3.3.1. Кредитного договору, Банк має право на дострокове повернення суми кредиту в цілому, та інших платежів на умовах виконання вимоги банку протягом 30 календарних днів.

Згідно п.п. 2.2.1, 2.2.2, 3.21, 3.3.2 Кредитного договору після повідомлення про відкликання кредиту Позичальник зобов`язаний не пізніше 30 календарних днів з моменту одержання такого повідомлення здійснити повне погашення кредиту ( включаючи основну суму кредиту нараховані та невиплачені проценти за користування кредитом та інші платежі), що підлягають сплаті Позичальником на користь Банку відповідно до умов Кредитного договору.

Сторони по справі визнали, що 10.08.2010 року позивач надіслав відповідачу вимогу №2944, в якій було останньому запропоновано протягом 30 календарних днів погасити заборгованість за Кредитним договором, а саме: достроково повернути кредит, проценти за користування кредитом та інші платежі.

В жовтні 2010 року позивач звернувся до Києво-Святошинського суду Київської області з позовною заявою до відповідача про стягнення кредиту, штрафних санкцій з договору та звернення стягнення на предмет іпотеки (т. 1 а.с.133-137).

16.03.2011 року заочним рішенням Києво-Святошинського суду Київської області, позов задоволено частково, та вирішено звернути стягнення на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 за рахунок предмету іпотеки задовольнити позовні вимоги позивача в сумі 420809,23 грн., що випливають з договору відновленої кредитної лінії №2644 від 04.07.2008 року укладеного між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 включаючи повернення суму кредиту, заборгованість за відсотками, пеню за порушення строків сплати відсотків (т. 1 а.с.13-17).

Станом 16.03.2011 року Національний банк України встановив офіційний курс долара США до гривни, а саме: 100 дол. США еквівалентно 794,0700 грн. (т. 1 а.с.125).

З огляду на вказане, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.03.2011 року звернуто стягнення предмет іпотеки з метою задоволення вимог кредитора в сумі 420 809,23 грн., що є еквівалентом 52 998,64 дол. США (420809,23 : 7,94).

В межах виконавчого провадження №46713669 по примусовому виконанню рішення Києво-Святошинського суду Київської області від 16.03.2011 року проведено електронні торги, на яких 11.01.2016 року реалізовано квартиру АДРЕСА_1 за 426020 грн. (т. 1 а.с.25).

Згідно платіжного доручення від 21.01.2016 року на рахунок позивача перераховано 363 977,10 грн. (т. 1 а.с.26).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ «Ощадбанк», суд першої інстанції виходив з їх недоведеності, у зв`язку з чим відмовив у задоволенні заяви відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності. Зокрема, районний суд вважав, що позивач повторно звернувся до суду з позовом до того самого відповідача, про той самий предмет і з тих самих підстав, лише змінивши спосіб стягнення заборгованості, а саме: просив стягнути заборгованість в іноземній валюті.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками не погоджується, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Так, згідно з частинами 1, 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Зобов`язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина 1 статті 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, визначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК України.

Так, за змістом статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини 3 статті 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

За змістом статті 575 ЦК України, окремим видом застави є іпотека.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону України "Про іпотеку", іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За змістом частини 4 статті 591 ЦК України та частини 7 статті 47 Закону України "Про іпотеку", якщо сума, одержана від реалізації предмета застави (іпотеки), не покриває вимоги заставодержателя (іпотекодержателя), він має право отримати суму, якої не вистачає (решту суми).

Оскільки коштів від реалізації предмета іпотеки не вистачило на погашення заборгованості, яка виникла у зв`язку з порушенням основного зобов`язання, кредитор в силу норм ЦК України та Закону України "Про іпотеку" має право на стягнення суми, що не вистачає для погашення цієї заборгованості.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції не врахував вказані норми закону та не звернув увагу на те, що у пункті 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз`яснено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором, належить виключно позивачеві. Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки не є перешкодою для пред`явлення позову про стягнення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена.

Зазначене узгоджується також з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду викладеного у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 14-154цс18, відповідно до якого здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. Велика Палата Верховного Суду вважає, що в разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення.

Таким чином, вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» підлягають частковому задоволенню, оскільки не було здійснено в повному обсязі повернення отриманого кредиту, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка стягнена на користь банку не в повному обсязі. А саме, позивач недоотримав 56 832,13 грн. (420 809,23 грн. - 363 977,10 грн.) Отже, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості в розмірі - 56 832,13 гривень.

Щодо поданої відповідачем заяви про застосування строку позовної давності, яка викладена в його запереченнях на позовну заяву від 07 грудня 2017 року, колегія суддів апеляційного суду вважає її такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З матеріалів справи вбачається, що грошові кошти в сумі 363 977,10 грн. від реалізації заставного майна згідно платіжного доручення на рахунок позивача було перераховано від 21.01.2016 року.

З аналізу вказаних вище вимог закону вбачається, що право на пред`явлення позову про стягнення залишку заборгованості, недоотриманої після реалізації заставного майна, у позивача виникло з 22 січня 2016 року. Таким чином, звернувшись із позовом у квітні 2017 року, ПАТ «Державний ощадний банк України» не пропустив строк позовної давності, визначений статтею 257 ЦК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим по справі обставинам і нормам чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги в частині повернення різниці судового збору після зменшення позовних вимог в місцевому суді, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки ці питання є компетенцією суду першої інстанції.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, на користь банку необхідно стягнути з ОСОБА_1 понесені ним судові витрати в сумі 2124,27 гривень.

Керуючись ст. ст. 367, 374 - 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити частково.

Рішення Богуславського районного суду Київської області від 06 березня 2018 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головне управління по Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , що проживає за адресою АДРЕСА_2 ) на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» (, 01001, м Київ, вул. Госпітальна, 12-г) в особі філії - Головне управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» (. 01001, м. Київ, вул. Володимирська. 27), заборгованість в сумі 56 832 (п`ятдесят шість тисяч вісімсот тридцять дві) гривень 13 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головне управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» Код , в розмірі 2124 (дві тисячі сто двадцять чотири) гривень 27 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 26 липня 2019 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.О. Журба

В.І. Олійник