Справа № 369/9884/18
Провадження № 2/369/1265/19
РІШЕННЯ

Іменем України

11.06.2019 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Пінкевич Н.С.,

при секретарі Середенко Б.С.

за участі представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Собуцька Я.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА", ОСОБА_3 , треті особи: Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Здорово", Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "УНІКА" про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП

в с т а н о в и в :

У серпні 2018 року позивач звернувся до суду з названим позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 23 лютого 2018 року сталась ДТП. Винним у даній пригоді було визнано відповідача ОСОБА_3 У результаті ДТП автомобілю Renault Logan, державний номерний знак НОМЕР_1 , було заподіяно матеріальну шкоду в розмірі 157 908,96 грн. На час ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована в ПАТ НАСК «ОРАНТА». Ліміт відповідальності страховика становить 100 000 грн. Страховою компанією було прийнято рішення про відмову у виплаті йому страхового відшкодування. Таку відмову вважає незаконною, оскільки відповідач не довів того, що йому було відомо про наявність інших полісів. Оскільки страхова компанія мала виплатити страхове відшкодування у строк до 23 травня 2018 року, тому має сплатити страхове відшкодування в розмірі 100 000 грн. та пеню за період з 23 травня 2018 року по 13 серпня 2018 року в розмірі 6 367,12 грн. Також на підставі ст.625 ЦК України відповідач зобов`язаний сплатити три відсотки річних в розмірі 682,19 грн.

Вказав, що розмір матеріального збитку перевищує страхове відшкодування, тому непокриту страховим відшкодуванням шкоду має відшкодувати відповідач по справі, а саме в розмірі 57 908,96 грн. та відшкодувати витрати на проведене дослідження в розмірі 1500 грн.

У добровільному порядку відповідачі відмовляються відшкодувати завдані збитки.

Просив суд стягнути з ПАТ НАСК «ОРАНТА» на його користь страхове відшкодування в розмірі 107 049,31 грн.; стягнути з ОСОБА_3 на його користь за завдану матеріальну шкоду 59 408,96 грн.; судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1664,60 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 5440 грн. покласти на відповідачів про пропорційно до задоволених вимог.

18 вересня 2018 року до суду надійшов відзив ПАТ НАСК «ОРАНТА». Вказали, що між страховою компанією та ОСОБА_4 укладено договір страхування цивільно-правової відповідальності, за яким забезпечений транспортний засіб - Chevrolet Aveo, державний номерний знак НОМЕР_2 . Водій даного автомобіля потрапив в ДТП та постановою суду визнаний винним. Після надходження заяви ОСОБА_2 щодо настання страхового випадку, ними була проведена перевірка та встановлено, що на час ДТП діяло три поліси страхового відшкодування з ПАТ «СК «Здорово» та ПрАТ СК «Уніка». Тому на підставі ст.989 ЦК України їх договір страхування є нікчемним з моменту його укладення та 12 квітня 2018 року страхувальнику ОСОБА_4 було повернуто страховий платіж. Просили відмовити в задоволенні позову.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Просив суд задоволити позов.

У судовому засіданні представник відповідача ПАТ НАСК «ОРАНТА» проти позову заперечувала. Просила відмовити в задоволенні позову.

У судове засідання відповідач ОСОБА_3 та представники ПрАТ «СК «Здорово» та ПрАТ СК «Уніка» не з`явились. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення до суду не надходило.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

При розгляді справи судом встановлено, що 23 лютого 2018 року приблизно о 01 годині 30 хвилин водій ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом Chevrolet Aveo, державний номерний знак НОМЕР_2 , по вул. Київська 37 в с. Крюківщина, Києво-Святошинський район, Київська область, під час зміни напрямку руху, а саме повороту ліворуч, не надав переваги в русі автомобілю Renault Logan, державний номерний знак НОМЕР_1 , допустив зіткнення з автомобілем Renault Logan, д/н НОМЕР_1 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Своїми діями ОСОБА_3 порушив п.10.1., п.12.1. ПДР, за що передбачена відповідальність за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року: за ч. 4 статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 березня 2018 року ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та підданий адміністративному стягненню.

Дана постанова не оскаржувалась.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов`язаний, зокрема, протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати або страхового відшкодування страхувальнику; при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

У відповідності до положень п.3 ч.1 ст.989 ЦК України, страхувальник (позивач) при укладанні договору страхування зобов`язаний повідомити страховика про інші договори страхування, укладені щодо об`єкта, який страхується. Якщо страхувальник не повідомив страховика про те, що об`єкт уже застрахований, новий договір страхування є нікчемним.

Встановлено, що підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування наявність інших полісів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків.

Відповідно до п.п. 2, 7, 8 "Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 з наступними змінами, передбачено порядок набуття права власності на транспортний засіб з обов`язковою реєстрацією власником придбаного транспортного засобу на підставі документів, що підтверджують право власності.

Як вбачається з матеріалів справи автомобіль Chevrolet Aveo, державний номерний знак НОМЕР_2 , був відчужений 05 серпня 2017 року та 19 вересня 2017 року з проведення перереєстрації права власності на нового власника.

12 липня 2017 року між ПрАТ СК «Уніка» та ОСОБА_5 був укладений договір цивільно-правової відповідальності, поліс АК/6767844.

17 серпня 2017 року було укладено додатковий договір про припинення дію полісу з 18 серпня 2017 року. Тобто на час ДТП даний поліс також не діяв.

З ПрАТ «СК «Здорово» укладено договір цивільно-правової відповідальності з ОСОБА_6 , поліс АМ/001384420.

19 вересня 2017 року ОСОБА_6 подав заяву до ПрАТ «СК «Здорово» відповідно до ст..18.1.1 Закону України про розірвання в односторонньому порядку договору та повернення частки страхового платежу, анулювання полісу. Дана заява була прийнята та зареєстрована в страховій компанії. При цьому згідно заяви ОСОБА_6 , яка міститься в матеріалах справи, поліс був зданий страховику. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про припинення дії полісу з 20 вересня 2017 року.

Твердження відповідача, що договір був розірваний через тридцять днів, зважаючи на положення Закону, є лише припущенням, жодного доказу на підтвердження даної обставини суду не подано, не заявлено клопотань про їх витребування у разі складнощів в їх отриманні. Також суд враховує, що договір з ПАТ НАСК «ОРАНТА» хоч і укладений 19 жовтня 2017 року, але почав свою дію з 20 вересня 2017 року, тобто на час його дії інших діючих полісів не було та автомобіль не був застрахований.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій, визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 980 ЦК України, предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).

Тобто у майновому страхуванні страховий інтерес виявляється у формі відшкодування (компенсації) втрат, пов`язаних із володінням, користуванням, розпорядженням майном. Страховий інтерес як економічна категорія виражається в самій речі, іншому майні, нематеріальному прибутку. Правовий склад страхового інтересу втілює не саму майнову або немайнову цінність речі, а відношення до неї тієї або іншої особи. Тому об`єктом страхових правовідносин виступає не те або інше конкретне майно, а відношення до нього володаря цього майна, що втілюється через страховий інтерес.

Як зазначалось вище, автомобіль відчужувався, тобто з моменту укладення договорів купівлі-продажу транспортного засобу, було припинено право власності та усі майнові інтереси пов`язані з володінням, користуванням і розпоряджанням автомобіля. Тому фактично договір втратив чинності у зв`язку з припиненням права власності та майнових інтересів пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням колишніх власників та їх цивільно-правова відповідальність щодо автомобіля Chevrolet Aveo, державний номерний знак НОМЕР_2 .

19 вересня 2017 року між ПАТ НАСК «ОРАНТА» та ОСОБА_4 укладено договір страхування цивільно-правової відповідальності №АК/7128397, забезпечений транспортний засіб Chevrolet Aveo, державний номерний знак НОМЕР_2 , термін дії з 20 вересня 2017 року по 19 вересня 2018 року.

На підставі наведеного, враховуючи, що колишні власники автомобіля звертались до страховиків щодо розірвання договорів цивільно-правової відповідальності, відповідач свій відзив обґрунтував лише припущеннями щодо строків розірвання, тому позовні вимоги в частині виплати страхового відшкодування з ПАТ НАСК «ОРАНТА» є обґрунтованими. Не можуть бути взяті до уваги твердження відповідача про повернення страхового платежу ОСОБА_4 , оскільки рішення про повернення такого платежу не могло бути прийнято відповідачем до вирішення фактично спору, тобто відповідач навмисно створив обставини, які на його думку, унеможливлюють відповідальність. Крім того, чинність чи нечинність полісу згідно вимог законодавства щодо укладення, зміни та розірвання договорів, не пов`язано з наявністю або відсутністю його в базі. При вирішенні спору суд враховує, що поліс з ПАТ НАСК «ОРАНТА» був чинний і діючий на час ДТП, тому він є належним відповідачем та зобов`язаний виконати умови договору цивільно-правової відповідальності щодо виплати страхового відшкодування в межах лімітів.

З матеріалів справи вбачається, що власником автомобіля Renault Logan, державний номерний знак НОМЕР_1 , є ОСОБА_2 .

З поданого звіту про визначення вартості матеріального збитку №23/03/18 від 12 березня 2018 року матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля Renault Logan, державний номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок його пошкодження становить 157 908,96 грн. За даний звіт позивач сплати 1500 грн., що підтверджено квитанцією №023/18 від 19 березня 2018 року.

Так відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ч. ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року: розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Частиною другою статті 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 20 січня 2016 року розглянув справу № 6 - 2808 цс 15, предметом якої був спір про відшкодування шкоди. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним.

При визначенні розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу Renault Logan, державний номерний знак НОМЕР_1 , суд приймає до уваги висновки спеціаліста. Відповідачі не надали належних та допустимих доказів, які б спростовували дані висновки або доказів щодо неповноти, неточності, невідповідності.

Відповідно до вимог ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до вимог п. 1.4. ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особами, відповідальність яких застрахована, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

За вимогами п. 1.7. ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» забезпеченим транспортним засобом є транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

За правилами п. 12.1. ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладенні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2% від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Chevrolet Aveo, державний номерний знак НОМЕР_2 , була застрахована в ПАТ НАСК «ОРАНТА», поліс №АК/7128397. За даним договором ліміт відповідальності страховика становить 100 000 грн., франшиза 0 грн. Тому обґрунтованими є доводи позов щодо стягнення страхового відшкодування в розмірі 100 000 грн. та в цій частині позов підлягає задоволенню.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

П. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Судом встановлено, що 23 лютого 2018 року до ПАТ НАСК «ОРАНТА» надійшла заява ОСОБА_2 про страхове відшкодування, разом з тим у виплаті страхового відшкодування було відмовлено.

П. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлює, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 21 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року визначено, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК).

З матеріалів справи вбачається, що після надходження заяви про настання страхового випадку та виплати страхового відшкодування, між позивачем та відповідачем виник спір щодо дійсності договору, будь-яких сум по страховому відшкодуванню ними не погоджувалось. Тому доводи позову в цій частині є необґрунтованими, тому в їх задоволенні суд відмовляє.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

За правилами ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Положення п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України встановлюють такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до положень п. 1.12. ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дорожньо-транспортна пригода це подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.

Відповідно до вимог ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За правилами ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, зокрема, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Відповідно до вимог п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» та вимог п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, заданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 440, 450 ЦК України шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Згідно з вимогами п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, заданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди.

Відповідно до вимог ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до вимог п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з вимогами ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За правилами ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до вимог ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди також додаються витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що страхова компанія зобов`язана відшкодувати ОСОБА_2 матеріальну шкоду, завдану пошкодженням транспортного засобу, в межах ліміту відповідальності 100 000 грн., оскільки завданий збиток становить 157 908,96 грн.. Оскільки страхове відшкодування не покриває завданий збиток, тому відповідач ОСОБА_3 зобов`язаний у повному обсязі відшкодувати завдані його неправомірними діями збитки. Враховуючи межі позовних вимог з відповідача ОСОБА_3 слід стягнути завдану матеріальну шкоду в розмірі 57 908,96 грн. та витрати на проведення дослідження в розмірі 1500 грн.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог частково.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Звертаючись до суду позивач сплатив судовий збір в розмірі 1664,60 грн., а також сплатив витрати на правову допомогу в розмірі 5440 грн. Оскільки позовні вимоги задоволені частково, тому суд стягує витрати пропорційно до задоволеної частини, а саме з ПАТ НАСК «Оранта» - 4269,86 грн., з ОСОБА_3 2540,60 грн.

Керуючись Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, заданої джерелом підвищеної небезпеки», п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», п. 3 ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 15, п. 8 ч. 2 ст. 16, ст. ст. 22, 979, 1187, п. 1 ч. 1 ст. 118, ч. 1 ст. 1190, ст.ст. 1192, 1194 Цивільного кодексу України, ст.ст.12, 81, 141, 200, 206, 263-265 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА", ОСОБА_3 , треті особи: Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Здорово", Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "УНІКА" про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП задоволити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА" на користь ОСОБА_2 на відшкодування матеріальної шкоди 100 000 грн. (сто тисяч грн.), на відшкодування судових витрат в розмірі 4269,86 грн. (чотири тисячі двісті шістдесят дев`ять грн. 86 коп.).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на відшкодування матеріальної шкоди 57 908,96 грн. (п`ятдесят сім тисяч дев`ятсот вісім грн. 96 коп.), на відшкодування витрат по складенню звіту 1500 грн. (одна тисяча п`ятсот грн.), на відшкодування судових витрат 2540,60 грн. (дві тисячі п`ятсот сорок грн. 60 коп.).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Інформація про позивача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 .

Інформація про відповідача: Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА", адреса: м.Київ, вул. Здолбунівська, 7д, .

Інформація про відповідача: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 .

Інформація про третю особу: Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Здорово", адреса: м.Київ, вул.Казиміра Малевича, 86-Н, .

Інформація про третю особу: Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "УНІКА", адреса: м. Київ, вул.Саксаганського, 70а, .

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скаргу на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 11 червня 2019 року.

Суддя Н.С. Пінкевич