РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/2295/19

Провадження № 22-ц/4815/689/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Бондаренко Н. В., Шимківа С. С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Денесюка Юрія Павловича на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 13 березня 2019 року у складі судді Гордійчук І.О., постановлену в м. Рівне,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 13 березня 2019 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто заявнику.

Ухвала суду першої інстанції вмотивована ст. 185 ЦПК України та обґрунтована тим, що позивачем у встановлений строк не було усунуто недоліки позовної заяви, визначені ухвалою судді від 07.02.2019р. Судом також враховано, що позивач не надав відомостей про місце реєстрації відповідача та місце його фактичного проживання, що унеможливлює для суду визначення підсудності справи та її подальшого розгляду у відповідності з вимогами цивільно-процесуального закону

Вважаючи ухвалу суду незаконною, постановленою з порушенням норм процесуального права, представник ОСОБА_1 адвокат Денесюк Юрій Павлович оскаржив її в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі зазначає, що чинним цивільним процесуальним законодавством не передбачена така підстава для залишення позовної заяви без руху та повернення її позивачу, як неможливість встановити останнє місце проживання (перебування), а тому висновок суду про повернення позовної заяви є передчасним. Доводить, що суд не в повній мірі з`ясував обставини справи, адже позивач повідомила суд, що їй не відомо, де на даний час перебуває або проживає відповідач і саме тому зазначає його останнє відоме місце проживання. Звертає увагу, що за останні шість місяців позовні заяви ОСОБА_1 про розірвання шлюбу з ОСОБА_2 тричі поверталися судом з аналогічних підстав, і такі обставини порушують право позивача на судовий захист, яке гарантоване ст. 64 Конституції України, та доступ до правосуддя, закріплений ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. З наведених підстав просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 07 лютого 2019 року дана позовна заява була залишена без руху як така, що подана з порушенням вимог ст.175, 177 ЦПК України, та надано строк для усунення недоліків заяви. Підставами для залишення позовної заяви без руху стали обставини недоплати судового збору та відсутність документального підтвердження проживання відповідача у м. Рівне.

На виконання вказаних вимог ухвали позивачем було надано квитанцію про доплату судового збору в необхідному розмірі та обґрунтовано відсутність документального підтвердження проживання відповідача у м. Рівне тим, що така підстава для залишення позовної заяви без руху не передбачена законом.

Як вбачається з позовної заяви, предметом спору є розірвання шлюбу.

Частиною 2 ст. 28 ЦПК України встановлено, що позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них .

Підстави для застосування положень ч. 2 ст. 28 ЦПК України в даному випадку відсутні, оскільки позивачем не надано відомостей про наявність обставин, які передбачені даною нормою, а тому до даного спору застосовуються правила загальної підсудності.

Відповідно до частини першої статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи) (ч. 9 ст. 28 ЦПК України).

Останнім відомим місцем проживання відповідача позивач вказала АДРЕСА_1 .

Як вбачається з наявної в матеріалах справи відповіді Відділу обліку та моніторингу про реєстрацію місця проживання УДМС України в Рівненській області на запит суду від 11.03.2019 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрованим в Рівному та Рівненській області не значиться.

Судом першої інстанції також вірно враховано те, що шлюб, який позивачка хоче розірвати, був укладений в м.Таллін, що зобов"язує позивача зазначити у позовній заяві останнє відоме зареєстроване місце проживання відповідача.

Вказані обставини перешкоджають суду визначити підсудність справи про розірвання шлюбу.

Покликання апеляційної скарги на порушення оскаржуваною ухвалою права позивача на судовий захист, яке гарантоване Конституцією України, та доступ до правосуддя, закріплений ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, апеляційним судом оцінюються критично.

Так, стаття 55 Конституції України декларує, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Норми ЦПК України передбачають процесуальний порядок звернення особи до суду і є спеціальними. Параграф 3 ЦПК України регламентує територіальну юрисдикцію (підсудність) спорів, і його положення не допускають виключень.

Статтею 380 ЦПК України передбачено, що порушення правил підсудності при відкритті провадження у справі є підставою для скасування відповідної ухвали.

Таким чином, дотримання правил підсудності при вирішенні питання про відкриття провадження є однією з вимог чинного цивільного процесуального закону і повинно неухильно дотримуватися судами.

Доступ до правосуддя в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений ЦПК.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Денесюка Юрія Павловича залишити без задоволення.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 13 березня 2019 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 червня 2019 року.

Головуючий суддя підпис Ковальчук Н. М.

Судді: підпис Бондаренко Н. В. підпис Шимків С. С.

Копія вірна: суддя Рівненського

апеляційного суду Ковальчук Н. М.