Справа № 200/5922/19
Провадження №2/200/3024/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2019 року. Суддя Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Томаш В.І., розглянувши в порядку спрощеного провадження з викликом сторін в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про зміну розміру аліментів», -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на утримання малолітнього сина. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що на підставі рішення Кіровського районного суду м. Кіровограду від 18.10.2011 року з відповідача стягуються аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. на її користь на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На теперішній час її здоров`я погіршилось у зв`язку з діагностуванням онкологічної хвороби. Вона сама несе витрати на оздоровлення, навчання, розвиток та лікування дитини, відповідач жодним чином не допомагає у виховання дитини, а коштів, які стягуються за рішенням суду, не вистачає для забезпечення належного життєвого рівня дитини. Таким чином, позивач просить постановити рішення, яким стягувати на її користь на утримання сина аліменти в розмірі 1/4 частину зі всіх видів заробітку, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення сином повноліття та стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання сина в розмірі 2000 грн., починаючи стягнення з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження з викликом сторін.

Відповідач в судове засідання не з`явився про час та місце повідомлявся належним чином, ОСОБА_2 було запропоновано надати відзив на позовну заяву, однак останнім не надано до суду відзив на позов у встановленому законом порядку, з позовними вимогами позивача ознайомлений.

Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши та оцінивши надані докази, у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві і співставивши їх з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог.

За змістом ст.ст. 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу позивач був зобов`язаний довести в судовому засіданні ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, а відповідач - ті обставини, на які вони посилалися як на заперечення проти позову.

Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР(475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, батьком якого є відповідач по справі, який проживає з позивачем і знаходиться на її утриманні та вихованні.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограду від 18.10.2011 року з відповідача стягнуті аліменти на користь позивача на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі 500 грн. Рішення суду відповідачем виконується, від сплати аліментів на утримання дитини останній не ухиляється.

Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

У ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, посувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини,

батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Позивач в якості обґрунтування своїх позовних вимог посилається на ст. 192 Сімейного кодексу України та зазначає про можливість зміни розміру аліментів, що стягуються за вказаним рішенням суду на її користь на утримання сина ОСОБА_4 з 500 грн. на 1/4 частину заробітку, оскільки на теперішній час її здоров`я погіршилось у зв`язку з діагностуванням онкологічної хвороби, що підтверджується відповідною довідкою. Вона сама несе витрати на оздоровлення, навчання, розвиток та лікування дитини, відповідач жодним чином не допомагає у виховання дитини, а коштів, які стягуються за рішенням суду в розмірі 500 грн., не вистачає для забезпечення належного життєвого рівня дитини. Відповідач по справі працездатний, має достатній дохід та можливість сплачувати аліменти на її користь в розмірі саме 1/4 частини свого заробітку.

Разом з тим, згідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Таким чином суд вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти на користь позивача в розмірі ј частини зі всіх видів свого заробітку, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, ані як зазначено 500 грн. в рішенні суду відповідно до вимог закону, що діяв на той час.

Позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання сина в розмірі 2000 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного.

Відповідно до статті 185 Сімейного кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Позивачка посилалась на те, що аліменти, які сплачує відповідач, є недостатніми, а її заробітна плата не дозволяє забезпечувати дитину всім необхідним та платити за навчання, а тому просила суд стягнути з відповідача сумму у розмірі 2000 грн. як додаткових витрат на утримання дитини, а саме на її навчання.

На підставі викладеного, розглядаючи питання про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, суд, враховуючи положення ст. ст. 88, 182, 185 СК України, відсутність в матеріалах справи даних щодо наявності на утриманні відповідача інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків, відсутність даних про неможливість надавати матеріальну допомогу та наявності в матеріалах справи відповідних документів що підтверджують фак неможливості позивачем самостійно утримувати малолітнього сина ОСОБА_4 та забезпечувати його всім необхідним та платити за навчання, приходить до висновку, що слід визначити розмір додаткових витрат на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 2000 грн.

Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відповідності до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи, що з відповідача підлягають стягнення аліменти на утримання дитини, слід допустити виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням задоволення позову в повному обсязі, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп. та на користь позивача 768 грн. 40 коп.

Керуючись ст. ст. 80, 88, 180 182, 185, 192 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 11-13, 81, 209, 265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про зміну розміру аліментів» - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( прож. АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (прож. АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 ) аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини зі всіх видів заробітку щомісяця, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 11 квітня 2019 року до досягнення дитиною повноліття тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (прож. АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (прож. АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 ) додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій сумі в розмірі 2000 грн., починаючи стягнення з 11 квітня 2019 року до досягнення дитиною повноліття тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (прож. АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (прож. АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( прож. АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Суддя Бабушкінського районного

суду м. Дніпропетровська В.І. Томаш