Постанова

Іменем України

16 липня 2019 року

м. Черкаси

справа № 694/523/18 провадження № 22-ц/793/680/19 категорія: 304040000

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Бородійчука В.Г.

суддів: Василенко Л.І., Карпенко О.В.

секретаря: Винник І.М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Єврокар України», Товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АВТО СІТІ», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_4 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 ;

третя особа без самостійних вимог: Дарницький районний відділ державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_32 на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 08 лютого 2019 року (ухвалене в приміщенні Звенигородського районного суду Черкаської області під головуванням судді Гончаренко Т.В., повний текст якого складено 18 лютого 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар України», Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АВТО СІТІ», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_4 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , третя особа без самостійних вимог: Дарницький районний відділ державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання договору дійсним, визнання права власності на легковий автомобіль та зняття з нього арешту.

в с т а н о в и в :

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

08 травня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання права власності на легковий автомобіль ЗАЗ Vida та зняття з нього арешту.

В процесі підготовчого провадження представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Полежака В.Ф. звернувся до суду із заявою про збільшення позовних вимог та просив суд визнати договір лізингу дійсним, визнати право власності на легковий автомобіль ЗАЗ Vida на ім`я довірительки та зняти з нього арешт.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 мотивувала тим, що 26 травня 2017 року між нею (лізиногоодержувачем) та ТОВ «Єврокар Україна» (лізингодавцем) було укладено договір фінансового лізингу № 2369, відповідно якого відповідач зобов`язаний був придбати, зареєструвати та передати їй в користування автомобіль ЗАЗ Vida, а вона в свою чергу зобов`язана була сплатити передбачені договором лізингові платежі.

На виконання п. 4.1 Договору після виконання взятих нею зобов`язань, 11 вересня 2017 року відповідно до Акту приймання-передачі предмету лізингу вона отримала в користування автомобіль ЗАЗ Vida, № кузову/шассі НОМЕР_1 , № двигуна НОМЕР_2 , вартістю 228 950 грн.

Після отримання ОСОБА_1 автомобіля, як предмету лізингу у користування, ТОВ «Єврокар Україна» листом від 10 жовтня 2017 року № 1872 повідомило її, що договором купівлі-продажу предмету лізингу та майнових прав (відступлення права вимоги) від 01 червня 2017 року, предметом якого є договір фінансового лізингу № 2369 від 26 травня 2017 року, отриманий мною автомобіль та всі права і обов`язки за Договором перейшли від ТОВ «Єврокар Україна» до ТОВ «Лізингова компанія «АВТО СІТІ». Внаслідок чого, з часу отримання вказаного листа всі лізингові та інші платежі ОСОБА_1 повинна була сплачувати на користь ТОВ «Лізингова компанія «АВТО СІТІ». Всі інші умови Договору залишаються без змін.

В період часу з 26 травня 2017 року по 26 грудня 2017 року позивач виконала всі взяті на себе зобов`язання по оплаті лізингових платежів, передбачених Договором, що стверджується Актом від 16 січня 2018 року про прийняття/виконання послуг за договором фінансового лізингу № 2369 від 26 травня 2017 року, відповідно якого, сторони підтверджують, що відповідно до умов Договору лізингодавець надав, а лізингоодержувач отримав послуги в повному обсязі, а отриманий в користування предмет лізингу автомобіль ЗАЗ Vida, № кузову/шассі НОМЕР_1 , № двигуна НОМЕР_2 , що також зазначений у акті приймання-передачі предмету лізингу від 11 вересня 2017 року, передається лізингоодержувачу для подальшого переходу у його власність.

Так як ОСОБА_1 фактично придбала предмет лізингу та отримавши весь пакет документів на зняття з обліку автомобіля і переоформлення права власності, вона звернулася до Регіонального сервісного центру МВС з відповідною заявою. Але, у задоволенні заяви про зняття з обліку та переоформлення права власності на автомобіль ЗАЗ Vida, № кузову/шассі НОМЕР_1 , № двигуна НОМЕР_2 , їй було відмовлено на підставі того, що на даний транспортний засіб накладено арешт Дарницьким районним відділом державної виконавчої служби м. Києва від 04 грудня 2017 року по ВП №55307413.

Бакал ОСОБА_34 вважає, що вона виконала всі умови Договору та фактично набула право власності на Предмет Лізингу, що стверджується актом від 16 січня 2018 року і наступними повідомленнями відповідачів.

Так, ТОВ «Єврокар Україна» у своєму листі за № 76 від 30 січня 2018 року підтверджує факт укладання Договору, відступлення права вимоги ТОВ «Лізингова компанія «АВТО СІТІ» та відсутність будь-яких фінансових зобов`язань перед ТОВ «Єврокар Україна», не заперечує стосовно переходу права власності на предмет лізингу за Договором до ОСОБА_1 , в тому числі не заперечує про визнання за нею права власності на предмет лізингу в судовому порядку.

ТОВ «Лізингова компанія «АВТО СІТІ» у своєму листі за № 108 від 19 січня 2018 року повідомило, що 17 січня 2018 року вони звернулися до сервісного центру № 8046 м. Києва для зняття з обліку транспортного засобу легкового автомобіля ЗАЗ Vida, 2015 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , № кузову/шассі НОМЕР_1 , № двигуна НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1498см.куб., та передачі його у власність ОСОБА_1 , оскільки остання виконала всі взяті на себе фінансові зобов`язання по договору фінансового лізингу № 2369 від 26 травня 2017 року, але їм було відмовлено у прийнятті документів на перереєстрацію, оскільки на цей автомобіль накладено арешт Дарницьким районним відділом державної виконавчої служби м. Києва від 04 грудня 2017 року по ВП №55307413. Для вирішення питання по суті запропоновано звернутися до суду.

Також вважає, що сторони Договору практично виконали всі істотні умови договору, але ТОВ «Єврокар Україна», як при укладенні договору лізингу, а також в процесі розгляду цивільної справи № 694/694/17, провадження № 2/694/644/17, умисно ухилився від нотаріального посвідчення договору, а в даний час неможливо нотаріально посвідчити договір в зв`язку з накладенням на нього арешту, вважає, що договір фінансового лізингу № 2369, укладений 26 травня 2017 року між ТОВ «Єврокар Україна» (лізингодавцем) та ОСОБА_1 (лізиногоодержувачем), відповідно якого відповідач зобов`язаний був придбати, зареєструвати та передати їй в користування автомобіль ЗАЗ Vida, а вона зобов`язана була сплатити передбачені договором лізингові платежі - можна визнати дійсним.

Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 26 вересня 2018 року до участі в справі було залучено співвідповідачів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 08 лютого 2019 року позов задоволено повністю.

Визнано договір фінансового лізингу № 2369, укладений 26 травня 2017 року між ТОВ «Єврокар Україна» (лізингодавцем) та ОСОБА_1 (лізингоодержувачем), відповідно якого відповідач зобов`язаний був придбати, зареєструвати та передати ОСОБА_1 в користування автомобіль ЗАЗ Vida, а ОСОБА_1 зобов`язана була сплатити передбачені Договором лізингові платежі - дійсним.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на легковий автомобіль ЗАЗ Vida, 2015 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , № кузову/шассі НОМЕР_1 , № двигуна НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1498см.куб., який нею придбаний у ТОВ «Єврокар Україна» та ТОВ «Лізингова компанія «АВТО СІТІ» на умовах договору фінансового лізингу № 2369 від 26 травня 2017 року.

Знято арешт з легкового автомобіля ЗАЗ Vida, 2015 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , № кузову/шассі НОМЕР_1 , № двигуна НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1498 см.куб., який накладено постановою Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва від 04 грудня 2017 року по ВП №55307413.

Свій висновок суд мотивував тим, що сторони Договору фактично виконали всі істотні його умови, лізингоодержувач сплатив всі платежі, а лізингодавець передав в користування предмет лізингу та намагався переоформити право власності на автомобіль на ім`я позивача, і спір між сторонами Договору про перехід права власності на предмет лізингу відсутній, причиною неможливості переходу права власності на предмет лізингу є наявність накладеного арешту на майно лізингодавця, ТОВ «Єврокар Україна» та ТОВ «Лізингова компанія «АВТО СІТІ» не заперечують у визнанні права власності на предмет лізингу в судовому порядку. Крім того, на підставі викладеного, суд визнав за можливе визнати право власності на автомобіль ЗАЗ Vida, № кузову/шассі НОМЕР_1 , № двигуна НОМЕР_2 за позивачем ОСОБА_1 , та зняти з нього арешт.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_32 не погодившись із вказаним рішенням суду подав на нього апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 08 лютого 2019 року як незаконне та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що суд при ухваленні рішення не звернув уваги, що 11 вересня 2017 року відповідно до Акту приймання-передачі предмету лізингу позивач отримала від ТОВ «Єврокар Україна» в користування автомобіль ЗАЗ Vida, № кузову/шассі НОМЕР_1 , № двигуна НОМЕР_2 , вартістю 228 950 грн. При цьому, ТОВ «Єврокар Україна» вже уклав 01 червня 2017 року Договір про відступлення права вимоги по Договорам фінансового лізингу та більш як три місяці назад передав автомобілі ТОВ «Лізингова компанія «АВТО СІТІ». Тобто, ТОВ «Єврокар Україна» передав ОСОБА_1 автомобіль, якого у нього не могло бути і це свідчить про підробку документів.

Позивачем не надано жодної квитанції (платіжного документа), який підтверджував би сплату платежів на рахунок лізингодавця. Акт про прийняття/виконання послуг від 16 січня 2018 року не є належним підтвердженням виконання позивачем умов Договору, так як це не передбачено його умовами.

Крім того, ОСОБА_32 зазначив, що арешт на спірне майно було накладено Дарницьким районним відділом державної виконавчої служби м. Києва від 04 грудня 2017 року до підписання між ОСОБА_1 та ТОВ «Єврокар Україна» акту від 16 січня 2018 року.

Також, оскільки ОСОБА_1 не є власником автомобіля, тому не може вимагати зняття арешту з нього.

Відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від представника ОСОБА_1 - адвоката Полежаки В.Ф. останній вказав, що суд першої інстанції ухвалив рішення суду з додержанням норм матеріального і процесуального права з врахуванням всіх обставин справи, доводи апеляційної скарги ОСОБА_32 висновків суду не спростовують, а тому рішення суду підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга без задоволення.

Зазначив, що ОСОБА_1 в період часу з 26 травня 2017 року по 26 грудня 2017 року виконала всі взяті нею зобов`язання по оплаті лізингових платежів, передбачених Договором, що стверджується Актом про прийняття/виконання послуг від 17 січня 2018 року за договором фінансового лізингу № 2369 від 26 травня 2017 року, відповідно до якого сторони ( ОСОБА_1 та ТОВ «Лізингова компанія «АВТО СІТІ») підтверджують, що відповідно до умов Договору лізигодавець надав, а лізингоодержувач отримав послуги в повному обсязі, а отриманий в користування предмет лізингу автомобіль ЗАЗ Vida, № кузову/шассі НОМЕР_1 , № двигуна НОМЕР_2 , що також зазначений у акті приймання-передачі предмету лізингу від 11 вересня 2017 року, передається Лізингоодержувачу для подальшого переходу у його власність.

Про те, що на вказаний автомобіль накладено арешт, позивачці стало відомо після повного виконання нею зобов`язання та оплаті лізингових платежів, передбачених Договором та при спробі переоформити автомобіль на своє ім`я.

Крім того зазначив, що в матеріалах справи є в наявності письмові докази підтвердження оплати предмету лізингу як ТОВ «Єврокар Україна» так і ТОВ «АВТО СІТІ», тому доводи апеляційної скарги щодо неналежного дослідження доказів в частині оплати предмету лізингу є безпідставними.

Вважає, що сторони виконали всі істотні умови договору, однак ТОВ «Єврокар України» умисно ухилився від нотаріального посвідчення договору, а в даний час неможливо посвідчити договір в зв`язку з накладенням на нього арешту, тому висновок суду визнання дійсним договору фінансового лізингу № 2369, укладеного 26 травня 2017 року між ТОВ «Єврокар Україна» та ОСОБА_1 є законним та обґрунтованим.

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, Апеляційний суд Черкаської області дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, суд має сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, 26 травня 2017 року між ТОВ «Єврокар Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір фінансового лізингу № 2369 (а.с. 8-15 Т.1), відповідно до умов якого товариство повинно було придбати, зареєструвати та передати у користування ОСОБА_1 транспортний засіб - автомобіль марки ЗАЗ Vida, ОСОБА_1 зобов`язана була сплатити передбачені договором лізингові платежі.

Крім того, за договором купівлі-продажу предмету лізингу та майнових прав (відступлення права вимоги) від 01 червня 2017 року (а.с. 19-20 Т.1) ТОВ «Єврокар Україна» мало передати ТОВ «Лізингова компанія «АВТО СІТІ» право власності на транспортні засоби відповідно до додатку № 1 до цього договору, а також відступити право вимоги за лізинговими платежами у розмірі та на умовах, визначених у договорах лізингу.

Відповідно до акту приймання-передачі предмета лізинга від 11 вересня 2017 року (а.с. 17 Т. 1) ТОВ «Єврокар Україна» передало ОСОБА_1 у користування предмет лізинга автомобіль марки ЗАЗ Vida.

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (а.с. 16 Т. 1) власником спірного автомобіля ЗАЗ Vida є ТОВ «Єврокар Україна».

Актом про прийняття/виконання послуг за договором фінансового лізингу № 2369 від 16 січня 2018 року (а.с 21 Т.1) та листом № 108 від 19 січня 2018 року (а.с. 22 Т. 1) ТОВ «Лізингова компанія «АВТО СІТІ» підтвердило про виконання ОСОБА_1 усіх умов договору, здійснення нею всіх лізингових платежів та повідомило позивача про відсутність можливості зняти з обліку транспортний засіб, що був предметом лізингу, й передати його у власність позивача в зв`язку з накладеним 04 грудня 2017 року Дарницьким РВ ДВС м. Києва арештом майна ТОВ «Єврокар Україна». Аналогічного змісту лист від 30 січня 2018 року був направлений на адресу ОСОБА_1 й ТОВ «Єврокар Україна» (а.с. 23Т.1).

Постановами Дарницького РВ ДВС м. Києва від 04 грудня 2017 року в рамках зведеного виконавчого провадження ЗВП №55307413 для задоволення вимог ряду стягувачів було накладено арешт на майно та грошові кошти боржника ТОВ «Єврокар Україна». Крім того, постановою Дарницького РВ ДВС м. Києва від 16 січня 2018 року (а.с. 60-65 Т.1) було оголошено в розшук належні ТОВ «Єврокар Україна» транспортні засоби, серед яких і спірний автомобіль, що знаходиться у ОСОБА_1 .

Відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Водночас, положеннями ст. 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Відповідно до ч.2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, укладений між сторонами договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України.

Згідно зі ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Тому, оскільки предметом договору фінансового лізингу № 2369 від 26 травня 2017 року є транспортний засіб, однією з сторін договору є фізична особа - позивач ОСОБА_1 , то такий договір повинен бути укладений не лише в письмовій формі, а й нотаріально посвідчений (ст. 209 ЦК України), чого не було зроблено.

Така позиція узгоджується з правовими позиціями, викладеними в постановах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року по справі № 6-2766цс15, від 08 червня 2016 року по справі № 6-330цс16 й підстав відступати від них під час розгляду даної справи не вбачається.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним й згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України в цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Разом з тим, приписами ч. 1 ст. 216 ЦК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Отже, з огляду на зазначені норми чинного законодавства, апеляційний суд вважає укладений 26 травня 2017 року договір фінансового лізингу № 2369 нікчемним, який не створює ніяких юридичних наслідків, в тому числі й щодо переходу права власності на предмет договору фінансового лізингу спірний автомобіль.

Задовольняючи позовні вимоги щодо дійсності правочину, районний суд належним чином не дослідив та не надав правову оцінку тому факту, що оспорюваний договір юридично є нікчемним в цілому з огляду на порушення імперативних вимог щодо його обов`язкового нотаріального посвідчення. Зазначений договір є змішаним договором, який поєднує в собі, в тому числі, ознаки договору найму транспортного засобу.

Розглядаючи спір, районний суд не звернув увагу на те, що підписаний договір між сторонами через свою нікчемність повинен розглядатися з точки зору права як такий, що юридично не мав місця, не створив будь-яких правових наслідків, окрім тих, що пов`язані з його недійсністю. Нікчемний договір не може бути визнаний дійним, так як разом з усіма його умовами не створює для сторін зобов`язань, що в ньому закріплені.

В оцінці доводів апеляційний суд вважає обов`язковим дотримуватися правового висновку, сформульованого Верховним Судом України в постанові від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-1551цс16, згідно з яким було зазначено, що при розгляді спору, що випливав із договору лізингу, суди безпідставно не застосували до спірних правовідносин норму статті 799 ЦК України, яка підлягає застосуванню, не надали оцінки відсутності нотаріального посвідчення спірного договору у розумінні норми частини першої статті 220 ЦК України і таким чином неправильно застосувавши положення вищевказаних статей ухвалили помилковий висновок, який призвів до неправильного вирішення справи. Апеляційним судом не встановлено підстав відступити від зазначеного правового висновку при вирішенні справи.

Крім того, на момент розгляду справи районним судом, власником автомобіля ЗАЗ Vida, № кузову/шассі НОМЕР_1 , № двигуна НОМЕР_2 являлося ТОВ «Єврокар Україна», що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (а.с. 16 Т. 1).

Як зазначалося вище, постановами Дарницького РВ ДВС м. Києва від 04 грудня 2017 року в рамках зведеного виконавчого провадження ЗВП №55307413 для задоволення вимог ряду стягувачів було накладено арешт на майно та грошові кошти боржника ТОВ «Єврокар Україна». Крім того, постановою Дарницького РВ ДВС м. Києва від 16 січня 2018 року (а.с. 60-65 Т.1) було оголошено в розшук належні ТОВ «Єврокар Україна» транспортні засоби, серед яких і спірний автомобіль, що знаходиться у ОСОБА_1 .

Тому, задовольняючи позовні вимоги позивача та визнаючи право власності на вказаний автомобіль за ОСОБА_1 , судом першої інстанції не враховано, що таким рішенням будуть порушені інтереси багатьох інших осіб стягувачів у зведеному виконавчому провадженні ЗВП №55307413, в якому Дарницьким РВ ДВС м. Києва було накладено арешт на майно боржника ТОВ «Єврокар Україна», оскільки реалізація цього майна, в тому числі й спірного автомобіля, сприятиме реальному виконанню ухвалених на користь стягувачів судових рішень та досягнення завдань виконавчого провадження.

Згідно статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, приведені вимоги закону, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, рішення суду першої інстанції до скасування та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання договору дійсним, визнання права власності на легковий автомобіль та зняття з нього арешту.

Крім того, у відповідності ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме квитанції № 105 від 07 травня 2019 року відповідач ОСОБА_32 сплатив за подачу апеляційної скарги 4 491 грн. 45 коп. судових витрат за розгляд справи.

Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, тому суд апеляційної інстанції при вирішенні питання про розподіл судових витрат вважає, що вони підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_32 .

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд Черкаської області, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_32 задовольнити.

Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 08 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар України», Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АВТО СІТІ», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_4 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , третя особа без самостійних вимог: Дарницький районний відділ державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання договору дійсним, визнання права власності на легковий автомобіль та зняття з нього арешту скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар України», Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АВТО СІТІ», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_4 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , третя особа без самостійних вимог: Дарницький районний відділ державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання договору дійсним, визнання права власності на легковий автомобіль та зняття з нього арешту відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_32 судові витрати в розмірі 4 491 грн. 45 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови виготовлено 16 липня 2019 року.