ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2019 року

м.Суми

Справа №581/10/19

Номер провадження 22-ц/816/3299/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенко В. І. , Хвостик С. Г.

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

у присутності представника позивача ОСОБА_1 адвоката Маківського Віктора Олексійовича,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 27 березня 2019 року в складі судді Бутенка Д.В. ухваленого в сел. Липова Долина, повний текст якого складений 27 березня 2019 року,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Липоводолинської районної державної нотаріальної контори про визнання відмови у вчиненні нотаріальних дій незаконною, зобов`язання вчинити дію,

в с т а н о в и в :

04 січня 2019 року ОСОБА_1 звернулась з вказаним позовом до Липоводолинської районної державної нотаріальної контори.

Позовні вимоги мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Шафранне Сімферопольського району АРК померла її сестра ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 3,46 га, розташовану на території Калінінської сільської ради Липоводолинського району Сумської області. Позивачу, як спадкоємцю другої черги за законом, у судовому порядку визначено додатковий строк для прийняття спадщини після смерті сестри. Після набранням законної сили рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 21 квітня 2017 року про визначення ОСОБА_1 додаткового строку для прийняття спадщини після смерті сестри, вона подала до Липоводолинської районної державної нотаріальної контори заяву від 19 липня 2017 року про прийняття спадщини, на підставі якої заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_3 за № 140/2017. Однак жодних дій по видачі свідоцтва про право на спадщину державним нотаріусом не вживалися, а 01 листопада 2018 року вона отримала постанову державного нотаріуса Липоводолинської держнотконтори про відмову у вчиненні нотаріальної дії з посиланням на неможливість встановити факт прийняття чи неприйняття спадщини спадкоємцем першої черги за законом ОСОБА_4 (рідним сином спадкодавця), який проживає на тимчасово окупованій території в Автономній Республіці Крим, та відсутність від вказаної особи заяви про відмову від спадщини.

Вважала, що такі дії державного нотаріуса грубо порушують її право на реалізацію своїх спадкових прав, не відповідають змісту матеріалів спадкової справи, ґрунтуються на домислах та припущеннях та абсолютно ігнорують положення діючого законодавства.

Просила постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 01 листопада 2018 року №1276/02-31 скасувати, як протиправну та таку, що суперечить положенням діючого законодавству, та зобов`язати відповідача видати на її ім`я свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказану земельну ділянку.

Рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 27 березня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з рішенням місцевого суду, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. Посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Вважає, що відмовляючи їй у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус дійшов помилкового висновку з яким безпідставно погодився і суд першої інстанції, про те, що спадкоємець першої черги померлої ОСОБА_3 син ОСОБА_5 прийняв спадщину, як спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, оскільки не відмовився від її прийняття у встановлений законом строк. Доводить, що ОСОБА_5 на час смерті матері з нею не проживав і з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався, а тому вважається таким, що спадщину не прийняв.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив скасувати рішення суду першої інстанції, задовольнити позовні вимоги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі і додатково поданими доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідно до запису акта про народження № 105, батьками ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с. 54).

Згідно з записом акта про народження № 371, батьками ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зазначені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с. 59).

19 листопада 1963 року ОСОБА_10 зареєструвала шлюб із ОСОБА_11 , після реєстрації шлюбу обрала прізвище чоловіка « ОСОБА_12 » (а.с. 55).

24 лютого 1995 року ОСОБА_13 зареєструвала шлюб із ОСОБА_14 , після укладення шлюбу їй присвоєно прізвище чоловіка « ОСОБА_15 » (а.с. 56).

Таким чином, місцевим судом було встановлено, що позивач є рідною сестрою ОСОБА_3

Відповідно до державного акта про право власності на земельну ділянку Серія НОМЕР_1 від 22 травня 2009 року, ОСОБА_16 , на підставі розпорядження голови Липоводолинської районної державної адміністрації №87 від 25 лютого 2009 року, належить земельна ділянка площею 3,4679 га, яка розташована на території Калінінської сільської ради та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.11).

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у віці 76 років, в с. Шафранне Сімферопольського району Автономної Республіки Крим (а.с. 13, 44).

Рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 21 квітня 2017 року встановлено факт смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на території тимчасово окупованої території України: місце смерті с. Шафранне Сімферопольського району Автономної Республіки Крим. Визначено ОСОБА_1 додатковий, тривалістю два місяці, строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.45-46).

Згідно з листом-повідомлення державного нотаріуса Липоводолинської районної державної нотаріальної контори Мельника В.О. від 19 липня 2017 року, за заявою ОСОБА_1 про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , 19 липня 2017 року в зазначеній нотаріальній конторі заведена спадкова справа № 140/2017 (а.с. 16, 38, 49).

08 лютого 2018 року ОСОБА_1 повторно звернулась до Липоводолинської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка зареєстрована по книзі обліку спадкових справ за №59 та приєднана до спадкової справи №140/2017 (а.с. 40).

Згідно з довідкою Московської сільської ради Липоводолинського району Сумської області від 30 жовтня 2018 року № 768-02-34, ОСОБА_2 проживала в с. Перемога Московської сільської ради Липоводолинського району Сумської області разом із матір`ю ОСОБА_17 та сином ОСОБА_4 до 14 листопада 1972 року (а.с. 63).

01 листопада 2018 року державним нотаріусом Липоводолинської районної державної нотаріальної контори Мельником В.О. винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії №1276/02-31, а саме: про відмову ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку після смерті її сестри ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Постанова нотаріуса мотивована тим, що ОСОБА_1 відповідно до статі 1262 Цивільного кодексу України є спадкоємцем другої черги, а син спадкодавця ОСОБА_5 відповідно до статі 1261 Цивільного кодексу України є спадкоємцем першої черги, який відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину, так як в порядку передбаченому ст. 1273 Цивільного кодексу України не відмовився від прийняття спадщини (а.с. 17).

З паспорту громадянина України ОСОБА_18 вбачається, що він із 1989 року зареєстрований у будинку по АДРЕСА_1 (а.с.51-52).

Відмовляючи в задоволенні позову , суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з не підтвердженням позивачем та встановивши неможливість отримання в порядку витребування інформації державним нотаріусом відомостей про постійне і точне місце проживання спадкодавця, відомостей про склад сім`ї спадкодавця на території АРК станом на день відкриття спадщини, про вжиття чи невжиття спадкоємцем першої черги офіційних дій по прийняттю спадщини чи відмови від неї у встановленому національним законодавством України порядку, а також складання чи не складання на території АРК до її окупації Російською Федерацією спадкодавцем заповіту, відсутні підстави для визнання незаконною оскаржуваної постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

За наявності спадкоємця першої черги за законом, який фактичним проживанням зі спадкодавцем на день смерті прийняв спадщину після її смерті, зобов`язання вчинити нотаріальну дію щодо видачі свідоцтво про право на спадщину за законом спадкоємцю другої черги є порушенням принципу черговості спадкування за законом і призведе до істотного порушення прав спадкоємця першої черги спадкування за законом.

Колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при винесенні оскаржуваної постанови державний нотаріус Липоводолинської райдержнотконтори ОСОБА_19 діяв у відповідності з вимогами Закону України «Про нотаріат», в його діях не виявлено нотаріальних помилок, помилкового тлумачення чинного нотаріально-спадкового законодавства, що підтверджується зібраними у даній справі доказами.

З такими висновками колегія суддів повністю погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з положеннями ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. В особливих випадках місце відкриття спадщини встановлюється законом.

У статті 1261 ЦК України зазначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно з п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя визнана тимчасово окупованою територією, на території якої органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

У зв`язку із цим, статтею 9-1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» передбачено, що у разі, якщо останнім місцем проживання спадкодавця є населений пункт, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна або вимоги кредиторів.

Оскільки судом встановлено, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і останнім її місцем проживання був населений пункт на території Автономної республіки Крим, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, тому за заявою її спадкоємця другої черги державним нотаріусом Липоводолинської районної державної нотаріальної контори було відкрито спадкову справу.

З копії свідоцтва про смерть ОСОБА_3 вбачається, що померла вона в с.Шафранне Сімферопольського району Автономної Республіки Крим Україна. В той же час відомості про зареєстроване місце її проживання на час її смерті та склад її сім`ї, а отже і спадкоємців які, в порядку передбаченому ст.1268 ЦК України є такими, що прийняли спадщину, в матеріалах справи відсутні. Відомості про останнє відоме місце проживання померлої ОСОБА_3 - АДРЕСА_2 Крим АДРЕСА_1 вказані у Державному акті про право власності на земельну ділянку, виданому їй 22 травня 2009 року і вони повністю співпадають із відомостями про місце проживання спадкоємця першої черги померлої її сина ОСОБА_18 , зазначені в його паспорті громадянина України.

Доводи апеляційної скарги про неприйняття ОСОБА_4 спадщини після смерті матері та виникнення у зв`язку з цим у позивача права на спадкування не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України він є таким, що прийняв спадщину. Доказів на спростування цієї обставини позивачем надано не було. Відомості про те, що він в порядку передбаченому законом, протягом строку встановленого ст.1270 ЦК України відмовився від прийняття спадщини в матеріалах справи відсутні.

Надані позивачем заяви виконані від імені сина померлої від 22 березня 2017 року та від 10 червня 2018 року, про відмову від частини спадщини після смерті ОСОБА_20 на користь ОСОБА_1 , а саме земельного паю, який знаходиться на території Калінінської сільської ради (а.с.50, 60), не може вважатися належним доказом, оскільки ст.ст. 1268, 1270 ЦК України визначений інший порядок такої відмови.

Також пунктом 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 № 296/5 визначено, що право на спадкування здійснюється спадкоємцями шляхом прийняття спадщини або її неприйняття.

Заяви про прийняття спадщини або відмову від її прийняття подаються спадкоємцем особисто нотаріусу за місцем відкриття спадщини у письмовій формі.

Якщо спадкоємець особисто прибув до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, нотаріальне засвідчення справжності його підпису на таких заявах не вимагається. У цьому випадку нотаріус встановлює особу заявника, про що на заяві робиться відповідна службова відмітка. Ця відмітка скріплюється підписом нотаріуса.

Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини.

Не допускається приймати заяви про прийняття спадщини, про відмову від неї або заяви про їх відкликання, складені від імені спадкоємців їх представниками, що діють на підставі довіреностей.

Заява про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття підлягає реєстрації у Книзі обліку і реєстрації спадкових справ у день надходження. У разі надходження такого документа поштою він підлягає також реєстрації у Журналі реєстрації вхідних документів.

Заяви про відмову від спадщини від імені ОСОБА_18 датовані ним 22 березня 2017 року та 10 червня 2018 року надані ним поза межами встановленого законом шестимісячного строку для відмови від прийняття спадщини, не містять нотаріального засвідчення справжності його підпису, відмітки про реєстрацію нотаріусом не містять.

З урахуванням зазначеного вище, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, в результаті чого було ухвалено законне й обґрунтовані рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, тому підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не містять обставин, які були б підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення суду.

За таких обставин, рішення суду на підставі ст. 375 ЦПК України слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 27 березня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 27 червня 2019 року.

Головуючий О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

С. Г. Хвостик