Провадження № 2-п/522/146/19
УХВАЛА

17 липня 2019 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: судді - Бондар В.Я.,

за участю секретаря судового засідання - Грищук В.О.,

розглянувши у судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся ОСОБА_1 з заявою, якою просив суд скасувати заочне рішення від 27.05.2014 року по справі №522/21058/13-ц та призначити справу до судового розгляду.

В обґрунтування заяви вказано, що повне заочне рішення заявник отримав 05.02.2019 року. Вказує, що з нього було помилково стягнуто по 150 000 доларів США по одній розписці, яку він надавав 2 рази. ОСОБА_2 300 000 дол. США навіть не мав. Вказує, що судових повісток відповідач не отримував, про розгляд справи не знав.

Ухвалою суду від 03.07.2019 року заява ОСОБА_1 призначена до розгляду в судовому засіданні на 17.07.2019 року.

До суду 15.07.2019 року надійшов відзив на заяву про перегляд заочного рішення, згідно якого представник позивача - адвокат Боброва В.М. вказує, що ОСОБА_1 ознайомився з матеріалами виконавчого провадження ще 07.05.2018 року. Також ОСОБА_1 15.02.2019 року звернувся до Одеського апеляційного суду зі скаргою на ухвалу суду від 04.06.2015 року про тимчасове обмеження у праві виїзді. Розписка надана позивачем щодо повернення 5000 дол. США стосується інших боргових зобов`язань за іншою розпискою, тому не стосується предмета доказування в даній справі.

У судовому засіданні представник заявника - ОСОБА_3 підтримала заяву, просила скасувати заочне рішення суду.

Представник позивача ОСОБА_4 заперечувала проти скасування заочного рішення суду.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, законодавець для скасування заочного рішення суду передбачає сукупність умов, а саме неявка в судове засідання з поважних причин та істотне значення доказів для вирішення справи.

Судом встановлено, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27.05.2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 26.01.2010 року у розмірі 150 000 дол. США та три відсотки річних у розмірі 11 020,48 дол. США. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 03.07.2011 року у розмірі 150 000 дол. США та три відсотки річних у розмірі 4 635,52 дол. США.

При розгляді цивільної справи, суд звернувся до Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області задля встановлення місця реєстрації ОСОБА_1 , згідно відповіді на час розгляду справи відповідач був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.13).

Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України (в редакції чинній на час розгляду справи) судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

З рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (т.1 а.с.17) вбачається, що ОСОБА_1 отримав ухвалу про відкриття провадження, про що свідчить підпис відповідача з зазначення прізвища та ініціалів.

Також ОСОБА_1 отримував судову повістку про виклик до суду (а.с.25).

Також ОСОБА_1 06.07.2015 року отримав ухвалу суду від 04.06.2015 року про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі території України ОСОБА_1 , про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (т.1 а.с.144).

Представник відповідача ОСОБА_5 03.08.2016 року знайомилися з матеріалами цивільної справи (т.1 а.с.186).

Також представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 знайомилися з матеріалами справи 17.10.2017 року (а.с.201).

Інший представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 знайомився з матеріалами справи 30.07.2018 року (т.1 а.с.203).

Представник відповідача ОСОБА_3 копію заочного рішення та ухвали від 04.06.2015 року отримав 05.02.2019 року.

ОСОБА_1 ознайомлювався з матеріалами виконавчого провадження з приводу виконання заочного рішення, 07.05.2018 року, що підтверджується його розписко на заяві.

Таким чином, відповідач ще в 2013 році знав про існування судового провадження, проте в судові засідання не з`являвся, заяву про перегляд заочного рішення подав до суду лише 15.02.2019 року.

Суд враховує, що заявником не додано доказів, якими він обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача та які мають мати істотне значення для правильного вирішення спору для можливості скасування заочного рішення відповідно до вимог ст. 288 ЦПК України.

Повернення 5000 дол. США (а.с.9) не свідчить про їх повернення за борговими зобов`язаннями, про які йдеться в рішенні суду. Розписки за якою було повернуто 5 000 дол. США не вказано.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, про відсутність обох вимог для проведення перегляду заочного рішення суду.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини - справа "Желтяков проти України" (п.42-43) Європейський суд з прав людини наголосив, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (див. рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП],№28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Відповідно до ч. 3 ст. 287 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду в загальному порядку.

На підставі вищевикладеного, зважаючи на те, що заявник повідомлявся належним чином про розгляд справи, докази, які б мали істотне значення для вирішення спору суду не надано, з врахуванням практики Європейського суду з прав людини щодо остаточності рішення суду, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення, а значить заява підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76, 89, 258-260, 287, 288 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики - залишити без задоволення.

Роз`яснити заявнику, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали суду складено 22.07.2019 року.

Суддя: В.Я.Бондар