ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 682/1337/16-ц
Провадження № 22-ц/4820/887/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя - доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.

секретар судового засідання Медведчук Н.Д.

за участю представника апелянта Москалюк С.А .

розглянув в спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні цивільну справу №682/1337/16-ц за апеляційною скаргою АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на рішення Славутського міськрайонного суду від 18 лютого 2019 року (суддя Зеленська В.І., повне судове рішення складено 26 лютого 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про захист прав споживачів.

Заслухавши доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_2 вказував, що 12 серпня 2008 року між ним та ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК» був укладений кредитний договір №HMS0GA00003169, за умовами якого Банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти на строк з 12.08.2008 року по 12.08.2028 року у розмірі 72190,23 доларів США. Для забезпечення кредитного договору були укладені іпотечні договори, відповідно до яких в іпотеку передана квартира площею 51,40 кв.м., що по АДРЕСА_1 . Крім того, між Банком та ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 були укладені договори поруки. На думку позивача, у графіку погашення кредиту невірно розписані суми платежів, що повинні щомісяця спрямовуватися для погашення заборгованості. Позивач зазначав, що у момент укладення спірного договору Банком не було дотримано обов`язкових вимог, передбачених Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. ОСОБА_2 посилався на те, що вільного волевиявлення на укладення кредитного договору на тих умовах, що були приховані в Додатку №2 до Договору в нього не було. Посилаючись на Закон України «Про захист прав споживачів» позивач просив визнати недійсним з моменту укладення кредитний договір №HMS0GA00003169 від 12 серпня 2008 року, що укладений між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 ; визнати недійсним з моменту укладення Додатку № 2 - «Графік погашення кредиту» до кредитного договору №HMS0GA00003169 від 12 серпня 2008 року, що укладений між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 ; визнати недійсним з моменту укладення іпотечний договір №5184 від 12 серпня 2008 року, що укладений між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 .

Ухвалою Славутського міськрайонного суду від 18 серпня 2016 року по справі призначено судову економічну експертизу, проведення якої доручено експертам Хмельницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. Провадження по справі зупинено до отримання висновку експерта.

Ухвалою Славутського міськрайонного суду від 26 січня 2017 року відновлено провадження по зазначеній справі.

Ухвалою Славутського міськрайонного суду від 15 травня 2017 року призначено по справі додаткову судову економічну експертизу, проведення якої доручено експертам Хмельницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. Провадження по справі зупинено до отримання висновку експерта.

Ухвалою Славутського міськрайонного суду від 06 квітня 2018 року поновлено провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до АТ КБ «ПРИВАТБАНК», треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про захист прав споживачів.

30 серпня 2018 року ОСОБА_2 подав до суду заяву про зміну підстав позову, в обґрунтування якої вказував, що в результаті судово-економічної експертизи встановлено, що розрахований Банком розмір щомісячного ануїтентного платежу не відповідає розміру, зазначеному у кредитному договорі, різниця в сторону завищення складає 12,2 долари США, а реальна процентна ставка становить 23,4 % річних, а не 15% річних, як визначено у договорі. Таким чином, за весь період повернення боргу сума, що перевищує встановлений договором розмір погашення кредиту, складає 2928 доларів США. Таким чином, відповідач умисно приховав реальні дані про вартість кредиту вцілому. Позивач зазначав, що оспорюваний кредитний договір укладений ним під впливом обману, без вільного його волевиявлення на укладення договору на умовах, що були приховані від відповідача. Тому ОСОБА_2 просив суд визнати недійсним з моменту укладення кредитний договір №HMS0GA00003169 від 12 серпня 2008 року, що укладений між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 ; визнати недійсним з моменту укладення Додатку №2 - «графік погашення кредиту» до кредитного договору №HMS0GA00003169 від 12 серпня 2008 року, що укладений між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 ; визнати недійсним з моменту укладення іпотечний договір №5184 від 12 серпня 2008 року, що укладений між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 .

Ухвалою Славутського міськрайонного суду від 28 листопада 2018 року по справі призначено додаткову судову економічну експертизу, проведення якої доручено експерту Хмельницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Гуриній Н.М. Провадження по справі зупинено до отримання висновку експерта.

Ухвалою Славутського міськрайонного суду від 02 січня 2019 року поновлено провадження у справі.

Рішенням Славутського міськрайонного суду від 18 лютого 2019 року позов задоволено частково. Визнано недійсним положення кредитного договору №HMS0GA00003169 від 12 серпня 2008 року, укладеного між Закритим акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" та ОСОБА_2 , в частині встановлення винагороди Приватбанку за надання фінансового інструменту в розмірі 3,00 % від суми виданого кредиту в момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00 % від суми виданого кредиту щомісяця в Період сплати, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 4,08% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 7.2 даного Договору.

Додатковим рішенням Славутського міськрайонного суду від 05 квітня 2019 року вирішено питання про судові витрати.

Додатковим рішенням Славутського міськрайонного суду від 05 червня 2019 року визнано недійним положення додатку № 2 "Графік погашення кредиту" до кредитного договору № HMS0GA00003169 від 12 серпня 2008 року, укладеного між Закритим акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" та ОСОБА_2 в частині визначення до сплати щомісячної суми погашення винагороди за резервування ресурсів.

Визнано недійсним положення п.33.2 Договору іпотеки квартири від 12 серпня 2008 року, укладеного між Закритим акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" та ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з метою забезпечення виконання кредитного зобов`язання за кредитним договором № HMS0GA00003169 від 12 серпня 2008 року, в частині забезпечення іпотекою зобов`язання іпотекодавця по сплаті винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 3,00 % від суми виданого кредиту в момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00 % від суми виданого кредиту щомісяця в Період сплати, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 4,08% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 7.2 даного Договору.

Не погоджуючись із рішенням суду від 18 лютого 2019 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» оскаржило його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначає, що ним було виконано усі зобов`язання за кредитним договором, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору і позивач своїм підписом підтвердив факт надання йому повної інформації про умови кредитування в Банку. Апелянт вказує, що інформація, яка вказана в ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» була надана позивачу, що підтверджується додатком №1 до кредитного договору, крім того, за ненадання вказаної інформації настає відповідальність банку, що передбачена ст.ст. 15, 23 вказано вище Закону і не може тягнути за собою визнання недійсним кредитного договору. На переконання Банку, позивачем був пропущений строк позовної давності для подання позову про визнання недійсними умови кредитного договору, а тому апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким в задоволені позову відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 погоджується із рішенням суду першої інстанції, вважає його законним та обґрунтованим. Позивач вказує, що Банком не було надано йому повної та достовірної інформації про умови спірного договору, тобто відповідачем не було дотримано обов`язкових вимог, передбачених Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Як зазначає позивач, відсутність відповідних знань і було причиною того, що після укладення кредитного договору він не зміг довідатись про порушення його права Банком. Тому, ОСОБА_2 просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник апелянта підтримав апеляційну скаргу з підстав у ній наведених.

Позивач та треті особи до суду не з`явилися, хоча про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Рішення суду оскаржується в частині задоволення позовних вимог, тому в іншій частині рішення суду апеляційним судом не переглядається.

Колегія суддів, заслухавши представника апелянта та суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміну у витратах, зокрема щодо сплати винагороди за резервування ресурсів є несправедливими, а тому наявні законні підстави для визнання такого положення недійсним.

Проте, з таким висновком суду апеляційний суд не погоджується.

Згідно із положеннями статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 12 серпня 2008 року між ЗАТ КБ "ПРИВАТБАНК" (правонаступник АТ КБ «ПРИВАТБАНК») та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № HMS0GA00003169 (надалі Кредитний договір), за умовами якого Банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування на рахунок, зазначений в п.8.1 цього договору. Строк, вид кредиту, відсотків, винагород, розмір щомісячного платежу, період сплати, порядок погашення заборгованості за цим договором, зазначені у розділі 8 Договору (а.с.3-8).

Згідно з п. 8.1 Кредитного договору Банк надав ОСОБА_2 кредитні кошти на строк з 12 серпня 2008 року по 12 серпня 2028 року включно у вигляді непоновлювальної лінії у розмірі 72190,23 доларів США на наступні цілі: у розмірі 59057,63 доларів США на споживчі цілі з них: 56700,00 доларів США на споживчі цілі шляхом: видачі готівки через касу, а також у розмірі 1701,00 доларів США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 359,97 доларів США для сплати страхового платежу страхування майна за договором страхування майна на перший рік дії кредиту, 296,66 доларів США для сплати особистого страхування за договором особистого страхування на перший рік дії кредиту, а також у розмірі 13132,60 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту щомісяця в Період сплати, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 4,08% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.7.2 даного Договору.

12 серпня 2008 року ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які є майновими поручителями позичальника ОСОБА_2 (договори поруки № HMS0GA00003169/1, HMS0GA00003169/2, HMS0GA00003169/3, HMS0GA00003169/4) та ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» уклали договір іпотеки квартири, предметом якого є двохкімнатна квартира загальною площею 51,4 кв.м., в т.ч. житлова площа - 30,5 кв.м. по АДРЕСА_1 . (а.с.9-15).

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені також і Законом України «Про захист прав споживачів».

За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»(у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Згідно з абзацом другим частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь - які збори, відсотки, комісії, платежі тощо, за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь - яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Як вбачається із Кредитного договору (п. 8.1.) передбачено сплату винагороди за надання фінансового інструменту щомісяця у період сплати у розмірі 3,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту та винагорода за резервування ресурсів у розмірі 4,08% річних від суми зарезервованих ресурсів.

Відповідно до ч. ч. 1-5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - і третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Надання грошових коштів за укладеним Кредитним договором відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника.

Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником.

Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.

Відповідно до статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції з урахуванням правових позицій, висновлених Верховним Судом України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов обґрунтованого висновку про те, що умови пункту 8.1 Кредитного договору в частині сплати винагороди за надання фінансового інструменту щомісяця у період сплати у розмірі 3,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту та винагорода за резервування ресурсів у розмірі 4,08% річних від суми зарезервованих ресурсів є несправедливими, які суперечать положенням ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору), тому відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», вказані умови договору є недійсними з моменту укладення Кредитного договору.

Разом з тим, згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності за вимогами про визнання недійсним правочину починається за загальними правилами, визначеними у частині першій статті 261 ЦК України, тобто від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про вчинення цього правочину.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України №6-75цс15 від 03 лютого 2016 року.

З матеріалів справи вбачається, що 12 серпня 2008 року сторони уклали кредитний договір № HMS0GA00003169 (т. 1 а.с. 3-8).

26 травня 2016 року ОСОБА_2 подав до суду даний позов (т. 1 а.с. 1-2).

16 жовтня 2018 року (т. 2 а.с. 39-40) представником АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подано до суду першої інстанції заяву про застосування строків позовної давності щодо позовних вимог ОСОБА_2 .

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Пунктом 11 постанови Пленуму ВСУ №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

З огляду на вищевикладене, судова колегія вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_2 щодо визнання недійсним кредитного договору слід відмовити з підстав спливу строку позовної давності.

А тому доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права є такими, що заслуговують на увагу.

З урахуванням роз`яснень, що викладені в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» у зв`язку із скасуванням рішення у справі втрачають силу ухвалені Славутським міськрайонним судом додаткові рішення від 05 квітня 2019 року та від 05 червня 2019 року.

Згідно ч.13 ст. 141 України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом з підстав, які передбачені Законом України «Про захист прав споживачів», а тому як споживач фінансових послуг він є звільненим від сплати судового збору відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Отже, відповідно до вимог ч. ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України АТ КБ«ПРИВАТБАНК» слід компенсувати сплачені ним судовий збір в сумі 1057, 20 грн. за подання апеляційної скарги за рахунок держави в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити.

Рішення Славутського міськрайонного суду від 18 лютого 2019 року в частині задоволення позову скасувати та постановити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 .

В решті рішення Славутського міськрайонного суду від 18 лютого 2019 року залишити без змін.

Судові витрати в сумі 1057 (одна тисяча п`ятдесят сім) грн. 20 коп. компенсувати АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д) в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 липня 2019 року.

Судді (підпис) А.П. Корніюк

(підпис) І.В. П`єнта

(підпис) О.І.Талалай

Згідно з оригіналом

Суддя А.П. Корніюк