Постанова

Іменем України

26 червня 2019 року

м. Київ

справа № 755/307/18

провадження № 61-39314св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Ігнатенка В. М.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Махова Діана Анатоліївна, Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 26 лютого 2018 року у складі головуючого-судді Савлук Т. В. та постанову Апеляційного суду міста Києва від 22 травня 2018 року у складі колегії суддів: Рубан С. М., Желепа О. В., Іванченко М. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії та рішення головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Махової Д. А.

Скарга мотивована тим, що головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Маховою Д. А. під час виконання виконавчого провадження № 55059182 про стягнення з нього на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») заборгованості за кредитним договором в розмірі 11 551 534 грн 93 коп. та 25 000 грн третейського збору, 27 грудня 2017 року винесено постанову про опис та арешт належної йому двокімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Посилаючись на протиправність дій головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Махової Д. А. щодо винесення постанови про опис та арешт майна боржника, оскільки його права не були забезпечені шляхом його участі або участі його представника, він не надавав згоди на проникнення до свого житла, а матеріали виконавчого провадження не містять відомостей щодо наявності рішення суду про примусове проникнення до нерухомого майна боржника, крім того, державним виконавцем порушено вимоги Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про іпотеку» щодо черговості опису майна боржника та опису і арешту переданого в іпотеку нерухомого майна за відсутності згоди іпотекодержателя на звернення стягнення на таке майно. ОСОБА_1 просив визнати дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Махової Д. А. у виконавчому провадженні № 550059182 щодо проникнення 27 грудня 2017 року до квартири АДРЕСА_1 неправомірними, визнати неправомірною та скасувати постанову про опис та арешт майна боржника від 27 грудня 2017 року.

У лютому 2018 року представник ОСОБА_1 доповнив підстави скарги та зазначив про те, що за наявності постанови державного виконавця від 21 листопада 2017 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, винесеною на підставі заяви стягувача ПАТ «Укрсоцбанк», виконавчі заходи із звернення стягнення на будь-яке інше майно боржника не можуть застосовуватися.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 26 лютого 2018 року у задоволенні скарги відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що державний виконавець діяв у межах наданих йому повноважень та у спосіб, передбачений Законом України «Про виконавче провадження».

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 22 травня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишено без задоволення, ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 26 лютого 2018 року залишено без змін.

Залишаючи ухвалу суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані ними докази, унаслідок чого постановив законну і обґрунтовану ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У липні 2018 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалені у справі судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення скарги.

Касаційна скарга мотивована тим, що неправильно застосувавши вимоги Закону України «Про виконавче провадження», суди дійшли хибного висновку про відсутність у боржника коштів в достатньому розмірі для задоволення вимог стягувача та наявність підстав для опису та арешту нерухомого майна, а також про право державного виконавця визначати у виконавчому провадженні черговість стягнення майна боржника. Судами не надано належної оцінку тому факту, що проникнення державного виконавця до квартири боржника відбулося без згоди боржника та за відсутності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до вказаної квартири, а також тому, що виконавчі заходи щодо звернення стягнення на квартиру, у якій боржник проживає, були розпочаті у виконавчому провадженні без дотримання порядку черговості стягнення майна боржника, що відповідно перешкоджає здійсненню державним виконавцем опису та арешту квартири, у якій проживає боржник. Крім того, поза увагою судів залишилося те, що виконавчі заходи щодо звернення стягнення на квартиру боржника, яка є предметом іпотеки, були розпочаті у виконавчому провадженні без згоди іпотекодержателя.

Ухвалою Верховного Суду від 08 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та надано строк для надання відзиву.

Відзивів на касаційну скаргу не надходило.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Фактичні обставини справи

Встановлено, що 04 листопада 2017 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Маховою Д. А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 550059182 по примусовому виконанню виконавчого листа-дубліката № 755/31824/14, виданого 24 лютого 2017 року Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості по кредитному договору від 08 липня 2008 року № 10-29/7830 в розмірі 10 784 789,26 грн, заборгованості за кредитним договором від 08 липня 2008 року № 10-29/7804 в розмірі 766 745,67 грн та 25 000 грн третейського збору.

06 листопада 2017 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Маховою Д. А., у межах виконавчого провадження № 550059182 винесено постанову про арешт майна боржника, відповідно до якої з метою забезпечення виконання рішення суду накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 .

Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, ОСОБА_1 передав, а Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБСР «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», отримав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 на підставі іпотечного договору від 09 квітня 2008 року № 1992.

21 листопада 2017 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Маховою Д. А., у межах виконавчого провадження № 550059182, на підставі письмової заяви стягувача, винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, відповідно до якої станом на 21 листопада 2017 року боржником рішення суду в добровільному порядку не виконано, а згідно відповіді Державної фіскальної служби від 06 листопада 2017 року № ОСОБА_1 отримує доходи в Національному університеті фізичного виховання і спорту України.

23 листопада 2017 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Маховою Д. А., у межах виконавчого провадження № 550059182, винесено постанову про арешт коштів боржника.

01 грудня 2017 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Маховою Д. А., у межах виконавчого провадження № 550059182, винесено постанову про розшук майна боржника.

27 грудня 2017 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Маховою Д. А., у межах виконавчого провадження № 550059182, винесено постанову про опис та арешт майна боржника, згідно якої описано та накладено арешт на належну на праві власності ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 , встановлено обмеження прав користування та призначено відповідальним зберігачем ОСОБА_3 .

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 451 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції та постанова апеляційного суду відповідають з огляду на наступне.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Статтею 19 Конституції України закріплено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

За змістом частини першої, абзацу 1 частини другої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені цим Законом заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Встановивши, що державний виконавець діяв відповідно та у межах повноважень, визначених Законом України «Про виконавче провадження», суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення скарги, визнання дій головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Махової Д. А. неправомірними, визнання неправомірною та скасування постанови про арешт та опис майна боржника, оскільки опис та арешт належної на праві власності ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 , проведено у присутності двох понятих, яким було роз`яснено їхні права і обов`язки, інформацію про власника майна отримано з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, крім того при описі та арешті майна був присутній ОСОБА_4 , який з його слів орендує вказану квартиру та яким надано безперешкодний доступ до майна боржника, що свідчить про відсутність примусового проникнення до квартири. Оскаржуваною постановою державного виконавця здійснено опис та арешт майна боржника, яке передано в іпотеку банку, проте не здійснюється стягнення такого майна без отримання відповідної заяви та згоди іпотекодержателя, жодних дій щодо реалізації арештованого майна державним виконавцем не здійснювалося, оскільки первинним іпотекодержателем квартири АДРЕСА_1 є ПАТ «Укрсоцбанк».

Такі висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судами правильно застосовані.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 , поданої представником ОСОБА_2 , у їх сукупності зводяться до переоцінки доказів у справі, що виходить за встановлені статтею 400 ЦПК України межі розгляду справи судом касаційної інстанції та до невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин. Такі доводи оцінені судом першої інстанції, були предметом перегляду судом апеляційної інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 26 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 22 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
В. С. Жданова
В. М. Ігнатенка