ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

31 липня 2019 року

м. Харків

справа № 638/3070/17

провадження № 22-ц/818/1472/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря Огар І.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - представника ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2018 року в складі судді Грищенко І.О.,

у с т а н о в и в:

В лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_2 та просила: встановити юридичний факт її постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу на протязі не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини; надати їй право спадкування після ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із спадкоємицею другої черги за законом ОСОБА_2 .

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_4 на праві власності належала квартира АДРЕСА_2 . ОСОБА_4 був самотній та проживав за вказаною адресою один. З 1997 року вона та ОСОБА_4 стали проживати разом в належній йому квартирі як чоловік та жінка, вели спільний побут, мали спільний бюджет, дбали один про одного та вважали себе сім`єю. З роками стан здоров`я ОСОБА_4 погіршувався, він переніс три інфаркти. Вона дбала про ОСОБА_4 , піклувалась про його здоров`я, доглядала за ним під час його перебування в лікарні. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Вона поховала померлого та залишилась проживати в належній йому квартирі. Вважає себе спадкоємицею четвертої черги, як особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю майже 20 років. Згідно з частиною другою статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Вважає, що оскільки опікувалась ОСОБА_4 має право на спадкування разом із спадкоємицею другої черги за законом ОСОБА_2

ОСОБА_2 позов не визнала, в його задоволенні просила відмовити. Зазначала, що позивач та її брат почали проживати разом лише з 2012 року. ОСОБА_1 дійсно надавала допомогу її брату та була його співмешканкою, однак вони не були однією сім`єю, їх відносини не можна вважати сімейними.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2018 року позов задоволено частково. Встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу - ОСОБА_1 з ОСОБА_4 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , на протязі не менш п`яти років до часу відкриття спадщини. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач надала належні та достатні докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживали однією сім`єю, як чоловік та дружина, на протязі не менш п`яти років до часу відкриття спадщини. Позовна вимога про надання ОСОБА_1 права спадкування разом із спадкоємцем другої черги задоволенню не підлягає, оскільки право позивача на даний час не порушено, а тому не підлягає захисту в судовому порядку.

В січні 2019 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на підстави, передбачені статтею 376 ЦПК України, просить рішення суду першої інстанції в частині відмови надання права спадкування разом із спадкоємцем другої черги скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовної вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що згідно з частиною другою статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. На підтвердження даних обставин вона надала належні докази, які залишись поза увагою суду.

21 березня 2019 року ОСОБА_3 представник ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позов є недоведеним, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вимог щодо факту постійного проживання зі спадкодавцем та права на зміну черговості спадкування.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 , виданим 15 листопада 2016 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 16704.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_2 .

На запит суду першої інстанції Десята Харківська державна нотаріальна контора повідомила, що після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведена спадкова справа. 02 грудня 2016 року заяву про прийняття спадщини подала ОСОБА_1 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 Заяв від інших спадкоємців не надходило. Свідоцтва про право на спадщину не видавались.

У листі Десятої Харківської державної нотаріальної контори від 02 грудня 2016 року на ім`я ОСОБА_1 останній роз`яснено про неможливість видачі їй Свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю документу, що підтверджує родинний зв`язок з ОСОБА_4 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За змістом частин першої, другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Частиною другою статті 3 СК України встановлено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

В пункті двадцять першому постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» (далі Пленум № 7) роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Пунктом шостим рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 передбачено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт тощо.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.

Стаття 81 ЦПК України надає право сторонам та іншим учасникам справи подавати докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Частиною третьою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.

Дослідивши надані позивачем докази в сукупності з показаннями свідків, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову в частині встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 з ОСОБА_4 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , на протязі не менш п`яти років до часу відкриття спадщини.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в цій частині висновків суду першої інстанції не спростовують.

Рішення суду першої інстанції в цій частині є законним та обґрунтованим.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно з частиною другою статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Згідно зі змістом указаної норми закону при вирішенні питання про зміну черговості спадкування позивач повинен довести факт опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу та перебування спадкодавця в безпорадному стані, тобто стані, обумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

У пункті 6 Пленуму № 7 судам роз`яснено, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем. Тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами), 2) матеріальне забезпечення спадкодавця, 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріальне вираження, прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири, 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3, 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову, необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин.

Установлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у порядку позовного провадження, не звільняє позивача від обов`язку доведення обставин, які закон визначає підставами для зміни черговості спадкування.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 посилається, зокрема, на те, що матеріально утримувала ОСОБА_4 , однак не надала доказів на підтвердження того, що розмір її пенсії перевищував розмір пенсії померлого. Крім того, позивачка не заперечує того, що ОСОБА_2 матеріально допомагала брату, надавала кошти на лікування, допомагала проводити ремонт в квартирі. Вказані обставини також підтвердили свідки, допитані в суді першої інстанції. В матеріалах справи відсутні докази того, що позивачка здійснювала піклування над ОСОБА_4 , який був людиною похилого віку, одноособово. Не надано таких доказів і в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, судова колегія вважає, що правові підстави для задоволення позовної вимоги щодо зміни ОСОБА_1 черговості одержання права на спадщину після ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 відсутні, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність вище перелічених юридичних фактів у їх сукупності, за наявності яких у ОСОБА_1 могло виникнути право на зміну черговості спадкування з підстав, передбачених частиною другою статті 1259 ЦК України.

Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови ОСОБА_1 в задоволенні позову про надання права спадкування разом зі спадкоємцем другої черги з ухваленням в цій частині нової постанови про відмову в задоволенні позову у зв`язку з недоведеністю.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про надання права спадкування разом зі спадкоємцем другої черги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч.1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381- 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2018 року скасувати в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 про надання права спадкування разом зі спадкоємцем другої черги та ухвалити в цій частині нову постанову.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання права спадкування разом зі спадкоємцем другої черги відмовити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 01 серпня 2019 року.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді Р.М. Піддубний

О.Ю. Тичкова