ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/949/19 Справа № 203/85/17 Суддя у 1-й інстанції - Казак С.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання - Лященко С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Дніпровської міської ради на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту належності домоволодіння, встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності,-

В С Т А Н О В И Л А:

06 січня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на домоволодіння. Просила суд встановити факт належності спірного домоволодіння ОСОБА_3 (1921 року народження), станом на ІНФОРМАЦІЯ_2, - тобто на день її смерті. Встановити факт прийняття спадщини за заповітом, у тому числі спірного домоволодіння, ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) після смерті, ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 (1921 року народження). Визнати за ОСОБА_1 право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 , яке складається з таких будов і споруд: Літ.А-1 житловий будинок, що складається з приміщень: тамбур 2,5 м? , житлова 13, 1 м?, ванна 4,1 м?, коридор 2,2 м?; Літ. Б сарай; літ. Б тамбур; Літ.В літня кухня; Літ. в літня кухня; Літ. в? літня кухня; Літ. в? літня кухня; Літ. Г убиральня; Літ. Д сарай; Літ. Е навіс; Літ. 1-7, І споруди (а.с.2-5).

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 , яке складається з: житлового будинку літ.А-1, що складається з приміщень: тамбур - площею 2,5 кв.м, кухні - площею 6,8 кв.м, житлової - площею 13,1 кв.м, житлової - площею 11 кв.м, ванної - площею 4,1 кв.м, коридору - площею 2,2 кв.м; а також літ.Б - сарай, літ.б - тамбур, літ.В - літня кухня, літ.в - літня кухня, літ. в? літня кухня; літ. в? - літня кухня, літ.Г - убиральня, літ.Д - сарай, літ.Е - навіс, літ.1-7, І споруди. В іншій частині в задоволенню позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1106 грн.

Не погодившись з рішенням суду, Дніпровська міська рада, (особа, яка не брала участь у справі) в порядку ч. 1 ст. 17 ЦПК України звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову (а.с.67-70).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що домоволодіння АДРЕСА_1 збудоване ОСОБА_3 власними силами та за власні кошти в 1955 році, остання проживала та була користувачем вказаного домоволодіння, що підтверджується відповідними актами Дніпропетровського бюро технічної інвентаризації від 10.12.1993 року та від 29.08.1997 року(а.с.23,24).

29.08.1997 року ОСОБА_3 Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації видано технічний паспорт на вказане домоволодіння (а.с.11-14).

З урахуванням зазначених вище обставин та положень законодавства, суд першої інстанції дійшов до висновку, що за життя ОСОБА_3 , відповідно до діючого, на той час законодавства, набула право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 .

За життя ОСОБА_3 складено заповіт, посвідчений 05.02.2005 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кружиліною В.Г. за реєстровим номером 145, за яким ОСОБА_3 на випадок своєї смерті заповідала все своє майно, права та обов`язки ОСОБА_2 (а.с.9).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 27.05.2009 року Відділом реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8).

Після смерті останньої, П`ятою Дніпропетровською державної нотаріальною конторою за місцем відкриття спадщини заведено спадкову справу №403/2009 (а.с.42-49).

ОСОБА_2 , як спадкоємець за заповітом, після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто в межах встановленого законом шестимісячного строку звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

Інші спадкоємці ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 нотаріально посвідченими заявами підтвердили свою відмову від спадщини після померлої (а.с.20-21).

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_2 , як спадкоємець за заповітом, своєчасно звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, з ІНФОРМАЦІЯ_2 набув право на спадщину після померлої ОСОБА_3 , до складу якої увійшли і майнові права на домоволодіння АДРЕСА_1 , набуте ОСОБА_3 за життя у власність в передбаченому законом порядку.

Також з матеріалів справи вбачається, що 21.07.2010 року між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 укладено та нотаріально посвідчено попередній договір, згідно якого сторони зобов`язались не пізніше 21.01.2011 року на умовах встановлених цим договором, укласти основний договір купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_1 .

В п.2 цього договору сторони визначили ціну продажу домоволодіння в розмірі 110600 грн. та підтвердили, що вказана сума готівкою була сплачена в повному обсязі позивачкою відповідачу до укладення основного договору (а.с.10,19).

Як зазначила позивачка, кошти в розмірі 110600 грн. були нею сплачені відповідачу в повному обсязі, а останнім, в свою чергу, з моменту укладення попереднього договору передано їй домоволодіння, яким вона користується по теперішній час. Від укладення основного договору відповідач ухиляється.

Відповідач проти вказаних вище обставин не заперечував, визнавши позовні вимоги.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що основний договір купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_1 між сторонами укладено не було. Проте, з укладенням попереднього договору останніми було фактично виконано всі істотні умови договору купівлі-продажу, а саме: позивачкою в повному обсязі сплачено відповідачу визначену вартість відчужуваного домоволодіння, а останнім в свою чергу передано позивачці документи, що підтверджують фактичне набуття ним право власності на домоволодіння в порядку спадкування за заповітом та передано майно, яким позивачка користується з моменту укладення попереднього договору та по теперішній час.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог в частині встановлення факту належності домоволодіння АДРЕСА_1 ОСОБА_3 , станом на ІНФОРМАЦІЯ_2, на день її смерті, а також встановлення факту прийняття спадщини за заповітом, у т.ч. спірного домоволодіння, відповідачем ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із того, що оскільки в зв`язку з вирішенням спору про право на підставі вказаних фактів, останні окремому встановленню в судовому порядку не підлягають.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (пункт 34 ч. 1 ст. 26), органи місцевого самоврядування при вирішенні питань місцевого значення, віднесених Конституцією України та законами України до їх компетенції, є суб`єктами владних повноважень, які виконують владні управлінські /функції, зокрема нормотворчу, координаційну, дозвільну, реєстраційну, розпорядчу. Як суб`єкт владних повноважень орган місцевого самоврядування Дніпровська міська рада вирішує в межах закону питання в галузі земельних відносин.

Згідно з ч.1 ст.376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до ст.116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Статтею 12 ЗК України визначено, що до повноважень міських рад у галузі земельних відносин належить розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності, здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства.

Статтею 29 Закону України «Про місцеве самоврядування» встановлено повноваження щодо управління комунальною власністю, а саме: управління в межах, і визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад.

Відповідно до ч.1 ст. 374 ЦК України, суб`єктами права власності на землю (земельну ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Судом першої інстанції не було досліджено факт, що земельна ділянка перебуває в комунальній власності Дніпровської міської ради і попри це порушення ухвалив рішення, яким визнав право власності на вищезазначене домоволодіння.

Згідно ч.1 ст.375 ЦК України, власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Міська рада на надавала дозвіл на будівництво, а тому здійснено самочинне будівництво.

Особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане виключно за особою, яка є власником чи користувачем земельної ділянки (ч. 2, 3 ст. 376 ЦК України).

Відповідно до ст. 83 ЗК України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам міст є комунальною власністю.

Керуючись ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч. 2 ст. 35 ЦПК України, якщо суд при прийнятті позовної заяви, здійсненні провадження у справі до судового розгляду або під час судового розгляду справи встановить, що судове рішення може вплинути на права і обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Зважаючи на конкретні обставини справи, суд першої інстанції зобов`язаний був залучити Дніпровську міську раду до участі по справі, як власника земельної ділянки по АДРЕСА_1 , але не залучив, чим порушив вимоги чинного ЦПК України.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу Дніпровської міської ради необхідно задовольнити, а рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2017 року - скасувати і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту належності домоволодіння, встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності - відмовити.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради - задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2017 року-скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту належності домоволодіння, встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Дніпровської міської ради судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3314,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді