П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2019 року м. Київ

Справа № 361/7249/16-ц

Провадження: № 22-ц/824/3664/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар Глухенька М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Сердинського В.С., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Броварського міського нотаріального округу Київської області Лисогор Олег Анатолійович, про визнання недійсним договору дарування та скасування реєстрації про право власності та позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_4 до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Броварського міського нотаріального округу Київської області Лисогор Олег Анатолійович, про визнання недійсним договору дарування та скасування реєстрації про право власності,

в с т а н о в и в :

В грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Броварського міського нотаріального округу Київської області Лисогор О.А., про визнання недійсним договору дарування, в якому просила визнати недійсним договір дарування від 25 жовтня 2016 року, укладений між дарувальником ОСОБА_3 та обдарованою ОСОБА_1 , зареєстрований за № 1511, посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Лисогором О.А., та скасувати реєстрацію про право власності № 17083564 від 25.10.2016 року на 65/100 будинку по АДРЕСА_1 , як спільної часткової власності на ім`я ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що вона, ОСОБА_2 , у квітні 2008 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2008 року був накладений арешт на будинок АДРЕСА_1 , також накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_3 , яке належало йому на підставі свідоцтва про право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім того, даною ухвалою заборонено Броварській міській державній нотаріальній конторі Київської області проводити дії щодо оформлення будь-яких правочинів відносно будинку АДРЕСА_1 до вирішення справи по суті. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 24.11.2009 року у задоволенні позовних вимог про визнання заповіту недійсним було відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 01.04.2010 року рішення Броварського міськрайонного суду від 24.11.2009 року було скасовано і ухвалено нове, яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 , а саме: визнано заповіт, складений ОСОБА_6 19.04.2002 року на користь ОСОБА_3 недійсним, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати 16 грн. та 1859 грн.16 коп. за проведення судово-психіатричної експертизи. Ухвалою Верховного Суду України від 04.10.2010 рокурішення Апеляційного суду Київської області залишено без змін. Вищезазначену суму ОСОБА_3 не сплатив і є боржником, триває виконавче провадження ВП № 2-68/09. У серпні 2016 року до Броварського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_3 . звернувся із заявою про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 17.06.2009 рокуу виді арешту всього рухомого та нерухомого майна, яке йому належить. Ухвалою Броварського міськрайонного суду від 07 вересня 2016 заяву ОСОБА_3 було задоволено. Не погоджуючись із такою ухвалою, вона, ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу в установлені законом строки. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 29 листопада 2016 рокуподану нею апеляційну скаргу було відхилено, а ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 07.09.2016 рокузалишено без змін. ОСОБА_3 , всупереч діючому законодавству, 25 жовтня 2016 року уклав з ОСОБА_1 договір дарування на 65/100 часток житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , оскільки на момент укладення даного договору ухвала Броварського міськрайонного суду Київської області від 7 вересня 2016 року про скасування заходів забезпечення позову у виді арешту на все рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_3 , в тому числі і будинок по АДРЕСА_1 , оскаржувалась в Апеляційному суді Київської області. Лише 29 листопада 2016 року ухвалою Апеляційного суду Київської області ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 7 вересня 2016 року залишено без змін, отже, на момент укладення договору дарування арешт, накладений на майно ОСОБА_3 не був знятий, ухвала Броварського міськрайонного суду Київської області від 7 вересня 2016 року законної сили не набрала. Вважала, що даний договір дарування в силу вимог статті 203 ЦКУ є недійсним на підставі недійсності правочину, а саме: недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частиною 1 статті 203 ЦКУ.

В груді 2016 року до суду з аналогічним позовом звернулась ОСОБА_4 , третя особа з самостійними вимогами щодо предмету спору, в якому просила визнати недобросовісним дарувальником ОСОБА_3 та недобросовісною обдарованою ОСОБА_1 ; визнати недійсним договір дарування від 25 жовтня 2016 року, укладений між дарувальником ОСОБА_3 та обдарованою ОСОБА_1 , зареєстрований за № 1511, посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Лисогором О.А. та скасувати реєстрацію про право власності № 17083564 від 25.10.2016 року на 65/100 будинку по АДРЕСА_1 , як спільної часткової власності на ім`я ОСОБА_1 ; стягнути солідарно з відповідачів судові витрати.

В обґрунтування позову зазначила, що договір дарування, тобто, відчуження спільної часткової власності, був укладений без її відома, таємно від неї, а тому даний правочин ігнорує право переваги співвласника ОСОБА_4 Співвласники користуються правом переваги у спільній частковій власності. Співвласник, що вирішує подарувати свою частку, повинен попереджати про свій намір інших власників, а ОСОБА_3 не визнає пріоритету співвласника ОСОБА_4 перед іншими особами в реалізації інтересу на придбання відчуженої частини. Вона, ОСОБА_4 , є власником 35/100 житлового будинку по АДРЕСА_1 та за рішенням Броварського народного суду Київської області від 27.10.1988 року про розподіл будинку, вона володіє кімнатами 1-6, 1-9, 1-10; відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.10.2002 року, вона, ОСОБА_4 є власницею земельної ділянки площею 0,0333 га, відповідно до Державного акту про право власності на земельну ділянку від 29.11.2009 року Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.07.2013 року, ОСОБА_4 власник 35/100 житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , форма власності - приватна, вид спільної власності - спільна часткова. Інші 65/100 частин будинку та земельну ділянку площею 0,0533 га успадкував ОСОБА_3 16.08.2016 року, до цього зазначена частка рахувалась за померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , так як була спірною.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2018 року позов ОСОБА_2 та позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, ОСОБА_4 задоволено.

Визнано недобросовісним дарувальником ОСОБА_3 та недобросовісною обдарованою ОСОБА_1

Визнано недійсним договір дарування від 25 жовтня 2016 року, укладений між дарувальником ОСОБА_3 та обдарованою ОСОБА_1 , зареєстрований в реєстрі за № 1511, посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського округу Київської області Лисогором О.А.

Скасовано реєстрацію про право власності № 17083564 від 25 жовтня 2016 року на 65/100 будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , як спільної часткової власності на ім`я ОСОБА_1 .

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_4 відмовити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції проігнорував той факт, що докази фіктивності правочину позивачі суду не надали. Крім того, при розгляді справи судом не було досліджено яке право позивачів порушене, і чи порушувалось взагалі. Також, суд першої інстанції в порушення процесуального законодавства 17 лютого 2018 року прийняв заяву ОСОБА_4 про збільшення позовних вимог в межах статті 31 ЦПК, коли в силу вступив ЦПК України в редакції 03.10.2017 року.

21 січня 2019 року Київським апеляційним судом відкрито провадження у даній справі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначила, що ОСОБА_3 є недобросовісним дарувальником, а ОСОБА_1 є недобросовісною обдарованою, оскільки ОСОБА_3 оголошено підозру в межах кримінального провадження. Даний договір позбавляє її, як потерпілу, виконати вирок суду та отримати відповідні кошти в межах заявленого цивільного позову.

У судовому засіданні ОСОБА_2 та ОСОБА_4 проти апеляційної скарги заперечували.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог частини 2 статті 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Заслухавши пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В силу вимог частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та ухвалене відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Зазначеним вимогам Закону оскаржуване рішення не відповідає.

Суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи та необґрунтованого задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

В рамках даної справи сторонами не оспорюються наступні обставини, встановлені районним судом.

25 жовтня 2016 року між відповідачем ОСОБА_3 , з однієї сторони - дарувальник, та відповідачем ОСОБА_1 , з другої сторони - обдарована, було укладено договір дарування 65/100 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Лисогором О.А. та зареєстрований в реєстрі за № 15-11 (т.1, а.с.7-8,142-143).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 6275794 від 16.07.2013 року, ОСОБА_4 є власником 35/100 частин житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , форма власності - приватна, вид спільної власності - спільна часткова (т.1, а.с.69).

Інші 65/100 частин зазначеного будинку належали відповідачу ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 серпня 2016 року (т.1, а.с.10,144).

В провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 третя особа: Броварська міська державна нотаріальна контора Київської області, про визнання заповіту недійсним.

В межах розгляду даної справи ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2008 року накладено арешт на житловий будинок АДРЕСА_1 , та на все рухоме та нерухоме майно відповідача ОСОБА_3 , яке належало йому на підставі свідоцтва про право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також, заборонено Броварській міській державній нотаріальній конторі Київської області проводити дії щодо оформлення будь-яких правочинів відносно будинку АДРЕСА_1 до вирішення справи по суті (т.1, а.с.18).

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 вересня 2016 року, залишеною без змін ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 29 листопада 2016 року, заходи забезпечення позову, накладені ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2008 року скасовано (т.1, а.с.13-17).

Цими судовими рішенням також встановлено, що ухвалою апеляційного суду Київської області від 8 липня 2015 року було скасовано заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Броварського міськрайонного суду Кивської області від 5 жовтня 2009 року у вигляді арешту щодо 65/100 частин будинку АДРЕСА_1 . Знято заборону Броварській міській державній нотаріальній конторі Київської області проводити дії щодо оформлення будь-яких правочинів відносно 65/100 частин будинку АДРЕСА_1 (т.1, а.с.16 зв.).

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 24.11.2009 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання заповіту ОСОБА_12 недійсним було відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 01.04.2010 року рішення Броварського міськрайонного суду від 24.11.2009 року було скасовано і ухвалено нове, яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 , а саме: визнано заповіт, складений ОСОБА_6 19.04.2002 року на користь ОСОБА_3 недійсним, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати 16 грн. та 1859 грн.16 коп. за проведення судово-психіатричної експертизи (т.2, а.с.90-91).

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 серпня 2014 року за позовом Інспекції ДАБК у Київській області до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , у справі № 361/4102/14-ц суд зобов`язав ОСОБА_3 привести за власний рахунок житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 у попередній стан, шляхом знесення самочинно побудованого монолітного бетонного ґанку (плити) розмірами в плані 1,95 кв.м. х 2,0 кв.м., глибиною залягання 0,2 м., козирку на металевих колонах на бетонному монолітному стовпчастому фундаменту.

Постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції Сергієнком О.М. від 23 січня 2015 року відкрито виконавче провадження № 46200879 ( т.1, а.с.20).

Постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції Сергієнком О.М. від 02 березня 2015 року відкрито виконавче провадження № 46716733 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 23 лютого 2015 року Броварським міськрайонним судом Київської області про зобов`язання відповідача ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні 35/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , шляхом надання доступу ОСОБА_4 до приміщень 1-6, 1-9, 1-10, гаражу - «Г», та частини огорожі - «N» (а.с.230 том І).

Рішенням Броварського міськрайонного суду від 12 серпня 2014 року зобов`язано ОСОБА_3 надати вільний доступ до гаража, частини огорожі та приміщень 1-6, 1-9, 1-10 будинку АДРЕСА_1 , що є власністю ОСОБА_4 , не чинити перешкод їй в користуванні її власністю.

За фактом не виконання ОСОБА_3 судового рішення від 01.10.2012 року проводиться досудове розслідування СВ Броварського ВП ГУ НП Київської області за ч.1 ст. 382 КК України, кримінальне провадження № 000516 (т.1, а.с.87).

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 визнані потерпілими у даному кримінальному провадженні (т.1, а.с.112).

Також порушено досудове кримінальне провадження за статтею 382 частина 1 КК України №0001989 від 24.05.2016 року, щодо умисного не виконання судових рішень Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 серпня 2014 року та від 13 серпня 2014 року (т.1, а.с.23).

Згідно технічного паспорта на житловий будинок, за адресою: АДРЕСА_1 , знаходиться житловий будинок загальною площею 80,4 кв.м., житловою площею 39,1 кв.м., позначений на плані літерою «А-1», прибудова - «а», тамбур - «а1», ґанок, з господарськими будівлями та спорудами: гараж - «Г», вбиральня - «В», сарай - «Д», вбиральня - «Ж», літній душ - «З», колодязь - «К», огорожа - «N» (т.1, а.с.42-44).

Відповідно до висновку про вартість об`єкта незалежної оцінки ТОВ «Гарант - Експертиза» від 14 квітня 2016 року, ринкова вартість житлового будинку літ. «А-1» загальною площею 80,30 кв.м., житловою площею 39,1 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами: вбиральня - «В», гараж - «Г», колодязь - «К», огорожа - «N», без урахування земельної компоненти, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , становить 599 900 грн., в тому числі 65/100 частки становить: 399 933,33 грн., що еквівалентно 13 890 Евро 80 євроцентів (т.1, а.с.26).

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 травня 2017 року в межах кримінального провадження накладено арешт на 65/100 часток житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: приміщення 1-т, 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-7, 1-8, житловою площею 27,3 кв.м., вбиральнею В, колодязь К, частину огорожі N , що належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_1 , а також на земельну ділянку площею 0,0533 га, кадастровий номер № НОМЕР_1 , шляхом заборони їх відчуження (т.1, а.с.116). Відповідно до листа Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області № 31078 від 01 грудня 2016 року, на виконанні у відділі знаходиться виконавче провадження № 53048977 по виконанню виконавчого листа № 2-68, виданого 02 червня 2010 року Броварським міськрайонним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 залишку боргу в сумі 1457,51 грн. (т.1, а.с.24).

За вищевказаних обставин, виходячи із того, що, укладаючи договір дарування частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відповідач ОСОБА_3 не мав дійсного наміру настання правових наслідків за вказаним правочином, а бажав приховати справжність своїх намірів з метою уникнення відповідальності за невиконання рішень Броварського міськрайонного суду Київської області про зобов`язання останнього вчинити певні дії відносно ОСОБА_4 та стягнення грошових коштів на користь позивача ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання договору дарування недійсним внаслідок його фіктивності.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають обставинам справи та ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального та процесуального права.

Оспорюючи висновок суду першої інстанції, ОСОБА_1 посилається на грубе порушення норм процесуального права, а саме на те, що 17 лютого 2018 суд першої інстанції після проведення дебатів, поновив судовий розгляд по справі та прийняв збільшені позовні вимоги ОСОБА_2 в межах статті 31 ЦПК, не зважаючи на те, що на той час вже вступив в силу ЦПК України в редакції Закону від 03.10.2017 року, відповідно до якого визначено, що позивач вправі збільшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового розгляду.

При перевірці вищенаведених доводів скарги судом апеляційної інстанції встановлено наступне.

ОСОБА_2 звернулась до суду 16 грудня 2016 року (т.1, а.с.2-6).

Провадження у справі було відкрито 19 грудня 2016 року (т.1, а.с.31) та справу призначено до судового розгляду в порядку, визначеному ЦПК України 2004 року, який був чинним на той час.

22 грудня 2016 року судом було вжито заходи забезпечення позову (т.1, а.с.47-48).

26 грудня 2016 року до суду з самостійними вимогами щодо предмету спору звернулась і ОСОБА_4 (т.1, а.с.63-68).

22 листопада 2017 року судом була винесена ухвала, що занесена до журналу судового засідання, про закінчення з`ясування обставин по справі та перевірки їх доказами, та надано сторонам час для підготовки до судових дебатів, в судовому засіданні оголошено перерву до 13 грудня 2017 року (т.1, а.с.194). Наданим правом сторони,в тому числі позивач ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_13 , скористались, подавши до суду письмові пояснення щодо виступу в дебатах (т.1, а.с.199-205, 206-213).

Призначене на 13 грудня 2017 року судове засідання за клопотанням ОСОБА_2 було відкладено на 27 лютого 2018 року (т.1, а.с.234, 236).

В лютому 2018 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 подали до суду заяви про збільшення позовних вимог в межах ст.31 ЦПК України 2004 року відповідно 19 лютого (т.2, а.с.3-6) та 27 лютого (т.2, а.с.25-28).

Не зважаючи на заперечення представника відповідача, суд із стадії судових дебатів повернувся до з`ясування обставин по справі, постановивши відповідну ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання від 27 лютого 2018 року (т.2, а.с.35).

Відповідно до п. 9 ч. 1 розділу XIII "Перехідні положення" ЦПК України ( у редакції Закону № 2147-УШ від 03 жовтня 2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У відповідності д частини 3 статті 3 ЦПК України( у редакції Закону № 2147-УШ від 03 жовтня 2017 року) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно пункту 2 частини 2 статті 49 ЦПК ( у редакції Закону № 2147-УШ від 03 жовтня 2017 року) позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до пункту 4 частини 1, частини 2 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при розгляді вказаної справи допустив порушення процесуального права, а саме після переходу до судових дебатів безпідставно поновив судовий розгляд та прийняв збільшені позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Таким чином, суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах позовних вимог від 16 грудня 2016 року, відповідно до яких позивач просила визнати недійсним договір дарування від 25 жовтня 2016 року, укладений між дарувальником ОСОБА_3 та обдарованою ОСОБА_1 , зареєстрований за № 1511, посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Лисогором О.А. та скасувати реєстрацію про право власності № 17083564 від 25.10.2016 року на 65/100 будинку по АДРЕСА_1 , як спільної часткової власності на ім`я ОСОБА_1 на підставі ст.ст.203,215 ЦК України.

На обґрунтування первісних позовних вимог позивач вказувала, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 01.04.2010 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 , а саме: визнано заповіт, складений ОСОБА_6 19.04.2002 року на користь ОСОБА_3 недійсним, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати 16 грн. та 1859 грн.16 коп. за проведення судово-психіатричної експертизи. Вказану суму витрат ОСОБА_3 не сплатив і є боржником, триває виконавче провадження ВП № 2-68/09. Окрім того, спірний договір дарування був укладений під час дії арешту, накладеного на частину будинку, в межах провадження про визнання заповіту недійсним.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_14 посилалась на те, що позивачем не наведено жодного обґрунтування порушень статті 203 ЦК України при укладенні оспорюваного правочину. Окрім того, відповідно до вимог ст.15 ЦК України захисту підлягає лише порушене право, в той час як ОСОБА_2 не має жодного відношення до спірного будинку, вона не є ні спадкоємцем, ні співвласником спірного майна, тобто, не має права оспорювати укладений договір дарування. Аналогічні доводи містить і апеляційна скарга.

При перевірці зазначених доводів скарги суд апеляційної інстанції відмічає таке.

Згідно з положеннями статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до вимог частини 1 статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно частини 1 статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до вимог частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 1 статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до положень частини 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Згідно з положеннями частини другої та третьої статті 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, а волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України).

Правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що є сторонами правочину, визнаючи їх статус як "заінтересовані особи" ( статті 215,216 ЦК), які не були стороною правочину, на час розгляду справи не мають права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендують на те, щоб майно в натурі було передано їм у володіння. Вимоги заінтересованої особи , яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина 3 статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Також слід відмітити, що метою забеспечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забеспечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних трудноців у подальшому виконанні такого рішення.

Як зазначено вище, арешт частини будинку було вжито в межах розгляду справи про визнання заповіту недійсним.

За таких підстав посилання позивача на той факт, що 65/100 частин житлового будинку з відповідною часткою будівель та споруд, які є предметом спірного договору, на момент його укладання перебували під арештом, що впливає на дійсність цього договору, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказаний арешт накладено в іншому спорі з метою захисту іншого матеріального права.

Не заслуговують на увагу і доводи позивача про те, що спірний договір дарування частки домоволодіння був укладений ОСОБА_3 з метою уникнення сплати боргів, оскільки наявність на момент вчинення правочину не виконаного судового рішення за 2010 рік на суму 1457,51 грн. є явно не співмірним з вартістю відчуженого майна, а тому такі підстави позову є явно надуманими.

У рамках даного провадження ОСОБА_2 заявлено цивільний позов, в якому вона просить стягнути шкоду заподіяну протиправними, на її думку, діями ОСОБА_3 .

Окрім того, ОСОБА_2 в обґрунтування своїх доводів не надала вироку суду, який набрав законної сили щодо визнання винним ОСОБА_3 у вчиненні відповідних протиправних, винних дій у відношенні до неї та ОСОБА_4 , які вважають себе потерпілими.

Як свідчать матеріали справи та підтверджено ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в судовому засіданні, судовий розгляд у даному кримінальному провадженні до теперішнього часу не розпочатий, і, будь-які кошти за заявленим цивільним позовом на їхню користь стягнуті не були.

Частиною 1 статті 171 КПК України передбачено, що цивільний позивач з метою забезпечення цивільного позову може звернутись до слідчого судді з клопотанням про арешт майна.

Проте, потерпілими жодних дій щодо забезпечення поданого цивільного позову в рамках кримінального провадження вчинено не було, а тому колегія не приймає до уваги такі доводи ОСОБА_2 при розгляді даної справи.

Визнаючи спірний договір дарування недійсним, суд першої інстанції відповідно до вимог ст.234 ЦК України вважав доведеним факт його фіктивності.

Однак позов як ОСОБА_2 , так і ОСОБА_4 з цих підстав не заявлявся. Суд першої інстанції вийшов за межі заявлених позовних вимог та, як наслідок, дійшов помилкових висновків.

Напроти, в ході апеляційного перегляду справи встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 уклали договір дарування частини будинку за взаємною згодою, даний правочин є реальним та на його виконання було передане спірне майно.

Про дану обставину свідчить і той факт, що ОСОБА_15 після набуття права власності за оспорюваним правочином зверталась до суду з позовом про припинення спільної часткової власності (рішення Броварського міськрайонного суду від 11.09.2017 року).

Помилковими є і висновки районного суду про те, що ОСОБА_4 як співвласник будинку АДРЕСА_1 відповідно до вимог ст.362 ЦК України має переважне право на придбання відчужуваної частки у спільній частковій власності.

Так, відповідно до до ч.ч. 1, 3 ст. 362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі.

Суд першої інстанції виходив із того, що доказів належного виконання вищевказаних норм чинного законодавства відповідачем ОСОБА_3 не надано, а судом не здобуто та дійшов висновку про обгрнутованість позовних вимог ОСОБА_4 .

В той же час, поза увагою суду залишився той факт, що до спірних правовідносин дана норма матеріальна права не застосовується, оскільки за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність, тобто, у разі відчуження майна шляхом дарування згода співвласника такого майна не потрібна.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є недоведеними належними та допустимими доказами та спростовуються матеріалами справи.

За таких обставин, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові як ОСОБА_2 , так і ОСОБА_4 .

Керуючись ст. 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2018 року скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Броварського міського нотаріального округу Київської області Лисогор Олег Анатолійович, про визнання недійсним договору дарування та скасування реєстрації про право власності залишити без задоволення.

Позовні вимоги третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_4 до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Броварського міського нотаріального округу Київської області Лисогор Олег Анатолійович, про визнання недійсним договору дарування та скасування реєстрації про право власності залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 12 липня 2019 року.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р.Гаращенко

А.А.Пікуль