ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи 648/140/18 Головуючий в І інстанції Кусік І.В.
Номер провадження 22ц-819/807/19 Доповідач Полікарпова О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2019 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючогоПолікарпової О.М.,
суддівВоронцової Л.П.,
Ігнатенко П.Я.,
секретарПісоцька Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білозерського районного суду Херсонської області у складі судді Кусік І.В. від 21 лютого 2019 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

18 січня 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», назву якого змінено на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», звернулося до суду з вказаним позовом з посиланням на те, що з метою отримання банківських послуг відповідачка підписала заяву від 13 березня 2008 року, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 8500 гривень. З підписанням заяви ОСОБА_1 погодилася з укладенням між сторонами договору про надання банківських послуг, з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку. Свої зобов`язання за кредитним договором відповідачка не виконала. У позові поставлено питання про стягнення з неї на користь позивача заборгованості за кредитним договором від 13 березня 2008 року станом на 17 грудня 2017 року у розмірі 18618,07 гривні, яка складається з 12242,35 гривні заборгованості по процентах за користування кредитом, 6759,50 гривні заборгованості по сплаті пені, 250 гривень штрафу у фіксованій частині та 874,67 гривні штрафу у процентній складовій.

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 21 лютого 2019 року позов задоволено, стягнуто зі ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 18618,07 гривні за кредитним договором № б/н від 13 березня 2008 року та судові витрати у розмірі 1762 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ,посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування скарги зазначала, що відповідно до Тарифів базова процентна ставка на залишок заборгованості (після закінчення пільгового періоду) складає 1,9 % на місяць, тобто 22,8 % на рік, тоді як на підтвердження заборгованості позивачем було надано розрахунок з відсотковими ставками 22,8 %, 22,9 %, 30 %, 36 % на рік, тобто процентна ставка постійно змінювалася в односторонньому порядку, що суперечить вимогам діючого законодавства. Про зміну процентної ставки її не повідомляли. Крім того зазначає, що сума кредитного ліміту у розмірі 8500 гривень повністю не використовувалася, що у розрахунку Банку не враховано. Також судом не дано оцінку тій обставині, що позивачем у розрахунку не було враховано повернення коштів з урахуванням пільгового періоду, таким чином нарахування відбулось в подвійному, потрійному розмірі. Пункт 1.1.3.2.4 договору не відповідає вимогам ч. 4 ст. 1056-1 ЦК України. Позивачем взагалі не зазначалося суми заборгованості по тілу кредиту, на яку було нараховано відсотки, пеня та штраф. Таким чином вважає, що суд першої інстанції не перевірив підстави та правильність розрахунку позивача. Висновок суду першої інстанції про те, що термін дії картки, виданої ОСОБА_1 спливає в червні 2018 року, на думку апелянта, є непредметним, оскільки судом не встановлено, про яку саме картку йде мова, т.я. у відповідачки було декілька карткових рахунків у ПАТ КБ «ПриватБанк», і позивач вмістив у свій розрахунок заборгованості відомості про використання декількох кредитних карток за одним договором від 13 березня 2008 року.

Апелянт також вважає, що суд необґрунтовано відмовив відповідачці у застосуванні строків позовної давності, з урахуванням того, що останнє користування карткою відбулося 21 лютого 2012 року, щомісячний обов`язковий платіж необхідно було здійснити до 29 лютого 2012 року, чого зроблено не було, таким чином прострочення виконання зобов`язання за кредитним договором та строк позовної давності починає відлік з 29 лютого 2012 року. Позивач звернувся до суду з позовом 18 січня 2018 року, тоді як трирічний строк позовної давності сплив 29 лютого 2015 року, що є додатковою підставою для відмови у задоволенні позову.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив. Однак представник позивача надала суду апеляційної інстанції письмові пояснення, і, враховуючи доводи апелянта про безпідставне підвищення відсоткової ставки, надала інший розрахунок процентів, з урахуванням процентної ставки 22,8.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги Банку, суд першої інстанції виходив з того, що із розрахунку заборгованості за договором № б/н від 13 березня 2008 року та виписки по картковим рахункам ОСОБА_1 за період з 01 березня 2008 року по 08 листопада 2018 року вбачається, що відповідачка періодично здійснювала погашення кредитної заборгованості після зміни процентної ставки, що суд розцінив як визнання ОСОБА_1 зміненої процентної ставки та у зв`язку з чим не прийняв твердження відповідачки щодо необґрунтованості здійснення банком розрахунку за кредитним договором. У той же час, наданий представником відповідачки розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором суд не прийняв як доказ, оскільки вважав його не обґрунтованим належним чином. Суд прийшов до висновку про доведеність факту укладення між сторонами кредитного договору, наявності у відповідачки заборгованості по ньому, та приймаючи до уваги те, що на сьогоднішній день відповідачкою укладення між нею та позивачем кредитного договору не оскаржено, із заявою про не згоду зі зміненою процентною ставкою вона до банку не зверталася, термін дії картки виданої ОСОБА_1 за кредитним договором спливав лише в червні 2018 року, а отже, позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності, а тому суд вважав позов таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. При цьому суд зазначив, що питання про стягнення заборгованості за тілом кредиту не вирішувалось, оскільки така вимога не заявлялася позивачем.

Колегія суддів не повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 13 березня 2008 року ОСОБА_1 було подано заяву, в якій вона підтвердила, що була ознайомлена та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, на підставі неї отримала кредит у розмірі 8500 гривень під 22,8 % річних, у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». За умовами Тарифів кожна використана сума кредиту повинна бути погашена до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості, у розмірі 7% від розміру заборгованості, але не менше 50 гривень та не більше залишку заборгованості (а.с.10-11). Відповідно до повідомлення позивача від 08 листопада 2018 року ОСОБА_1 згідно кредитного договору від 13 березня 2008 року отримала карти № 703627, № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , остання картка терміном дії до червня місяця 2018 року.

ОСОБА_1 отримувала кредитні кошти, користувалася ними та протягом тривалого часу належно виконувала зобов`язання щодо їх повернення і сплати процентів за користування грошовими коштами щомісячно у визначеному умовами кредитного договору розмірі.

За розрахунком позивача заборгованість відповідачки за кредитним договором від 13 березня 2008 року станом на 17 грудня 2017 року складає 18618,07 гривні із вказаними у позові складовими (а.с.8-9). За повідомленням позивача від 07 липня 2018 року правонаступником Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (а.с.146), відповідачкою до суду було подано заяву про застосування строку позовної давності (а.с.94-95).

Таким чином, між сторонами у справі виникли правовідносини, врегульовані анкетою-заявою, Умовами та Правилами надання банківських послуг в «ПриватБанку», Тарифами банку, ст. ст. 1046, 1049, 1050, 1054 ЦК України, за якими позивач надав відповідачці грошові кошти (кредит), а та зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. ст. 526, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належно, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За ст. ст. 549, 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема обов`язок сплати неустойки.

За ч.1-4 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Якщо інше не встановлено законом, у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитодавець самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, а в разі збільшення процентної ставки - поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки протягом 15 календарних днів, що настають за днем, з якого застосовується нова ставка.

У разі незгоди позичальника із збільшенням процентної ставки позичальник зобов`язаний погасити заборгованість за договором у повному обсязі протягом 30 календарних днів з дня отримання повідомлення про збільшення процентної ставки. З дня погашення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі зобов`язання сторін за таким договором припиняються. При цьому до моменту повного погашення заборгованості, але не більше 30 календарних днів з дати отримання повідомлення про збільшення процентної ставки, застосовується попередній розмір процентної ставки.

У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен забезпечувати точне визначення розміру процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитодавець не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Вимоги наведеної норми кореспондуються із положеннями частини четвертої статті 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність», якою передбачено, що банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами.

З урахуванням змісту наведених норм, умови кредитного договору щодо розміру процентної ставки за кредитом та процедура підвищення її розміру мають визначатися між сторонами кредитного договору у письмовій формі.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що з моменту укладення договору позивачем процентна ставка була змінена: з 18 січня 2013 року - до 30,00% на рік на суму заборгованості, з 01 вересня 2014 року - до 34,80 % на рік на суму заборгованості, а з 01 квітня 2015 року - до 43,20 % на рік на суму заборгованості.

Пунктом 1.1.3.2.4 Умов передбачено право Банку змінювати тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків. При цьому Банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов`язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці за картрахунком, згідно з п. 1.1.3.1.9 договору, якщо протягом 7 днів Банк не одержав повідомлення від клієнта про незгоду із змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови.

За п. 1.1.3.1.9 Банк зобов`язаний не рідше одного разу на місяць способом, зазначеним у заяві, надавати власнику виписки про стан картрахунків і про здійснені за минулий місяць операції за картрахунками. У разі підключення власника до системи Internet Banking (Приват24) виписки надаються через цей комплекс. У разі підключення клієнта до комплексу Mobile Banking Банк надає можливість доступу до інформації про стан рахунку шляхом використання функції СМС-повідомлень.

Відомостей про письмове погодження з відповідачкою збільшення процентної ставки або про виконання банком умов договору щодо повідомлення відповідачки про підвищення процентної ставки матеріали справи не містять.

Колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що користування з боку відповідачки кредитним лімітом після підвищення відсоткової ставки свідчить про її погодження на такі дії банку, оскільки під час здійснення операцій із використанням кредитної картки банком не здійснюється сповіщення про розмір процентної ставки. Сплачуючи кошти на погашення до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості, у розмірі 7% від розміру заборгованості, відповідачка виконувала умови кредитного договору, що не може свідчити про її згоду на збільшення процентної ставки.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представник позивача надав розрахунок заборгованості по відсоткам, виходячи із відсоткової ставки узгодженої письмово із відповідачкою, а саме, 22,8 % (а.с.282).

Колегія суддів приймає такий розрахунок до уваги, за виключенням таких вихідних даних, як розмір заборгованості за тілом кредиту 8862, 25 грн., оскільки з розрахунку банку вбачається, і цей факт не заперечується представником позивача, що у суму боргу за тілом кредиту банком включено і заборгованість за відсотками. Колегія суддів вважає, що такий спосіб нарахування є подвійним стягненням відсотків, що не передбачено умовами укладеного між сторонами договору, а тому виходить із розміру сум, якими користувалась відповідачка з перевищенням пільгового періоду, які відображені у виписках по картковим рахункам банку, і який, за розрахунком представників сторін у справі, складає 7657, 66 грн.

Таким чином до стягнення з відповідачки підлягають проценти в сумі 4448, 58 грн., розмір яких визначений колегією суддів за формулою банку (7657, 66 грн.* 22,8 % / 365 днів * 930 днів).

Також Умовами кредитного договору встановлена пеня за несвоєчасне погашення заборгованості та штраф при порушенні клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов`язань більше ніж на 30 днів (п.2.1.1.7.6), тоді як у довідці банку про умови кредитування обумовлено, штраф сплачується при порушенні строків платежів за будь-яким грошовим зобов`язанням, передбаченим договором більш ніж на 120 днів (а.с.11, 21 на звороті).

Разом з тим, з розрахунку банку, наведеному у позовній заяві та у додатках до неї вбачається, що нарахований банком штраф не увійшов до заявленої загальної суми боргу (12242,35 грн.+6759,50 грн.+250 грн.+874,67 грн. = 20 126, 52 грн.), тоді як банком заявлено до стягнення 18 618, 07 грн.

Суд першої інстанції на зазначену невідповідність уваги не звернув та не перевірив розрахунок заборгованості, наданий позивачем.

Також суд не врахував, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) частиною другою статті 258 ЦК України встановлена спеціальна позовна давність в один рік.

Наведена норма матеріального права до спірних правовідносин не застосована, хоча заява банку містить вимогу про стягнення пені у розмірі 6759,50 гривні, яка нарахована за прострочення виконання відповідачкою зобов`язання за кредитним договором за весь період його дії до моменту звернення до суду.

З огляду на зазначене та заяву відповідачки про застосування позовної давності, колегія суддів вважає, що з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню пеня, нарахована за період з 16.12.2016 року по 16.12.2017 року (в межах предмету позову) у розмірі 950 грн. відповідно до наданого банком розрахунку.

Таким чином, ухвалене судове рішення підлягає зміні із зменшенням розміру визначеної до стягнення кредитної заборгованості із 18 618, 07 грн. до 5398, 58 грн. (4448, 58 грн. відсотків + 950 грн. пені).

Враховуючи, що відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, рішення суду в частині розподілу судових витрат підлягає зміні із зменшенням розміру стягнутого з відповідачки на користь позивача судового збору із 1762 грн. до 510, 98 грн.

В іншій частині доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі і як такі, що не спростовують висновки суду, підлягають відхиленню.

Посилання апелянта на те, що останнє користування первинною карткою відбулося 21 лютого 2012 року, відповідно щомісячний обов`язковий платіж необхідно було здійснити до 29 лютого 2012 року, а тому суд повинен був застосувати до боргових зобов`язань відповідачки позовну давність спростовуються випискою по рахунку (а.с.159-164). Наведена виписка включає рух коштів по усім карткам, які видавались відповідачці банком у забезпечення виконання договору від 13 березня 2008 року, тоді як апелянт враховує рух коштів лише по одній картці, хоча отримання решти карток підтверджується матеріалами справи.

Таким чином, враховуючи встановлені по справі обставини, які не спростовані доводами апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову в повному об`ємі у задоволенні заявленого позивачем позову немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 21 лютого 2019 року змінити.

Зменшити суму стягнутого зі ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» боргу з 18618, 07 грн. до 5398, 58 грн. та суму стягнутого судового збору з 1762 грн. до 510, 98 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.М. Полікарпова

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.П. Воронцова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ П.Я. Ігнатенко

Повний текст постанови складений 25 червня 2019 року.

Суддя О.М. Полікарпова