Справа № 162/768/18 Головуючий у 1 інстанції: Глинянчук В. Д.
Провадження № 22-ц/802/594/19 Категорія: 2 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Киці С. І.,

суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,

секретар судового засідання Вергун Т. С.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 . ОСОБА_5 .,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконувача обов`язків заступника Маневицького управління водного господарства Криська Віктора Івановича, Маневицького управління водного господарства про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, встановлення факту трудових відносин, стягнення невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу за апеляційною відповідача ОСОБА_3 на рішення Любешівського районного суду Волинської області від 27 березня 2019 року,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся 22 жовтня 2018 року в суд з позовом до Любешівського управління водного господарства (далі - Любешівське УВГ), голови ліквідаційної комісії Любешівського управління водного господарства, третя особа на стороні відповідача Маневицьке управління водного господарства (Далі Маневицьке УВГ), про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, встановлення факту трудових відносин, стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позов мотивує тим, що він 19 квітня 1997 року був прийнятий охоронником у Любешівському управлінні осушувальних систем, яке з 01 січня 2005 року перейменовано на Любешівське УВГ. З 28 жовтня 2005 року змінено назву посади з охоронника на сторожа.

Наказом Держводагенства № 60 від 13 лютого 2018 прийнято рішення про реорганізацію Любешівського УВГ шляхом приєднання до Маневицького УВГ.

У зв`язку з припиненням діяльності Любешівського УВГ, а також відповідно до штатного розпису Маневицького УВГ, який вводився у дію з 01 вересня 2018 року, його 27 червня 2018 року попереджено про майбутнє вивільнення на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП. Та запропоновано дві посади: сторожа та оглядача.

27 серпня 2018 року написав дві заяви: на ім`я голови комісії з реорганізації Любешівського УВГ, в якій він, як сторож Любешівського УВГ у зв`язку з припиненням діяльності цього підприємства, просив перевести його з 31 серпня 2018 року у Маневицьке УВГ у порядку, передбаченому пунктом 5 статті 36 КЗпП та на ім`я виконувача обов`язків начальника Маневицького УВГ, в якій просив прийняти його на роботу з 01 вересня 2018 року у порядку переведення. Він висловив свою згоду на його переведення як сторожа у Маневицьке УВГ.

31 серпня 2018 року наказом голови комісії з реорганізації Любешівського УВГ ОСОБА_3 його звільнено у зв`язку з переведенням у Маневицьке управління водного господарства на підставі п.5 ст. 36 КЗпП України.

З 01 вересня 2018 року відбулося скорочення штатної одиниці сторожа.

Незважаючи на запис у трудовій книжці від 31 серпня 2018 року про звільнення з Любешівського УВГ у зв`язку з його переведенням, його фактично не було переведено. При звільненні не було виплачено вихідну допомогу та компенсацію за використану відпустку. Звільнення відбулося без погодження з профспілковою організацією.

З 01 по 19 вересня 2018 року включно він продовжував виконувати свої трудові обов`язки. За цей період заробітна плата йому не виплачувалась та не зроблено відповідного запису у трудовій книжці

Просив визнати незаконним та скасувати наказ № 52-п голови комісії з реорганізації Любешівського УВГ Криська В.І. від 30 серпня 2018 року про звільнення ОСОБА_1 у зв`язку з переведенням у Маневицьке УВГ на підставі пункту 5 статті 36 КЗпП; поновити його на посаді сторожа у Любешівському УВГ з 01 вересня 2018 року; встановити факт продовження трудових відносин з Любешівським УВГ у період з 01 по 19 вересня 2018 року; зобов`язати відповідача Любешівське УВГ нарахувати та виплатити заробітну плату за період з 01 по 19 вересня 2018 року; стягнути з Любешівського УВГ середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20 вересня 2018 року до дня фактичного поновлення на роботі.

Ухвалою суду від 30 листопада 2018 року у зв`язку з ліквідацією Любешівського УВГ залучено до розгляду справи правонаступника Маневицьке управління водного господарства Також постановлено вважати сторонами по справі: позивачем ОСОБА_1 , відповідачами МУВГ та виконувача обов`язків заступника МУВГ ОСОБА_6 В ОСОБА_7 І.

Рішенням Любешівського районного суду від 27 березня 2019 року позов ОСОБА_1 до виконувача обов`язків заступника начальника Маневицького управління водного господарства Криська Віктора Івановича, Маневицього управління водного господарства про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, встановлення факту трудових відносин, стягнення невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ № 52-п голови комісії з реорганізації Любешівського управління водного господарства Криська В.І. від 30 серпня 2018 року у частині звільнення ОСОБА_1 у зв`язку з переведенням у Маневицьке управління водного господарства на підставі пункту 5 статті 36 КЗпП України.

Встановлено факт продовження трудових відносин між ОСОБА_1 та Маневицьким управлінням водного господарства у період виконання позивачем обов`язків сторожа Любешівської експлуатаційної дільниці Маневицького управління водного господарства з 01 по 19 вересня 2018 року.

Зобов`язано Маневицьке управління водного господарства нарахувати та виплатити у користь ОСОБА_1 заробітну плату за період виконання обов`язків сторожа Любешівської експлуатаційної дільниці Маневицького управління водного господарства з 01 по 19 вересня 2018 року, виходячи з розрахунку середньомісячної заробітної плати штатних працівників по Любешівському району Волинської області у розмірі 5975 грн., з нарахуванням та сплатою відповідно до законодавства податку на доходи фізичних осіб та суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Поновлено ОСОБА_1 на роботі шляхом зобов`язання Маневицького управління водного господарства видати наказ про прийняття з 01 вересня 2018 року на посаду сторожа Любешівської експлуатаційної дільниці Маневицького управління водного господарства.

Стягнуто з Маневицького управління водного господарства у користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у період з 20 вересня 2018 року по 27 березня 2019 року у сумі 24022 грн.70 коп.

Рішення у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді сторожа Любешівської експлуатаційної дільниці Маневицького управління водного господарства та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць звернуто до негайного виконання.

Додатковим рішенням від 12 квітня 2019 року стягнуто з Маневицького управління водного господарства в користь ОСОБА_1 4700грн. витрат на правничу допомогу.

Відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на зазначені рішення суду в частині задоволення позову про визнання незаконним та скасування наказу в частині звільнення ОСОБА_1 , поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, витрат на правничу допомогу. Зазначає, що судом при вирішенні спору допущено неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. До вирішення спору судом не застосовано приписи п.5 ст.36 КЗпП України, не враховано заяви ОСОБА_8 про переведення його в Маневицьке управління водного господарства з 31 серпня 2018 року без виплати компенсації за невикористану відпустку та заяви про прийняття на роботу в порядку переведення. Вважає, що встановлено інший спосіб захисту порушеного права. Судом допущено протиріччя в рішенні та вихід за межі позовних вимог. Просив рішення суду в вказаній частині скасувати та постановити в цій частині нове рішення про відмову від позову, додаткове рішення скасувати.

Позивачем ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу, у якому він повністю заперечив доводи апеляційної скарги та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без зміни.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 прийнятий на роботу охоронника Любешівського управління осушувальних систем 19 квітня 1997 року. З 01 січня 2005 року вказане підприємство перейменовано в Любешівське УВГ. З 28 січня 2005 року змінено назву діючої професії ОСОБА_1 на сторожа. Позивач звільнений з Любешівського УВГ з 31 серпня 2018 року на підставі пункту 5 статті 36 КЗпП у зв`язку з переведенням у Маневицьке УВГ.

Відповідно до наказу начальника Державного агентства водних ресурсів України № 60 від 13 лютого 2018 року Любешівське УВГ реорганізовано шляхом приєднання до Маневицького УВГ. Головою комісії з реорганізації призначено начальника Любешівського УВГ Криська В.І. На комісію з реорганізації серед іншого покладено обов`язок забезпечити, зокрема працівникам Любешівського УВГ, соціально-правові гарантії, передбачені чинним законодавством, для працівників, які вивільняються у зв`язку з реорганізацією.

Маневицьке УВГ є правонаступником Любешівського УВГ.

Позивача 27 червня 2018 року попереджено про вивільнення з 01 вересня 2018 року згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України та з 01 вересня 2018 року запропоновано посади сторожа, оглядача ГТО з оплатою праці згідно з штатним розписом Маневицького УВГ.

Голова комісії з реорганізації, начальник Любешівського УВГ Крисько В.І. 17 серпня 2018 року направив у Маневицьке УВГ список працівників Любешівського УВГ. Листом № 281/07-15/2-18 від 20 серпня 2018 року Маневицького УВГ направлено начальнику Любешівського УВГ, голові комісії з реорганізації Криську ОСОБА_9 , список працівників Любешівського УВГ із зазначенням запропонованих для переведення посад, у якому зазначено, що ОСОБА_1 пропонується робота оглядача ГТО Маневицької експлуатаційної дільниці. ОСОБА_1 з даним списком не був ознайомлений.

Позивач 27 серпня 2018 року подав на ім`я в.о. заступника начальника Любешівського УВГ, голови комісії з реорганізації Криська В.І. заяву, у якій просить перевести з 31 серпня 2018 року у порядку, передбаченому пунктом 5 статті 36 КЗпП, до Маневицького УВГ у зв`язку з припиненням діяльності Любешівського УВГ без компенсації за невикористану відпустку. Цього ж 27 серпня 2018року на ім`я виконувача обов`язків начальника Маневицького УВГ Пахольчука ОСОБА_10 А. ОСОБА_1 подав заяву, у якій просить прийняти його на посаду сторожа Любешівської ЕД у порядку переведення, передбаченому п.5ст.36 КЗпП України.

Наказом Любешівського УВГ № 52-п від 30 серпня 2018 року звільнено 31 серпня 2018 року в зв`язку з переведенням у Маневицьке УВГ ОСОБА_1 , сторожа, на підставі пункту 5 статті 36 КЗпП.

Відповідно до наказу № 45-п від 30 серпня 2018 року по Маневицькому УВГ «Про прийняття та переведення працівників» на посади сторожів Любешівської ЕД прийнято ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 Наказу про прийняття ОСОБА_1 на роботу у Маневицьке УВГ не прийнято.

Середній заробіток позивача за останні два місяці роботи становить 4065,32 грн.

Згідно ч.1п.5 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду.

У частині 4 цієї ж статті зазначено, що у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (п.1 ч.1 ст.40).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 був звільнений у зв`язку з переведенням законно, оскільки добровільно подав таку заяву не відповідає встановленим обставинам та вищенаведеній нормі законодавства.

Встановлено, що в Любешівському УВГ, де працював сторожем позивач, відбулася реорганізація шляхом приєднання до Маневицького управління водного господарства. А отже, дія трудового договору з позивачем продовжується і звільнення його з роботи не повинно проводитись. Написання заяв працівниками Любешівського УВГ про їх переведення до Маневицького УВГ відбувалося по ініціативі адміністрації і було зумовлене саме реорганізацією, яка проводилась. Любешівське УВГ не мало права на винесення наказу про звільнення позивача з роботи та трудові відносини між сторонами є такими, що не припинилися у відповідності до вимог частини третьої та четвертої статті 36 КЗпП України.

Фактично позивач приступив до роботи сторожа Любешівської ЕД і працював до 19 вересня 2018року включно.

Згідно із частиною першою статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно із частиною першою статті 235 КЗпП України, у разі звільнення працівника без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесені рішення про поновлення на роботі орган, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Порушення права підлягає судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Такий підхід відповідає й ідеям, закріпленим статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права на ефективний засіб юридичного захисту. У розвиток положень цієї статті Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях також наголошує на необхідності оцінки ефективності обраного зацікавленою особою способу захисту. Зокрема, у пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v .the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. У пункті 75 рішення Європейського суду з прав людини від 5 квітня 2005 року у справі «Афанасьєв проти України» (заява № 38722/02) суд зазначає, що засіб захисту, котрий вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним», як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

У даній справі право позивача на продовження трудових відносин у новому управління, яке визнане судом порушеним, кореспондується з відповідним обов`язком Маневицького УВГ його реалізувати. Продовження трудових відносин з відповідачем можливо шляхом прийняття позивача на відповідну посаду реорганізованого управління.

Зобов`язання Маневицького управління водного господарства видати наказ про прийняття на роботу позивача на посаду сторожа відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Такий спосіб є ефективним, дієвим, не заборонений законом та відповідає принципам і змісту трудового законодавства.

При вирішенні спору суд не вийшов за межі позовних вимог. Так, підставою не продовження Маневицьким УВГ трудового договору з ОСОБА_1 було те, що згідно штатного розпису, який введений з 30.09.2018 року в Любешівській ЕД Маневицького УВГ передбачено три штатні посади сторожа, а не чотири, як було до реорганізації. Оскільки у разі реорганізації підприємства припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого органу можливе лише у разів скорочення чисельності або штату працівників пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України, то у позовній заяві міститься і посилання на неї. Даний позов обґрунтований не лише підставами ст.40 КЗПП України і суд вирішив спір відносно заявлених вимог.

Рішення суду першої інстанції у цій частині ухвалене з додержанням норм матеріального права.

Разом з тим, позов пред`явлений до двох відповідачів Любешівського управління водного господарства (правонаступник Маневицьке управління водного господарства) і до фізичної особи ОСОБА_3 , який був головою комісії з реорганізації Любешівського УВГ. Відповідач ОСОБА_3 діяв як посадова особа Любешівського УВГ і не є стороною в спірних правовідносинах, які виникли між позивачем ОСОБА_1 та Любешівським УВГ (правонаступник Маневицьке УВГ), а отже і не може бути відповідачем по даній справі.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову до відповідача ОСОБА_3 підлягає до скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у позові до ОСОБА_3 В решті рішення суду слід залишити без змін.

Судом апеляційної інстанції не встановлено підстав для скасування додаткового рішення, яким вирішено питання про судові витрати стягнення з відповідача Маневицького УВГ в користь позивача документально підтверджених витрат на правничу допомогу.

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Любешівського районного суду Волинської області від 27 березня 2019 року в даній справі в частині задоволення позову до ОСОБА_3 скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

В позові до ОСОБА_3 відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий

Судді