Справа № 758/7833/19
У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні позову

03 липня 2019 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва в складі судді Гребенюка В.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 , про забезпечення його позову до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Одночасно з поданням вищевказаного позову, позивач подав заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на ј частину квартири, за адресою: АДРЕСА_1 , що належить відповідачу.

03.07.2019 р. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва провадження у справі відкрито та справу призначено до підготовчого судового засідання.

Свою заяву про забезпечення позивач обґрунтовував тим, що відповідач має можливість продати, подарувати ј частину квартири, яка також перебуває у співвласності позивача, що може в подальшому істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Дослідивши матеріали позовної заяви у межах вирішення заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається до суду, після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Пункт 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 р. № 9, передбачає, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Так, відповідно до ч.1 ст.318 ЦК кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, а відтак, обґрунтування заяви про забезпечення позову позивача не заслуговує на увагу.

З урахуванням наведеного, з матеріалів справи не вбачається підстав для задоволення заяви позивача про вжиття заходів забезпечення даного позову, оскільки останнім не наведено достатніх правових підстав для забезпечення позову, накладення арешту на ј частину квартири.

Також, позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду в разі невжиття заходів забезпечення даного позову.

Крім того, законодавством у сфері державної реєстрації прав та їх обтяжень не передбачено можливості накладення арешту тільки на частину нерухомого майна.

Враховуючи вищевикладене, заява позивача про вжиття заходів забезпечення позову задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись положеннями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», ст. ст. 149, 150, 153, 353 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , про забезпечення його позову до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості та відшкодування моральної шкоди - відмовити;

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя В.В. Гребенюк