Постанова

Іменем України

19 червня 2019 року

м. Київ

справа № 463/4247/15-ц

провадження № 61-22823св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Калараша А. А., Лесько А. О. (суддя-доповідач), Петрова Є. В.,

Штелик С. П.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 25 жовтня 2016 року у складі судді

Лакомської Ж. І. та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 28 березня 2017 рокуу складі колегії суддів: Павлишина О. Ф., Мікуш Ю. Р., Приколоти Т. І.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Ідея Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» (далі - ПАТ «Ідея Банк», Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави.

Позовна заява мотивована тим, що між Банком та ОСОБА_1 20 червня

2012 року було укладено кредитний договір № 910.15794, згідно якого відповідачу було надано кредитні кошти в розмірі 66 281,50 грн (зі сплатою річної процентної ставки та визначенням строку користування коштами у відповідності до графіку) на купівлю автомобіля ВАЗ 211540-110-40, 2012 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 . Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином та надав позичальникові кредитні кошти. Однак, в порушення умов договору та положень законодавства, позичальник свої обов`язки належним чином не виконує, зокрема не повертає кредитні кошти у відповідності до графіку їх повернення, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. На забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки від 11 лютого 2015 року, згідно якого поручитель солідарно відповідає перед банком в межах суми 50,00 грн у випадку прострочення позичальником сплати чергових платежів більше ніж на 30 днів. Також на забезпечення виконання зобов`язань 17 липня 2012 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено договір застави транспортного засобу - ВАЗ 211540-110-40, 2012 року випуску. Банкнаправив позичальнику повідомлення про виникнення заборгованості, однак воно було залишене ним без належного реагування.

У зв`язку з викладеним Банк просив вилучити у Кавуна С. О. предмет застави та звернути на нього стягнення шляхом продажу його будь-якій особі покупцю за ціною не нижче ринкової, визначеної суб`єктом оціночної діяльності і надати позивачу всі права та повноваження на відсудження транспортного засобу, в тому числі, але не виключно, проводити всі необхідні дії в органах ДАІ МВС України та всіх інших державних та недержавних органах/установах (отримувати дублікати документів на транспортний засіб, отримувати/виготовляти ключі їх дублікати, отримувати відомості про транспортний засіб/особу власника, які пов`язані з продажем автомобіля тощо). Також Банк просить стягнути з солідарно з відповідачів частину заборгованості за кредитним договором внаслідок невиконання договору поручителем в розмірі 50,00 грн та судові витрати.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВИХ РІШЕНЬ

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 25 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 28 березня 2017 року, в задоволенні позову ПАТ «Ідея Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави відмовлено за безпідставністю.

Судові рішення мотивовані тим, що позивачем не надано суду доказів про надіслання ним повідомлень, претензій чи попереджень відповідачу з приводу неналежного виконання останнім умов кредитного договору. При цьому суд дійшов висновку, що у зв`язку з призупиненням банками України здійснення усіх видів фінансових операцій у населених пунктах Луганської та Донецької областей, які не контролювалися у спірний період українською владою,

ОСОБА_1 , який є жителем Донецької області, не міг виконати своє зобов`язання перед банком щодо виконання кредитного договору, унаслідок чого згідно з частиною четвертою статті 612, частинами першою та другою статті 613 ЦК України, він не вважається таким, що допустив прострочення виконання зобов`язання за спірним кредитним договором.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

У касаційній скарзі ПАТ «Ідея Банк», посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Банку задовольнити в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що наявність заборгованості встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, ПАТ «Ідея Банк» скористалося своїм правом на дострокове повернення кредиту, пред`явивши відповідні позовні вимоги. В жодному пункті кредитного договору, як і чинним законодавством не передбачено, що Банк має право на звернення до суду виключно після пред`явлення кредитодавцем вимоги до позичальника про дострокове повернення кредиту та отримання позичальником такої вимоги. Відсутні докази відмови банку у прийнятті виконання ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором, яке він міг здійснити через відділення банку в іншому місці, де він перебував. Відсутні підстави для звільнення позичальника від відповідальності за порушення взятих на себе зобов`язань за спірним кредитним договором й тому, що він не надав підтвердження настання форс-мажорних обставин. Крім того, у нього було право на виконання свого обов`язку шляхом внесення грошових коштів за кредитним договором у депозит нотаріуса.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Заперечення на касаційну скаргу до суду не надходили.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Суди встановили, що 20 червня 2012 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 910.15794, згідно якого позичальникові було надано Банком кредитні кошти на купівлю автомобіля ВАЗ 211540-110-40, 2012 року випуску, в розмірі 66 281,50 грн, з визначенням строку користування коштами у відповідності до графіку (а. с. 24-25).

За користування кредитом позичальник сплачує річну процентну ставку, яка визначається відповідно до умов кредитного договору, а станом на дату укладення кредитного договору становила 15,99 %.

Параграфом 4 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язаний отримати кредит і протягом дії договору сплачувати кредит та проценти у вигляді ануїтетних платежів щомісячно в терміни та у сумах, визначених у Графіку щомісячних платежів, що є додатком №1 до договору.

Згідно з Графіком щомісячних платежів, датою внесення позичальником чергового платежу визначено 20 число кожного місяця (а. с. 20-21).

Відповідно до пункту 4 параграфу 6 кредитного договору, банк має право змінювати в односторонньому порядку свої Тарифи (окрім процентної ставки), повідомивши про це позичальника у спосіб, передбачений договором, вказавши дату, з якої починають діяти зміни/нові тарифи.

У відповідності до пункту 1 параграфу 8 кредитного договору, банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, зокрема, у разі прострочення оплати чергового ануїтетного платежу (його частини) більше ніж на 30 днів.

Зі змісту кредитного договору судами встановлено, що всі повідомлення за цим договором (а відтак - вимоги про дострокове повернення кредиту, повідомлення про розірвання договору тощо, які передбачені пунктом 1 параграфу 8) повинні бути складені у письмовій формі і такі здійснюються Банком шляхом направлення листів за адресою позичальника, вказаною в договорі, або на іншу адресу, вказану позичальником.

Разом з тим, Банком не надано суду належних і допустимих доказів про надіслання ним вищезгаданих вимог, повідомлень, претензій чи попереджень позичальникові (а тим більше - про їх вручення) з приводу неналежного виконання останнім умов кредитного договору.

Параграфом 9 (пунктами 1, 2, 3) кредитного договору передбачено, що у разі порушення позичальником строків сплати щомісячних платежів, банк має право нарахувати та стягнути з позичальника витрати, пов`язані з супроводом і стягненням простроченої заборгованості за договором (в тому числі, але не обмежуючись, на листування, телефонні дзвінки, виїзди до позичальника, розшук позичальника, послуги сторонніх організацій, згідно з тарифами банку). В разі порушення позичальником термінів сплати щомісячних платежів

від 1 до 60 днів, Банк має право нарахувати та стягнути з позичальника штрафні санкції (пеню) в розмірі 0,15% від простроченої суми боргу за кожен день прострочки. У разі порушення позичальником термінів сплати щомісячних платежів більше ніж на 60 днів, Банк має право нарахувати та стягнути з позичальника штрафні санкції (пеню) в розмірі 0,65% від простроченої суми боргу за кожен день прострочки.

17 липня 2012 року з метою забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором між ПАТ «Ідея Банк» та позичальником було укладено договір застави транспортного засобу № 910.15794, згідно якого ОСОБА_1 передав у заставу транспортний засіб марки ВАЗ, моделі 211540-110-40,

2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 (а. с. 22-23).

10 лютого 2015 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, згідно з якого ОСОБА_2 поручилась за належне виконання позичальником ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором в межах суми 50,00 грн (а. с.13).

Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином, та передав позичальнику кредитні кошти 22 червня 2012 року, що підтверджується виданими банком меморіальними ордерами (а. с. 14).

Позичальник свої обов`язки за кредитним договором щодо сплати щомісячних платежів до липня 2014 року виконував належним чином, що підтверджено випискою з особового рахунку позичальника (а. с. 30-31), а останній платіж на виконання умов кредитного договору ним було внесено 08 липня 2014 року.

Відповідно до статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Згідно з частиною четвертою статті 612 ЦК України прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Відповідно до статті 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Проте, абзац перший статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлює, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Аналіз вказаних норм, дає підстави дійти висновку про те, що боржник, у вказаний період, не звільняється від повернення тіла кредиту за зобов`язанням.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ «Ідея Банк», суди, вважаючи, що мало місце прострочення як боржника, так і кредитора та пославшись на положення статей 612, 613 ЦК України, дійшли висновку про те, що прострочена заборгованість у боржника не настала і його вини в цьому немає.

Свої висновки суди мотивували також тим, що постановою правління Національного банку України від 06 серпня 2014 року № 466 «Про призупинення здійснення фінансових операцій» у зв`язку з запровадженням з 24 липня

2014 року на території Донецької та Луганської областей надзвичайного режиму роботи банківської системи, призупинено банками України здійснення усіх видів фінансових операцій у населених пунктах, які не контролюються українською владою.

ОСОБА_1 проживає у місті Донецьку. Банком не надано відомостей щодо режиму роботи відділень ПАТ «Ідея Банк» та порядку здійснення розрахунків за кредитними зобов`язаннями позичальниками, які проживають на території цього міста.

Проте, згідно з положеннями статті 537 ЦК України боржник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори в разі: відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов`язання; ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку; відсутності представника недієздатного кредитора.

Нотаріус повідомляє кредитора у порядку, встановленому законом, про внесення боргу у депозит.

Аналіз вищевказаних положень закону свідчить про те, що відмова кредитора від запропонованого боржником виконання договору може мати місце лише тоді, коли кредитор може прийняти виконання від боржника, однак з суб`єктивних причин відмовляється це зробити.

Ураховуючи викладене, суди у порушення вищевказаних положень закону та вимог статей 212-214, 303, 315 ЦПК України 2004 року належним чином не дослідили, чи виконувався ОСОБА_1 обов`язок з погашення кредитної заборгованості шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей у депозит нотаріуса та не звернули уваги на те, що неповідомлення банком

ОСОБА_1 , як позичальника, про нові реквізити банківської установи, чи про порядок роботи відділень банку не звільняє його від виконання взятих на себе зобов`язань за спірним кредитним договором.

При цьому відсутні будь-які докази, що банк припинив прийом коштів за спірним кредитним договором, чи перешкоджав відповідачу у виконанні своїх зобов`язань. Висновки суду ґрунтуються на припущеннях, що заборонено частиною четвертою статті 60 ЦПК України 2004 року, так як відповідачі пояснень суду не давали, у судове засідання не з`явились, заперечень на позов матеріали справи не містять.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України 2004 року визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, наявності доказів, що їх підтверджують).

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Разом з цим, безпідставними є висновки судів попередніх інстанцій про те, що позивачем не надано суду доказів про надіслання повідомлень, претензій чи попереджень відповідачу з приводу неналежного виконання останнім умов кредитного договору, оскільки ПАТ «Ідея Банк» скористалося своїм правом на дострокове повернення кредиту, пред`явивши відповідні позовні вимоги. В жодному пункті кредитного договору, як і чинним законодавством не передбачено, що банк має право на звернення до суду виключно після пред`явлення кредитодавцем вимоги до позичальника про дострокове повернення кредиту та отримання позичальником такої вимоги.

Такі правові висновки викладені також у постанові Верховного Суду від

31 жовтня 2018 року у справі № 463/4252/15-ц (провадження № 61-29214св18), підстав відступати від яких колегія суддів не вбачає.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи,.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пунктів 1, 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Оскільки оскаржувані судові рішення не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалені з порушенням норм процесуального права, такі підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 25 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 28 березня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіВ. М. Сімоненко А. А. Калараш А. О. Лесько Є. В. Петров С. П. Штелик