П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2019 року. м. Київ

Справа № 22-6016 Головуючий у 1-й інстанції: Арапіна Н. Є.

Унікальний № 755/2345/17 Доповідач - Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі

головуючого Пікуль А. А.

суддів Гаращенка Д. Р.

Невідомої Т. О.

за участю секретаря Пузикової В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Козій Дар?ї Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна,-

у с т а н о в и л а:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 пред`явив в суд позов до ОСОБА_2 та, з урахуванням уточнень, просив суд встановити юридичний факт, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з квітня 2014 року по вересень 2014 року; визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру загальною площею 85 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 ; в порядку поділу сумісного майна подружжя, визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/2 частину квартири загальною площею 85 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ; в порядку поділу сумісного майна подружжя, визнати за ОСОБА_2 право приватної власності на 1/2 частину квартири загальною площею 85 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтований тим, що з 21 червня 2013 року по 22 квітня 2014 року позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Після розірвання шлюбу з квітня 2014 року по вересень 2014 року позивач продовжував спільно проживати разом з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вести спільне господарство, мати взаємні права та обов`язки. Право власності на спірну квартиру зареєстроване за відповідачем 29 травня 2014 року.

Дніпровський районний суд м. Києва рішенням від 22 січня 2019 року відмовив у задоволенні позовних вимог. Суд вирішив питання розподілу судових витрат між сторонами.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 через свого представника, адвоката Козій Д. О., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (т.2, а.с.33-45).

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 заперечувала проти її задоволення та вказала, що рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 січня 2019 року ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, з урахуванням усіх обставин справи, з повним та всебічним дослідженням доказів.

Відзив аргументований тим, що фактичні шлюбні відносини припинились між сторонами з грудня 2013 року. Наведена обставина встановлена рішенням суду, яке набрало законної сили. Крім того, відповідач зазначає, що спірна квартира придбана нею за власні кошти в той час, коли вона не перебувала у шлюбі з позивачем.

З огляду на викладене, ОСОБА_2 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін (т.2, а.с.85-90).

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення: ОСОБА_1 та адвоката Козій Д. О., які підтримали подану апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити; представника відповідача, адвоката Новицької С. В., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

При вирішенні даної справи районним судом встановлені наступні обставини.

З 21 червня 2013 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2014 року.

29 травня 2014 року відповідач на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Магомедовою М.Г., реєстраційний № 1980, придбала квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 не надано доказів того, що частина коштів на придбання спірної квартири в період з квітня по вересень 2014 року належала йому, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За встановлених обставин районний суд дійшов до висновку, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги представника позивача апеляційний суд виходить з наступного.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, є доведеними.

Висновки суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд вважав встановленою відсутність правових підстав для задоволення заявленого ОСОБА_1 позову, нормативно-правові акти, якими керувався суд при ухваленні рішення, повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення (т.2, а.с.27-30).

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга представника позивача не містить.

Доводи апеляційної скарги про те, що відмовляючи у задоволенні позову районний суд порушив право позивача на розгляд справи справедливим судом у дусі змагальності з дотриманням права на ефективний юридичний захист, оскільки в оскаржуваному рішенні однобічно викладено лише позицію сторони відповідача з ігноруванням позиції позивача (викладена у позовній заяві та запереченнях), без зазначення пояснень ОСОБА_1 , відхиляються апеляційним судом як безпідставні з огляду на таке.

У даному випадку адвокат позивача, Козій Д. О., вдається до перекручування змісту оскаржуваного рішення, адже з його описової частини убачається, що судом відповідно до вимог п.1 ч. 3 ст. 265 ЦПК України зазначено стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача (абзаци перший-другий, шостий, восьмий; т.2, а.с.26-27).

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності оскаржуваного рішення у зв`язку із неповним з`ясуванням обставин справи та ненаданням відповідей на кожен аргумент, який викладений в позові та поясненнях позивача, також є необґрунтованими. Сторона позивача не вказує, які саме її аргументи не знайшли відповіді у рішенні суду, які обставини, що мають значення для справи, не з`ясовані судом, які докази на підтвердження зазначених обставин були надані суду стороною позивача. Тому ці доводи є явно голослівними, сторона вдається до немотивованого перекручування змісту оскаржуваного рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням вимог статті 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки районним судом проігноровано доводи та пояснення та без жодного належного та обґрунтованого обґрунтування надано перевагу позиції відповідача, яка є недоведеною, також не можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для скасування оскаржуваного рішення. Адвокат Козій Д. О., по-перше, не наводить жодного конкретного посилання, які саме доводи сторони позивача, що підтверджені наданими суду доказами, не були прийняті судом; по-друге, вдається до перекручування змісту мотивувальної частини оскаржуваного рішення; по-третє, наводить практику Конституційного Суду України та Європейського суду з прав людини без будь-якої прив`язки до конкретних обставин даної справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що до спірних правовідносин не застосовано норми матеріального права, які підлягали застосуванню, також відхиляються апеляційним судом як неприйнятні. Адвокат Козій Д. О. наводить у апеляційній скарзі текст ряду норм матеріального та процесуального права, однак не вказує обставин, які б дали суду підстави для застосування указаних норм до спірних правовідносин, і, як наслідок, для задоволення заявленого позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що при визначенні розміру компенсації позивачем понесених відповідачем судових витрат на правову допомогу районним судом проігноровано, що відповідачем не надано доказів обґрунтованості цих витрат, також відхиляються апеляційним судом як неприйнятні, оскільки матеріали справи містять детальний опис робіт, проведених адвокатом, та платіжні документи на підтвердження оплати ОСОБА_2 витрат на правову допомогу (т.2, а.с.3-9).

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга не містить.

Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу адвоката Козій Дар`ї Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 01 серпня 2019 року.

Головуючий А. А. Пікуль

Судді Д. Р. Гаращенко

Т. О. Невідома