Справа № 500/3825/19
Провадження № 2/500/2361/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2019 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючий - суддя Швець В.М.,

за участю: секретаря судового засідання Кузьменко О.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу в сумі 29562грн. 30коп. Свої вимоги позивач мотивував тим, що він 12 травня 2016 року передав відповідачу в борг 8000грн. в строк до 12 червня 2016 року, про що був укладений договір займу. Відповідач борг не повернув, тому позивач просить стягнути з відповідача основний борг в сумі 8000грн., відсотки за обліковою ставкою Національного банку України в сумі 3462грн. 47коп., 14600грн. пені, 2826грн. 83коп. втрат від інфляції, 673грн. трьох відсотків річних. Представник позивача просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Ухвалою суду від 05 червня 2019 року справу призначено к розгляду у спрощеному позовному провадженні відповідно до ст.274 ЦПК України.

Про проведення розгляду справи у спрощеному позовному провадженні позивач та відповідачі повідомлені належним чином. Заперечення проти такого розгляду справи та відзив на позов від відповідачів судом у встановлений строк не отримано.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

У відповідності зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів.

Вивчивши матеріали справи,суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню частково.

Згідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В судовому засіданні встановлено, що форма договору позики, передбачена ст.1047 ЦК України, сторонами дотримана. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.625 ЦК України - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

У судовому засіданні встановлено, що позивач 12 травня 2016 року передав відповідачу в борг 8000грн. в строк до 12 червня 2016 року, про що був укладений договір займу (а.с.5,6). Відповідач борг не повернув. Форма та зміст розписки між сторонами відповідає вимогам ст.ст.1046,1047 ЦК України. Тому відповідач, відповідно до вимог ст.ст.533, 1049 ЦК України повинен повернути позивачу суму боргу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору займу від 12 травня 2016 року між позивачем та відповідачем, останній отримав в борг 8000грн. строком на 1 місяць до 12 червня 2016 року. Ураховуючи викладене, суд вважає, що право позикодавця нараховувати передбачені ст.1048 ЦК України проценти за позикою за обліковою ставкою НБУ припиняється після спливу визначеного договором строку позики. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Згідно розрахунку позивача втрати від інфляції складають 2826грн. 83коп., три відсотка річних складають 673грн. Окрім того, ст.ст.611, 624 ЦК України передбачена можливість стягнення з боржника пені (неустойки) за прострочення виконання зобов`язання. Стягнення пені передбачено договором між сторонами, сума пені згідно до розрахунку позивача складає 14600грн.

Оскільки зі спливом строку, на який була надана позика, припинилося право позивача нараховувати проценти за договором позики, то після 12 червня 2016 року позивач не міг нараховувати такі проценти.

Такий висновок узгоджується з висновком, викладеним у постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного суду від 3 жовтня 2018 року у справі № 390/1875/16-ц (провадження № 61-19255св18) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково: стягненню підлягають сума боргу - 8000грн., 14600грн. пені, 2826грн. 83коп. втрат від інфляції, 673грн. трьох відсотків річних та відсотки за період дії договору позики - з 12 травня 2016 року по 12 червня 2016 року, тобто за 31 день на рівні облікової ставки НБУ. Ця сума складає 122грн. 30коп. (8000 х 18 відсотків / 365 дні х 31 день) і саме в цьому розмірі підлягає стягненню заборгованість по відсоткам.

Згідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач не надав суду жодного доказу належного, допустимого та достовірного у відповідності до ст.ст.77-79 ЦПК України в заперечення позовних вимог.

Тому суд доходить до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані і повинні бути задоволені у вказаних розмірах.

Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується ст.141 ЦПК України та відносить до них судовий збір в сумі 768грн. 40коп., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст.526,533,611,624,625,1046,1047,1048,1049 ЦК України, ст.ст.11-13,76-81,141,258,259,263-265,268 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) 8000грн. основного боргу, 122грн. 30коп. відсотків за користування кредитом, 14600грн. пені, 2826грн. 83коп. втрат від інфляції, 673грн. трьох відсотків річних та 768грн. 40коп. витрат на оплату судового збору, а разом 26990 (двадцять шість тисяч дев`ятсот дев`яносто)грн. 53коп.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в інший частині - відмовити.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 30 липня 2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: В.М.Швець