Справа № 750/3778/19
Провадження № 2/750/1251/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2019 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

головуючого судді Требух Н.В.,

за участі секретаря судового засідання Будаш М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального провадження справу №750/3778/19

за позовом ОСОБА_1

до відповідача Приватного виконавця Палігіна Олександра Петровича

треті особи без самостійних вимог ОСОБА_2 , ПАТ «Укрсоцбанк»

про стягнення коштів

за участі представника позивача адвоката Марченко Н.І., відповідача Палігіна О.П. , його представника адвоката Гутник В.П., третьої особи ОСОБА_2

в с т а н о в и в:

В квітні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м.Чернігова з позовом до приватного виконавця Палігіна О.П. про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів в сумі 540700 грн. та процентів за безпідставне користування грошовими коштами в сумі 22935 грн. 42 коп. Підставою позову позивач зазначив норми ст.1212, 1214 ЦК України. Свої позовні вимоги мотивував тим, що в провадженні відповідача перебуває виконавче провадження №56104915 по примусовому виконанню виконавчого листа №745/443/16-ц, виданого 18.10.2016 року Сосницьким районним судом Чернігівської області, відповідно до якого з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» підлягає стягненню заборгованість по кредитному договору в розмірі 278 922, 88 доларів США та судові витрати. Ним було запропоновано ОСОБА_2 викупити у нього нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_1 за ціною 38 000 доларів США, а отримані кошти Яланши мав направити на погашення кредиту. В зв`язку з досягнення згоди щодо викупу об`єкту нерухомості ОСОБА_1 перерахував відповідачу кошти на загальну суму 540 700 грн. Однак, в подальшому угода щодо купівлі-продажу вказаного вище об`єкту не відбулась, він був реалізований іншій особі, однак кошти відповідач не повернув.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, з якого вбачається. що проти позову заперечує, в його задоволенні просить відмовити в зв`язку з недоведеністю позивачем безпідставності набуття коштів.

Судом до участі у справі залучено як третіх осіб без самостійних вимог ОСОБА_2 , який в судовому засіданні позов підтримав, та ПАТ «Укрсоцбанк», представник якого до суду не з`явився. Судом представнику позивача роз`яснено право на подачу клопотання або згоди для залучення співвідповідачів. Представником позивача відповідна згода не надана, а суд позбавлений права самостійно залучати співвідповідачів.

Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

В провадженні приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Палігіна Олександра Петровича перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Сосницького районного суду Чернігівської області № 745/443/16-ц від 18.10.2016 про стягнення з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №941/7-10 від 21.02.2008 в розмірі 278 922,88 доларів США та судових витрат в сумі 104 146,56 грн. (ВП № 56104915). Виконавче провадження відкрито 03.04.2018 на підставі заяви стягувача. Одночасно з винесенням постави про відкриття виконавчого провадження був накладений арешт на все майно боржника, про що винесено відповідну постанову від 03.04.2018.

У процесі здійснення виконавчого провадження приватним виконавцем встановлено, що боржнику належить нежиле приміщення, торгово-побутовий комплекс, загальною площею 390,0 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (далі - Нерухоме майно). Відповідно до відомостей тієї ж довідки Нерухоме майно є предметом іпотеки за договором іпотеки від 21.02.2008.

13.04.2018 винесена постанова про опис та арешт майна (коштів) боржника, якою описано та накладено арешт на Нерухоме майно.

10.05.2018 боржник у виконавчому провадженні ознайомився з матеріалами виконавчого провадження та повідомив, що у нього є покупець на Нерухоме майно, у зв`язку з чим виконавчі дії просив проводити у порядку ч. 8 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Частиною восьмою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі якщо при відкритті виконавчого провадження виконавцем накладено арешт на майно боржника, боржник за погодженням із стягувачем має право передати йому таке майно або реалізувати його та передати кошти від його реалізації стягувачу в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом. У разі продажу майна боржника покупець повинен внести кошти за придбане майно на рахунок органу державної виконавчої служби або приватного виконавця. Після передачі майна стягувачу або внесення покупцем коштів на рахунок органу державної виконавчої служби або приватного виконавця арешт з проданого майна боржника знімається за постановою виконавця.

14.05.2018 до приватного виконавця надійшов лист від ПАТ «Укрсоцбанк» зі змісту якого слідує, що між стягувачем та боржником досягнуто домовленості про добровільну реалізацію Нерухомого майна в рахунок погашення боргу за виконавчим листом Сосницького районного суду Чернігівської області № 745/443/16-ц від 18.10.2016. Стягувач не заперечував проти продажу Нерухомого майна будь-якій третій особі за ціною не менше 33 250,00 доларів США по курсу НБУ на дату продажу.

15.05.2018 боржнику у виконавчому провадженні надані реквізити рахунку приватного виконавця для зарахування коштів за придбане майно.

16.05.2018 позивач сплатив на рахунок відповідача грошові кошти у сумах 240 800,00 грн. (меморіальний ордер №@2РЬ156570 від 16.05.2018) та 299 900,00 грн. (меморіальний ордер № @2РЬ112101 від 16.05.2018) з призначенням платежу: «Кошти за придбання майнового комплексу смт. Сосниця вул . Черінігвська 15/1 заОСОБА_1 ». Загальна сума сплачених кошів складає 540 700,00 грн., що згідно офіційного курсу Національного банку України еквівалентно 26 628,90 доларів США (540 700,00 грн./26,210807 (курс НБУ) = 26 628,90 доларів США).

22.05.2018 від ОСОБА_1 надійшла заява з якої вбачається, що він погоджується придбати Нерухоме майно в порядку ч. 8 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», зобов`язується в строк до 29.06.2018 сплатити грошові кошти в розмірі 38 000,00 доларів США в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ на дату остаточного розрахунку та не заперечує щодо розподілу коштів в сумі 540 700,00 грн. у відповідності до ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження».

24.05.2018 надійшла ще одна заява від ОСОБА_1 в якій він повторно зобов`язався сплатити кошти за придбання Нерухомого майна до 29.06.2018 включно, акцентував увагу на тому, що ним вже сплачено 540 700,00 грн. та просив їх до 25.05.2018 перерахувати ПАТ «Укрсоцбанк». Також, у разі невиконання ним своїх зобов`язань по сплаті до 29.06.2018 коштів за придбання Нерухомого майна у повному обсязі, просив вважати сплачені раніше кошти такими, що сплачені в рахунок погашення заборгованості за виконавчим провадженням № 56104915 та не вважати їх як частину сплати за купівлю Нерухомого майна.

25.05.2018 від стягувача у виконавчому провадженні надійшов лист, яким підтверджено погодження продажу Нерухомого майна згідно ч. 8 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

25.05.2018 сплачені позивачем кошти були розподілені та перераховані таким чином:28 586,00 грн. перераховані ПАТ «УКРСОЦБАНК» як повернення стягувану авансового внеску (платіжне доручення № 341); 1210,59 грн. - приватному виконавцю як витрати виконавчого провадження № 56104915 (платіжне доручення № 342); 464 457,65 грн. - ПАТ «УКРСОЦБАНК» як погашення кредиту №941/7-10 від 21.02.2008 (платіжне доручення № 343);46 445,76 грн. - приватному виконавцю як основна винагорода за виконавчим провадженням № 56104915 (платіжне доручення № 344).

Наведений розподіл стягнутих коштів повністю узгоджується з черговістю, встановленою ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження».

25.07.2018 від ПАТ «Укрсоцбанк» надійшла заява зі змісту якої слідує, що між банком та боржником досягнута домовленість про встановлення кінцевого терміну для сплати коштів за Нерухоме майно до 20.07.2018 включно. У випадку несплати повної суми коштів у вказаний термін стягувач просив передати Нерухоме майно на реалізацію.

Оскільки до 20.07.2018 включно на рахунок приватного виконавця залишок коштів за придбання Нерухомого майна по ч. 8 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» не надійшов, то 14.08.2018 майно передано на реалізацію ДП «СЕТАМ».

Відповідно до протоколу проведення електронних торгів №374001 від 05.12.2018 Нерухоме майно реалізоване, про що 24.12.2018 складено акт про реалізацію предмета іпотеки.

Згідно ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося у незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частин першої, п`ятої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Частинами першою, другою статті 51 ЦПК України передбачено, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Визначення предмета, підстав позову та відповідача у спорі - це право, яке належить позивачу (стаття 13 ЦПК України). Установлення обґрунтованості позову - це обов`язок суду, який здійснюється під час розгляду справи.

Отже, за приписами закону позивач самостійно визначається з колом осіб, які є відповідачами у справі.

За змістом норм цивільного процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову.

Частиною четвертою статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Як вбачається з матеріалів справи безпосередній зв`язок зі спірними правовідносини мають ОСОБА_2 , оскільки кошти були направлені на погашення саме його заборгованості, ПАТ «Укрсоцбанк», оскільки частина коштів була перераховано відповідачем на його рахунок. Однак, представником позивача відповідне клопотання про залучення вказаних осіб як співвідповідачів у підготовчому судовому засіданні не надано.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність відмови з задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного виконавця Палігіна О.П. про стягнення безпідставно отриманих коштів та процентів за користування ними, та стягнення у відповідності до вимог ст.137, 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача понесених і документально підтверджених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. Клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу не надходило.

Керуючись ст.12, 13, 81, 141, 258, 259, 265, 354 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця Палігіна Олександра Петровича 5000 грн. у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: приватний виконавець Палігін Олександр Петрович (АДРЕСА_4 РНОКПП НОМЕР_2 ).

Повне рішення виготовлено 25.07.2019 року.

Суддя Н.В.Требух