ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3711/19 Справа № 200/5773/18 Суддя у 1-й інстанції - Єлісєєва Т.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 19 грудня 2018 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" про визнання незаконним відключення від мережі електропостачання, зобов`язання поновити електропостачання та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2018 року до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" про визнання незаконним відключення від мережі електропостачання, зобов`язання поновити електропостачання та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на те, що 19.05.2008 року між ним та відповідачем був укладений договір №8054204, який діє на даний час. Проте з 2008 по 2013 рік, як стало відомо позивачу назва відповідача неодноразово змінювалась. Позивач до 2015 року здійснював оплату ВАТ «Енергопостачальна компанія «Дніпрообленерго» згідно договору №8054204 від 19.05.2008 року своєчасно, згідно діючих на той період тарифів по реквізитам вказаним в договорі. Офіційних даних від ВАТ «Енергопостачальна компанія «Дніпрообленерго», «Дніпрообленерго» чи від відповідача про вказані зміни на адресу позивача на даний час не надходило, даних про те чи є відповідач правонаступником ВАТ «Енергопостачальна компанія «Дніпрообленерго» та яке відношення він має до вказаної компанії, також не надходило. Позивач вважає, що заборгованість по сплаті за електричну енергію у нього відсутня, а нарахування відповідачем заборгованості є противоправним в зв`язку з чим не підлягає сплаті. Причина відключення його квартири від електропостачання йому була невідома та її неможливо було з`ясувати, так як номери телефонів аварійних служб в період дії договору в ньому не вказані. Лише 27.12.2017 року в зв`язку з необхідністю укладанням договору позивачу була вказана причина дистанційного відключення - наявність заборгованості. Просить суд визнати нарахування заборгованості необґрунтованим та незаконним, визнати дії відповідача по відключенню його квартири від електропостачання необґрунтованим, незаконним та протиправним. Зобов`язати відповідача протягом трьох робочих днів відновити електропостачання квартири позивача електричною енергією. Визнати навмисними та протиправними порушення відповідачем звернення громадян; нормативно-правовий акт № 393/96-ВР від 02.10.1996" ЗУ «Про звернення громадян» та «Про інформацію» шляхом надання відповіді не по суті та взагалі не надання відповідей на звернення позивача від 18.10.2015 року, 26.02.2016 року, 26.11.2016 року, 28.11.2016 року, 29.01.2017 року та 01.01.2018 року. Стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 5000 грн. Витрати по справі покласти на відповідача.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 19 грудня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" про визнання незаконним відключення від мережі електропостачання, зобов`язання поновити електропостачання та стягнення моральної шкоди - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , просить скасувати рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 19 грудня 2018 року і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

У відзиві Акціонерне товариство "ДТЕК Дніпровські електромережі" на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 19 грудня 2018 року просить рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 19 грудня 2018 року залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскільки вважає що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та справедливим.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є споживачем електричної елегії та на його ім`я відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 та укладено Договір про користування електричною енергією від 19.05.2008 року.

З матеріалів справи вбачається, що позивач сплачує за спожиту електричну енергію керуючись власними розрахунками і тарифами, що суперечить Договору і законодавству України.

Так, позивач сплачує за тарифами на момент укладання Договору, тобто станом на 2008 рік, мотивуючи це тим, відповідач, в порушення вимог законодавства України, не повідомив його про зміну тарифного плану.

Однак, відповідно до Постанови національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №220 від 26.02.2015 року (далі - НКРЕКП) встановлено тарифи на електроенергію, що відпускаються населенню.

Згідно з п.4 п.п.4.2 Договору оплата за спожиту електричну енергію здійснюється за діючими в розрахунковий період тарифами.

Відповідно до п.4 п.п.4.3 Договору при зміні тарифів (цін) відповідач зобов`язаний довести до відома Споживача письмово або через засоби масової інформації, та в місцях оплати за електроенергію нові величини тарифів які запроваджуються.

Відповідачем було доведено вищевказану інформацію до відома споживачів, зокрема позивача, відповідно до вимог чинного законодавства України.

Згідно до п.20 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 1357 від 26.07.1999 року, розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну.

Відповідно до п.27 зазначених правил, у разі несплати за спожиту електричну енергію протягом 10 днів після терміну, зазначеного у договорі чи платіжному документі, та неотримання енергопостачальником повідомлення про оплату на 20 день споживачу надсилається попередження про відключення електричної енергії.

У разі несплати за спожиту електричну енергію на 30 день після отримання споживачем попередження енергопостачальник має право відключити споживача від електричної мережі.

Пунктом 35 зазначених правил визначено, що енергопостачальник має право відключити споживача у разі: порушення термінів сплати за спожиту електричну енергію у порядку, визначеному пунктом 27 цих Правил, або порушення умов договору про реструктуризацію заборгованості.

Згідно довідки від 03.05.2018 року заборгованість позивача за спожиту електричну енергію у період з 07.01.2015 року по 01.05.2018 року складає 834,24 грн.

Позивач був попереджений про відключення від електроенергії у випадку не сплати боргу.

Проте, з даних з особового рахунку позивача №8054204 позивач не був відключений попри попередження від електропостачання, що підтверджується наданими до відзиву на позов даними про споживання позивачем електроенергії у період з січня по квітень 2018 року.

Вимога щодо визнання навмисними та протиправними порушення відповідачем ЗУ «Про звернення громадян» та «Про інформацію» шляхом надання відповіді не по суті та взагалі не надання відповідей на звернення позивача від 18.10.2015 року, 26.02.2016 року, 26.11.2016 року, 28.11.2016 року, 29.01.2017 року та 01.01.2018 року не підлягає задоволенню, оскільки з доданих позивачем копій його чисельних листів з тотожними зверненнями, направлених до відповідача та наданих відповідей вбачається, що відповіді на звернення надавались в строк передбачений Законом України «Про звернення громадян». При цьому, посилання відповідача на ст. 8 Закону України «Про звернення громадян» щодо повторного звернення є правомірною.

Що стосується позовних вимог про стягнення моральної школи у розмірі 5000,00 грн., то в цій частині суд також відмовляє, оскільки при розгляді справи факт неправомірних дій відповідача стосовно позивача не знайшов свого підтвердження.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що позивачем не доведено свої позовні вимоги жодними письмовими доказами, а посилання позивача на Закони України, які на думку позивача регулюють правовідносини між сторонами у справі є хибними, помилковими і такими, що не відповідають діючому законодавству України і не можуть бути застосовані судом.

З приводу тверджень необхідно зазначити наступне.

Нормативно-правове регулювання відносин у сфері надання послуг з електропостачання регулюється п. 5 ч.1 ст. 92 Конституції України - засади організації та експлуатації енергосистем, визначаються виключно законами України.

Такими є Закон України "Про електроенергетику", Закон України "Про засади функціонування ринку електричної енергії України", Закон України "Про природні монополії", а також відповідні положення Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Згідно з преамбулою Закону України "Про електроенергетику" цим Законом визначалися правові, економічні та організаційні засади діяльності в електроенергетиці і регулюються відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, постачанням і використанням енергії, забезпеченням енергетичної безпеки України, конкуренцією та захистом прав споживачів і працівників галузі.

Особливістю нормативно-правового регулювання електропостачання є наявність численних підзаконних нормативно-правових актів, у тому числі нормативнотехнічних, якими визначається та деталізується порядок отримання та споживання електроенергії.

Так, норми названих законодавчих актів деталізовані, зокрема, в положеннях Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31.07.96 № 28, Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, затвердженої постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 04.05.2006 № 562, Порядку визначення розміру і відшкодування збитків, завданих енергопостачальнику внаслідок викрадення електричної енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.2006 № 122, Методики обрахування Плати за спільне використання технологічних електричних мереж, затвердженої постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 12.06.2008 № 691, Порядку визначення класів споживачів електричної енергії, диференційованих за ступенями напруги, затвердженого постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 13.08.98 № 1052, Правил технічної експлуатації електроустановок споживачів, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України від 25.07.2006 № 258, Умов та Правил здійснення підприємницької діяльності з постачання електричної енергії за нерегульованим тарифом, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики від 12.08.96 № 36.

Постачання електроенергії - одна з форм, у яких здійснюється господарськоторговельна діяльність суб`єктів господарювання.

Стаття 1 Закону визначає постачання електричної енергії як господарську діяльність, пов`язану з наданням електричної енергії споживачеві за допомогою технічних засобів передачі та розподілу електричної енергії на підставі договору. Електрична енергія є товарною продукцією, призначеною для купівлі-продажу.

Відтак, посилання ОСОБА_1 на Закон України «Про житлово-комунальні послуги» є не доречним і стосується лише в частині виконавця послуг, а не засад укладання договору. Так як, договір користування електричною енергією є типовим, публічним ст.633 ЦК України і умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих кому за законом надані відповідні пільги.

Договір користування електричною енергією укладений між сторонами у справі №8054204 від 19.05.2008 є типовим і відповідає типовому згідно Правил користування електричною енергією № 1357 для населення і підписаний Позивачем.

Таким чином, договірні відносини у сфері постачання електроенергії мають свої особливості, що пов`язано зі специфікою предмету договору та обумовлює спеціальний порядок його укладання.

Особливістю договору електропостачання є покладення на споживача додаткових обов`язків, пов`язаних з необхідністю: дотримуватись передбаченого договором режиму споживання електроенергії; забезпечувати безпечну експлуатацію енергетичних мереж та справність приладів і устаткування, що використовуються у процесі споживання електричної енергії.

Державне регулювання відносин з постачання електроенергії до 27.08.2014 здійснювалося Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики (НКРЕ), утвореною відповідно до Указу Президента України від 23.11.2011 №1059/2011 (ліквідована Указом Президента України від 27.08.2014 № 693/2014). НКРЕ відповідно до покладених на неї завдань та наданих повноважень, зокрема, розробляла і затверджувала обов`язкові до виконання норми і правила (у т. ч. правила користування електричною енергією) та типові форми господарських договорів.

Так, відповідно до наданих повноважень, НКРЕ затвердила Типовий договір про постачання електричної енергії, Типовий договір про користування електричною енергією на території населеного пункту, Типовий договір про тимчасове постачання електричної енергії без засобів обліку, Типовий договір про спільне використання технологічних електричних мереж, Типовий договір про технічне забезпечення електропостачання споживача (додатки 1 - 5 до Правил), якими, зокрема, визначаються права, обов`язки та відповідальність сторін.

Крім того, термін «споживач електричної енергії» необхідно застосовувати в дещо ширшому значенні, зокрема, як такий, що поширюється і на осіб, які Використовують електричну енергію без укладення договору на електропостачання.

В даному випадку, як уже зазначалося на ім`я ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок, укладено договір про користування електричною енергією від 19.05.2008 року і встановлено пільгу.

Отже, Позивач є споживачем електричної енергії, але згідно даних особового рахунку № НОМЕР_1 сплачує за спожиту електричну енергію за тарифом керуючись власними розрахунками і тарифами, що суперечить договору і законодавству України. З невідомих підстав оплата Позивачем електроенергії здійснюються по тарифам, що діяли на момент укладання договору про користування електричною енергією, а саме по 0,2802 / 0,3648 копійок за кВт.

Але відповідно до Постанови національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №220 від 26.02.2015 року встановлено тарифи на електроенергію, що відпускається населенню копія постанови №220 від 26.02.2015 року надавалася суду на Позивачу, проте Позивач на свій розсуд тлумачить закони України, нехтуючи вимоги законів та обов`язку їх виконувати.

Відтак Позивач цілком обізнаний, що починаючи з 01.04.2015 року і до сьогодні встановлені інші тарифи, ніж ті за якими сплачує позивач. Тобто, позивач будучи інформований про зміни тарифів на електроенергію сплачує за тими тарифами які йому вигідні, мотивуючі це відсутністю додатку до договору про користування № 8054204 в якому вказано зміни тарифів, ціни і обов`язок Відповідача направити додаток Позивачу. З вказаним твердженням Позивача виконати вимоги Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та направити так званий додаток (приложение) до договору користування електроенергією Позивачу, не можна погодитись, так як зазначене не відповідає укладеному Договору про користування, Правилам та законодавству України.

Так, згідно з п.4 п.п.4.2 Договору оплата за спожиту електричну енергію здійснюється за діючими в розрахунковий період тарифами, крім того, згідно з п. 4 п.п 4.3 Договору при зміні тарифів (цін) Відповідач зобов`язаний довести до відома Споживача письмово або через засоби масової інформації, та в місцях оплати за електроенергію нові величини тарифів які запроваджуються.

Тобто відповідач, дійсно, має обов`язок довести до відома Споживача письмово або через засоби масової інформації, та в місцях оплати за електроенергію нові величини тарифів, але в договорі не зазначено обов`язку довести до Споживача тільки письмово, вказано або тобто письмово або через ЗМІ та в місцях оплати за електроенергію.

Відтак, відповідач належним чином повідомив споживачів про зміни тарифів на електроенергію, зміни були опубліковані в засобах масової інформації (газети - «Вісті Придніпров`я», Голос України), постанова НКРЕКП № 220 від 26.02.2015 року була опублікована, розміщена на сайті Відповідача, тарифи вказані в рахунках які отримує Позивач кожного місяця та в центрах обслуговування клієнтів у м. Дніпро та області.

Отже, на якій правовій підставі позивач сплачує за спожиту електричну енергію за власним тарифом, а не за діючим тарифом в розрахунковий період не відомо.

Стосовно тверджень по відключенню квартири від електропостачання необхідно зазначити наступне.

У зв`язку з неповною оплатою, відповідно до діючих тарифів, за спожиту електричну енергію у Позивача утворилась заборгованість за період з 01.07.2015 року і яка станом на 04.11.2017 складала 742,21 грн., тому було сформоване попередження про відключення №1698853 від 04.11.2017 року. Дане попередження було відправлене поштовим реєстром №659 та 07.11.2017 року було повернуто з відміткою у поштовій формі № 20: «Інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення».

Відповідно до п. 27 Правил, у разі несплати або неповної оплати за спожиту електричну енергію у строки, визначені пунктом 20 Правил, електропостачальник на 30 день надсилає побутовому споживачу поштою або вручає особисто під підпис попередження про відключення електричної енергії. У разі несплати за спожиту електричну енергію на 30 день після отримання побутовим споживачем попередження енергопостачальник має право відключити побутового споживача від електричної мережі.

Отже, попередження відправлене поштою, повернулося 07.11.2017 року і лише 26.12.2017 року позивачу було припинено електропостачання, тобто пройшло більше 40 днів після попередження, крім того 26.12.2017 року не був днем перед святами, більш того відключення було здійснено дистанційно, так як прилад обліку Позивача встановлений у перегородці і представники Відповідача не мають вільного доступу до перегородки.

Також, відповідно до листів Позивача від 02.01.2018 року позивачу вже 27.12.2018 року було відомо з яких причин його було відключено від електропостачання. Відповідно до даних особового рахунку 16.05.2012 року позивачу було встановлено прилад обліку №4954821 HIK 2102-01 E2 АСКУЄ, який за технічними характеристиками покази приладу обліку знімаються автоматично і не потребують присутності контролера, також за наявності заборгованості можливо провести відключення дистанційно.

В свою чергу Позивач з 2015 року кожного місяця постійно звертається з листами в яких викладає, що не згодний з договором користування електричної енергії від 19.05.2008 року та з заборгованістю, тобто Позивач повністю обізнаний, що сплачуючи за тарифами 2011 року в нього мається борг за спожиту електроенергію.

Крім того, Позивач протягом трьох років майже два рази на місяць звертався до Відповідача з вимогами щодо начебто наявності незаконної заборгованості та повідомляв, що сплачує і буде сплачувати тільки за тарифами по 0,2802/ 0,00 копійок за кВт.

Тому, у діях АТ "ДТЕК Дніпровські електромережі" жодні порушення відсутні, енергопостачальник має отримувати оплату за спожиту електричну енергію, так як електроенергія є товаром і не може відпускатися без оплати.

Згідно даних особового рахунку № НОМЕР_1 позивач продовжувався споживати електроенергію, оскільки згідно даних відповідача ,позивачем у січні 2018 року спожито - 126 кВт, у лютому 2018 року -103 кВт, у березні 2018 року - 103 кВт, у квітні - 84 кВт, тобто покази приладу обліку змінюються. Позивач цілком спокійно користується електричною енергією при цьому лічильник знаходиться у закритій перегородці до якої у представників товариства немає доступу.

Тому, посилання апелянта, щодо того що він відключений від мережі і не користується електричною енергією є безпідставними.

За таких умов, неможливо виконати підключення, так як позивач підключений, тому що підключився самовільно, що зафіксовано лічильником який фіксує зміни показів приладу обліку, що підтверджується витягом з особового рахунку.

Щодо скарг та звернень Позивача, товариством надано відповіді від 05.02.2015 року за №4938/РВЕ10600, 03.03.2015 року №9747/PBE106000, 27.04.2015 року №18109/PBE10600, 08.06.2015 року №24449/PBE10600, 17.07.2015 року №30907/PBE10600, 06.11.2015 року №32032/1600 і останній лист щодо розгляду звернення від 26.01.2018 року №5616/1001 на №Л-2278/1001 від 02.01.2018 року, від 09.02.2017 року №9877/1600.

У відповіді чітко зазначені обставини виникнення заборгованості, направлення попередження, підстави відключення та запропоновано сплатити заборгованість за спожиту електричну енергію, шляхом укладання графіку погашення заборгованості Згідно з п. 28 Правил.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 19 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С. Городнича