Житомирський апеляційний суд
Справа №280/239/18 Головуючий у 1-й інст. Василенко Р. О.
Категорія 26 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Галацевич О.М.,

суддів: Борисюка Р.М., Микитюк О.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»,

на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області, ухвалене 02 квітня 2019 року суддею Василенком Р.О. у м. Коростишеві, повний текст рішення складено 08 квітня 2019 року,

у справі № 280/239/18 за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У лютому 2018 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі Банк) звернулося до суду із позовом у якому, посилаючись на невиконання ОСОБА_1 умов кредитного договору № б/н від 19.04.2012, просив стягнути з останнього заборгованість станом на 31.12.2017 в сумі 117000 грн, з яких: 11707,72 грн заборгованість за кредитом; 105292,28 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 02 квітня 2019 року відмовлено у задоволенні позову Банку у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

В апеляційній скарзі представник Банку, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог Банку, вирішити питання розподілу судових витрат.

На думку заявника, у даному випадку перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки. Отже, враховуючи факт перевипуску 04 квітня 2013 року банківської картки (на вимогу клієнта), зі строком дії до 07/16, тобто до 31 липня 2016 року, суд дійшов помилкового висновку про пропуск Банком строку позовної давності, оскільки позовну заяву подано до суду 28 лютого 2018 року, тобто в межах такого строку. Вирішуючи спір, суд не врахував судової практики у тотожних справах.

У відзиві представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просив залишити апеляційну скаргу без задоволення. Зазначив, що перебіг позовної давності розпочався 11.10.2014, тобто з наступного дня після останнього погашення відповідачем заборгованості за кредитним договором, а тому Банк, звернувшись із позовом 28.02.2018 року, пропустив строк позовної давності, а суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку із спливом такого строку. Крім того, зазначив, що після спливу строку дії картки нарахування процентів за договором не відповідає чинному законодавству. Послався на безпідставне збільшення процентної ставки Банком, порушення порядку надання доказів позивачем.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Частиною першою статті 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно із статтями 525 та 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Із матеріалів справи вбачається, що 19.04.2012 між Банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н шляхом підписання останнім анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 16000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 2,3% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_1 своїм підписом у анкеті-заяві підтвердив згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, основними умовами обслуговування і кредитування, складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Також відповідач своїм підписом підтвердив, що він ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді, зобов`язався ознайомлюватись із змінами до них на офіційному сайті Банку (а.с. 7-8).

Відповідно до наданої Банком під час розгляду справи судом першої інстанції довідки, ОСОБА_1 за вказаним договором видано три картки № 182625, № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , остання з яких мала строк дії до останнього дня липня 2016 року (а.с.64).

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором, Банк просив стягнути з нього заборгованість, яка станом на 31.12.2017 за розрахунком Банку, наданим до позовної заяви, становить 117000 грн, з яких: 11707,72грн заборгованість за тілом кредиту; 105292,28 грн заборгованість по процентам за користування кредитом.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову у зв`язку із спливом позовної давності, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 здійснив останній платіж за договором у жовтні 2014 року, а тому Банк, звернувшись до суду із позовом 28.02.2018, пропустив строк звернення до суду із даним позовом.

Суд апеляційної інстанції не погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14 картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 відповідно до укладеного договору отримав кредит, кінцевий термін повернення якого відповідає строку дії картки. Відповідач отримав три платіжні картки № НОМЕР_3 , № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , строк дії останньої становив до 31.07.2016. Тому, з урахуванням передбаченого законом трирічного стоку позовної давності, позовна давність у даному випадку спливає 31.07.2019, а з позовом до суду про повернення кредиту у повному обсязі Банк звернувся у межах цього строку - 28.02.2018. Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про пропуск позивачем позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у справі.

Враховуючи, що Банк звернувся до суду в межах встановленого законом строку позовної давності, а ОСОБА_1 належним чином не виконував умови кредитного договору щодо своєчасного й повного повернення тіла кредиту та сплати відсотків, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції нового судового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у загальній сумі 17134,09 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту з урахуванням сплачених боржником коштів становить 11272,04 грн, а заборгованість по процентам за ставкою 2,3% річних станом на 31.07.2016 (з урахуванням правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), відповідно до якого право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти припинилося після спливу визначеного договором строку кредитування) 5862,05 грн.

Посилання суду першої інстанції та представника відповідача на не доведення Банком строку дії карток до останнього дня липня 2016 та їх видачу відповідачеві відповідно до договору від 19.04.2012 є помилковими, з огляду на те, що ОСОБА_1 не спростував офіційної довідки позивача про такі обставини, поданої в електронному вигляді суду першої інстанції (а.с. 42, 64).

З відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог за подання позову до суду в сумі 257,96 грн та за подання апеляційної скарги в сумі 386,94 грн, а всього 644,90 грн.

Приведені у відзиві на апеляційну скаргу висновки постанов Верховного Суду та Верховного Суду України суд апеляційної інстанції не враховує, оскільки вони містить різні фактичні обставини справи у порівнянні зі справою, яка переглядається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 02 квітня 2019 року скасувати, ухваливши нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: м.Київ, вул.Грушевського, 1-д, ) заборгованість за кредитним договором б/н від 19 квітня 2012 року у загальній сумі 17134,09 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 11272,04 грн, заборгованість по процентам 5862,05 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: м.Київ, вул.Грушевського, 1-д, ) 644,90 грн судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 26 червня 2019 року.