Ухвала

25 липня 2019 року

м. Київ

справа № 161/20454/18

провадження № 61-13745ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Грушицького А. І., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Волинського апеляційного суду від 21 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

19 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, який мотивує тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1 . Вказане житло є непридатним для проживання. Квартира на момент передачі у власність позивачу була оснащена неякісним сантехнічним устаткуванням, а ремонтні роботи у ній проводилися без додержання встановлених законом стандартів. Неналежні умови для проживання впливають на його стан здоров`я.

З цього приводу неодноразово звертався до відповідача, який є головою правління об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Володимирська 111», з проханням оглянути та усунути недоліки, допущені внаслідок порушення норм і правил будівельно-монтажних робіт у його квартирі, однак останній будь-яких дій вказаного характеру не вчиняв.

Крім того, відповідач звертався в суд із позовом про стягнення заборгованості за утримання прибудинкової території, незважаючи на те, що він регулярно сплачує кошти за надання таких послуг.

З урахуванням наведеного, просив зобов`язати відповідача змонтувати у належній йому квартирі АДРЕСА_1 нове сантехнічне обладнання; вставити нові вхідні двері; настелити підлогу в приміщеннях кухні, коридору і кімнати твердим листом ДВП; з виділених ОСББ у 2017 році коштів місцевого бюджету у розмірі 200 000 грн провести заміну труб холодного та гарячого водопостачання у другому під`їзді будинку; скасувати рішення про арешт його квартири і стягнення з нього 1 999 грн неіснуючої заборгованості; стягнути з відповідача понесенні матеріальні та моральні збитки.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 квітня 2019 року, яке залишено без змін постановою Волинського апеляційного суду від 21 червня 2019 року, в позові відмовлено.

16 липня 2019 року ОСОБА_1 , за допомогою засобів поштового зв`язку звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду на постанову Волинського апеляційного суду від 21 червня 2019 року в указаній вище справі.

В касаційній скарзі заявник просить постанову Волинського апеляційного суду від 21 червня 2019 року скасувати та позовні вимоги задовольнити.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справинезначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною дев`ятою статті 19 ЦПК України встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» передбачено, що у 2019 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2019 року

(на час подання касаційної скарги) - 1 921, 00 грн.

Предметом позову у справі є вимога про зобов`язання вчинити дії. Справа є незначної складності, ціна позовуне перевищує п`ятсотрозмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та, виходячи із приписів частини четвертої статті 274 ЦПК України, не входить до переліку тих справ, що підлягають обов`язковому розгляду в порядку загального позовного провадження.

З огляду на положення статті 19 у системному зв`язку з нормами статей 274, 389 та 394 ЦПК України, суд вправі віднести справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувана ОСОБА_1 постанова Волинського апеляційного суду від 21 червня 2019 року ухвалена у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Волинського апеляційного суду від 21 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дії.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя А. І. Грушицький