Справа № 500/5116/19
Провадження № 2/500/2685/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2019 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

головуючий - суддя Швець В.М.,

за участю: секретаря судового засідання Кузьменко О.М.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просив визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02.10.1998 року він є власником незакінченого будівництвом з виконанням будівельних робіт на 95 % житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 . Зазначає, що згідно технічної документації від 24.12.2001 року, вказаний житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами побудований у 1975 році. Вказує на те, що відповідно до довідки №55, наданої фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 від 01.03.2019 року вказаний житловий будинок з надвірними спорудами та будівлями побудований у 1975 році та відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» щодо прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт» від 13 січня 2015 року № 92 - VІІІ та наказу Мінрегіону № 79 «про затвердження Порядку прийняття в експлуатацію і проведення технічного обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та ІІ категорії складності, які збудовано без дозволу на виконання будівельних робіт», не підлягає прийняттю в експлуатацію, отже, являється закінчений будівництвом.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву про підтримання позову та розгляд справи за його відсутності.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву, якою позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечують проти задоволення позову та про розгляд справи за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності необхідно задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У відповідності до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02.10.1998 року ОСОБА_1 є власником незакінченого будівництвом з виконанням будівельних робіт на 95 % житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 (а.с.5).

Згідно розпорядження Ізмаїльського міського голови від 19.02.2016 року №57 р. «Про перейменування вулиць, провулків та проспекту в м.Ізмаїл Одеської області», вулицю «Пролетарську» перейменовано на вулицю «Повстанську» (а.с.10).

Згідно технічної документації від 24.12.2001 року житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 побудований у 1975 році (а.с.6-8).

Відповідно до довідки №55, наданої фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 від 01.03.2019 року житловий будинок з надвірними спорудами та будівлями, розташований по АДРЕСА_1 побудований у 1975 році та відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» щодо прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт» від 13 січня 2015 року № 92 - VІІІ та наказу Мінрегіону № 79 «про затвердження Порядку прийняття в експлуатацію і проведення технічного обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та ІІ категорії складності, які збудовано без дозволу на виконання будівельних робіт», не підлягає прийняттю в експлуатацію (а.с.9).

Приймаючи, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на майно, у зв`язку з чим задовольняє позов.

Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Керуючись ст.150 ЖК України, ст.319, 386 ЦК України, ст.ст.2,4,5,11-13,76-82,223,259,263-265,268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) про визнання права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 30.07.2019 року.

Суддя: В.М.Швець