Справа № 452/1588/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Галин В.П.
Провадження № 22-ц/811/274/19 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , його представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 08 листопада 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

в червні 2016 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_1 , який уточнив 06.07.2016 року, просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 за період з 18.09.2013 року по 14.06.2016 року за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором позики від 28.11.2007 року процентів за користування чужими коштами в сумі 33047.82 євро, що станом на 14.06.2016 року становить 929790.83 грн. та 3% річних в сумі 5750.83 євро, що станом на 14.06.2016 року становить 161774.58 грн. Прсив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 38798.65 євро, що станом на 14.06.2016 року становить 1091565.41 грн.

Уточнені позовні вимоги обгрунтовував тим, що стягнення боргу, який не повернуто, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним зобов`язання та не позбавляє позичальника права вимагати покладення на останнього відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, зокрема, стягнення процентів за користування коштами до їх повернення з часу поза межами періоду, за який вони стягнуті рішенням у іншій справі. Оскільки ОСОБА_1 позичені кошти не повернув, з врахуванням уточнень позовних вимог, просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь відсотки за користування позиченими коштами, а також 3% річних, позовну вимогу про стягнення інфляційних просив залишити без розгляду.

Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 08 листопада 2019 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за період із 18.09.2013 року по 14.06.2016 року за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором позики від 28.11.2007 року процентів за користування чужими коштами в сумі 33047, 82 Євро, що станом на 08.11.2018 року становить 1 059 025 (один мільйон п`ятдесят дев`ять тисяч двадцять п`ять) гривень 19 коп. та 3 % річних в сумі 5750,83 Євро, що станом на 08.11.2018 року становить 184 286 (сто вісімдесят чотири двісті вісімдесят шість) гривень 70 коп.

Всього стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) - 38798,65 Євро, що станом на 08.11.2018 року становить 1 243 311 гривень (один мільйон двісті сорок три тисячі триста одинадцять) гривень 90 коп.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 . В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з`ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Вказує, що суд першої інстанції невірно застосував положення ст. 1048 ЦК України задовольняючи позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 процентів за користування позиченими коштами за період із 18.09.2013 року до 14.06.2016 року за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором позики від 28.11.2007 року в сумі 33047, 82 Євро, що станом на 08.11.2018 року становить 1 059 025 гривень 19 коп., оскільки право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за позикою припиняється після спливу визначеного договором строку позики. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Оскільки в договорі позики сторони погодили, що сума позики надається до 01 лютого 2008 року, а тому зі спливом строку, на який була надана позика, припинилось право позивача нараховувати проценти за договором. У зв`язку з наведеним, просить частково скасувати рішення суду, залишивши його в силі щодо стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 за період з 18.09.2013 року по 14.06.2016 року за прострочення виконання грошового зобов`язання 3% річних в сумі 5 750,83 Євро, що станом на 08.11.2018 року становить 184 286,70 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_3 , його представника ОСОБА_4 щодо її задоволення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ч.1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що зобов`язання за договором позики, укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 28.11.2007 року з визначеним терміном повернення позики - 01.02.2008 року є такими, що станом на даний час відповідачем не виконані, такі тривають у зв`язку з відсутністю підстав припинення зобов`язань, встановлених чинним законодавством, а ухвалення судом рішення про стягнення боргу, який не повернуто, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним зобов`язання та не позбавляє позичальника права вимагати покладення на останнього відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, зокрема, стягнення процентів за користування коштами до їх повернення з часу поза межами періоду, за який вони стягнуті рішенням у іншій справі

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 28.11.2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір позики, згідно умов якого ОСОБА_3 передав ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 70000,00 Євро, які зобов`язувався повернути позивачу до 01.02.2008 року. На підтвердження укладеного договору і передання коштів відповідач написав і передав ОСОБА_3 розписку, що відповідачем не заперечувалося.

Оскільки в установлений договором строк ОСОБА_1 не повернув суму позики, ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за вказаним договором позики.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 2 квітня 2013 року відмовлено у задоволенні позову фізичної особи - приватного підприємця ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення коштів за договором позики та відшкодування шкоди, а також відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до фізичної особи - приватного підприємця ОСОБА_3 про визнання договору позики ( розписки ) недійсним .

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 17.09.2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено частково. Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 2 квітня 2013 року скасовано в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 та ухваленов цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 70 000 євро, що становить 762300 грн. заборгованості за договором позики, та 3% річних від простроченої суми в розмірі 68607 грн. Всього стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 - 830907 грн. В решті рішення суду, а саме в частині відмови у зустрічному позові - залишено без змін.

З копії постанови винесеної старшим державним виконавцем ВДВС Самбірського МРУЮ Присліпською Г.Р. від 09.12.2013 року, вбачається, що старшим державним виконавцем відкрито виконавче провадження по виконавчому листу № 2-268/2011, 2/452/15/2013, виданому 15.11.2013 року Самбірським міськрайонним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 70 000 євро, що становить 762 300 грн. заборгованості за договором позики та 3 % річних від простроченої суми в розмірі 68 607 грн. і судовий збір в розмірі 956 грн. Всього до стягнення 831 863 грн. 00 коп.

Згідно довідки, виданої Самбірським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 23.05.2016 року № 877/09-44/3558, загальна сума заборгованості за вказаним виконавчим листом становить 831 863, 00 грн., заборгованість ОСОБА_1 не погашена.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, ОСОБА_3 посилався на те, що вказане рішення Апеляційного суду Львівської області від 17.09.2013 року ОСОБА_1 не виконано, а відтак вважає правомірним нарахування процентів за користування позиченими коштами, а також 3% річних.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку процентів за користування позикою, сума процентів за період з часу постановлення судового рішення, а саме, з 18.09.2013 року по 14.06.2016 року становить 33047,82 Євро, що згідно офіційного курсу валют, встановленого НБУ, станом на 08.11.2018 року становить 1 059 025 (один мільйон п`ятдесят дев`ять тисяч двадцять п`ять) гривень 19 коп., а сума 3% річних за вказаний період прострочення складає 5750,83 євро, що станом на 08.11.2018 року згідно офіційного курсу валют, встановленого НБУ, становить 184 286 (сто вісімдесят чотири двісті вісімдесят шість) гривень 70 коп.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору позики від 28 листопада 2007 року ОСОБА_1 зобов`язався повернути грошові кошти 01 лютого 2008 року, тобто, сторонами визначено строк, на який надається позика.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18) зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Тобто, після спливу строку кредитування або пред`явлення вимоги про дострокове виконання основного зобов`язання в порядку частини другої статті 1050 ЦК України у позивача відсутнє право нараховувати проценти за кредитом, тому вимоги позивача про стягнення таких процентів є необґрунтованим.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за позикою припинилося після спливу визначеного договором строку позики. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Оскільки зі спливом строку, на який була надана позика, припинилося право позивача нараховувати проценти за договором позики, то нарахування позивачем після 01 лютого 2008 року процентів, є неправомірним.

З врахуванням вищезазначеної правової позиції Великої Палати Верховного Суду, нарахування позивачем процентів за користування коштами, після 01.02.2008 року, тобто, поза межами строку дії договору позики, суперечить правовій позиції Верховного Суду, а відтак в цій частині позовні вимоги ОСОБА_7 є безпідставними, а висновок суду першої інстанції про задоволення цих позовних вимог є помилковим та не ґрунтується на вимогах закону.

Рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_7 про стягнення з ОСОБА_1 3% річних за період з 18.09.2013 року до 14.06.2016 року за прострочення виконання грошового зобов`язання в сумі 5750.83 євро, ОСОБА_1 не оскаржується, а відтак його законність та обґрунтованість в цій частині задоволених позовних вимог судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин,що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З врахуванням вищенаведеного, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення, колегія суддів вважає, що рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 08 листопада 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 за період із 18.09.2013 року по 14.06.2016 року за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором позики від 28.11.2007 року процентів за користування чужими коштами в сумі 33047,82 євро, що станом на 08.11.2018 року становить 1 059 025 грн. 19 коп. слід скасувати та ухвалити в цій частині вимог постанову, якою в задоволенні цих вимог ОСОБА_3 - відмовити. В решті рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 08 листопада 2018 року залишити без змін.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381- 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 08 листопада 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 за період із 18.09.2013 року по 14.06.2016 року за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором позики від 28.11.2007 року процентів за користування чужими коштами в сумі 33047,82 Євро, що станом на 08.11.2018 року становить 1 059 025 грн. 19 коп. - скасувати та ухвалити в цій частині вимог постанову, якою в задоволенні цих вимог ОСОБА_3 - відмовити.

В решті рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 08 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 25.07.2019 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.