Постанова

Іменем України

27 червня 2019 року

м. Київ

справа № 299/1450/16-ц

провадження № 61-29862св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виселення,

за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 16 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Кондора Р. Ю., Бисаги Т. Ю., Готри Т. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив виселити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з житлового будинку АДРЕСА_1 і стягнути з відповідачів понесені судові витрати.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався на те, що він на прилюдних торгах придбав будинок АДРЕСА_1 . Після придбання будинку до нього протиправно, без його відома та згоди, вселилися колишній власник будинку ОСОБА_2 та її чоловік ОСОБА_3 . Він не може реалізувати свого права власності на придбаний будинок, не може ним користуватися та розпорядитися, оскільки цьому перешкоджає незаконне проживання в будинку відповідачів. Після набуття ним права власності на спірний будинок до нього не перейшли жодні зобов`язання, якщо такі могли існувати у попереднього власника (власників) будинку, щодо забезпечення відповідачів житлом, надання їм права на проживання в будинку, останні не є членами його сім`ї в розумінні цивільного і житлового законодавства. Внаслідок таких дій відповідачів між сторонами виникають конфлікти. Добровільно звільнити будинок відповідачі не бажають, позасудове врегулювання спору не є можливим.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Виноградівський районний суд Закарпатської області рішенням від 21 вересня 2016 року у складі судді Надопти А. А. позов задовольнив. Виселив ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 , з житлового будинку АДРЕСА_1 . Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Мотивував рішення суд першої інстанції тим, що на підставі свідоцтва, виданого 26 лютого 2015 року приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Закарпатської області Юска Н. М. право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 перейшло від ОСОБА_2 до ОСОБА_1 Відповідачі не є членами сім`ї власника спірного будинку, а відтак є такими, що втратили право користування ним.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Апеляційний суд Закарпатської області рішенням від 16 серпня 2017 року рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 21 вересня 2016 року скасував та ухвалив нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Мотивував рішення апеляційний суд тим, що предмет іпотеки - спірний житловий будинок був придбаний не за рахунок коштів, одержаних у кредит. У такому випадку виселення особи (осіб) з будинку, який був предметом іпотеки і на який зверталося стягнення, законом крім норм, якими регулюється захист права власності позивача, установлені істотні особливості та додаткові умови. У зв`язку з чим, відсутні правові підстави для виселення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 без надання іншого постійного жилого приміщення. Крім того апеляційний суд виходив з того, що метою цього позову є повне усунення позивачу перешкод у здійсненні права власності на будинок, в тому числі права користування ним, тобто, виселення всіх мешканців із будинку. Отже, за реальними обставинами справи спір виник між ОСОБА_1 і усіма членами сім`ї ОСОБА_5 , які займають спірний будинок. Тобто заявлений позивачем безпосередньо стосується цивільних (житлових) прав, обов`язків та інтересів інших, окрім ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , зокрема їх дітей (онуків), які не залучено до розгляду цієї справи.

Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи

У вересні 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 16 серпня 2017 року та залишити в силі рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 21 вересня 2016 року.

Касаційна скарга мотивована помилковістю висновку апеляційного суду про те, що в спірному будинку, окрім відповідачів, проживають члени їх сім`ї, зокрема діти, які не залучені до розгляду цієї справи, так як докази на підтвердження таких обставин в матеріалах справи відсутні. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не мають жодних договірних зобов`язань перед позивачем, він не є для них кредитором і не укладав з ними іпотечних договорів. Апеляційний суд безпідставно застосував до спірних правовідносин статті 39, 40 Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року № 898-IV (далі - Закон № 898-IV), оскільки між сторонами відсутні будь-які договірні правовідносини. Судом апеляційної інстанції взято до уваги правові висновки викладені Верховним Судом України, які не підлягали застосуванню до спірних правовідносин, так як позивачами у них виступали банківські установи у статусі іпотекодержателя та позичальника, тобто між сторонами існували договірні правовідносини. Відмова в задоволенні позову є втручанням у право ОСОБА_1 на користування майном, що є порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція).

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

22 травня 2018 року справу №299/1450/16-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві Зайцеву А. Ю.

Фактичні обставини справи

Апеляційним судом встановлено, що 23 липня 2007 року між ОСОБА_3 та Відкритим акціонерним товариством «Кредобанк» (далі - ВАТ «Кредобанк», банк), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Кредобанк» (далі - ПАТ «Кредобанк», було укладено кредитний договір № 255/16-20-2007, за яким ОСОБА_3 отримав кредит у сумі 170 000 грн.

Того ж дня в забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором між ОСОБА_2 та банком було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Гонтар Л. І., за яким ОСОБА_2 передала в іпотеку банку належний їй на праві приватної власності житловий будинок АДРЕСА_1 .

У зв`язку з порушенням ОСОБА_3 умов кредитного договору 09 лютого 2009 року приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Капітула Г. Д. вчинила виконавчий напис, яким запропонувала у рахунок погашення боргу перед ВАТ «Кредобанк» загальним розміром 156 085,03 грн, а також на погашення витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису в сумі 2 575 грн, звернути стягнення на належний на праві власності ОСОБА_2 предмет іпотеки - житловий будинок АДРЕСА_1 .

У межах виконавчого провадження № 35857871, відкритого 02 січня 2013 року на підставі примусового виконання виконавчого напису нотаріуса від 09 лютого 2009 року, 23 січня 2015 року відбулися електронні торги, на яких будинок АДРЕСА_1 придбав ОСОБА_1 за 298 477,50 грн, що підтверджується протоколом № 42509 електронних торгів, актом про проведені електронні торги від 04 лютого 2015 року складеним старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Виноградівського районного управління юстиції Чонкою Д. В., затвердженим начальником названого відділу державної виконавчої служби Андрійцьом Р. В. та іншими документами.

26 лютого 2015 року приватний нотаріус Виноградівського районного нотаріального округу Закарпатської області Юска Н. М. видала ОСОБА_1 свідоцтво про належність придбаного з електронних торгів будинку № 27 по вулиці Космонавтів у місті Виноградові Закарпатської області, що раніше належав ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 23 грудня 1995 року.

На підставі вказаного свідоцтва ОСОБА_1 26 лютого 2015 року зареєстрував своє право власності на це майно.

Виконавче провадження № 35857871 закінчене 30 березня 2015 року постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Виноградівського районного управління юстиції Чонкою Д. В. у зв`язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки та задоволенням вимог стягувача.

Колишній власник квартири - ОСОБА_2 і члени її сім`ї зареєстровані та проживають у спірному будинку і добровільно виселитися з нього відмовилися.

ОСОБА_2 набула право власності на будинку АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 23 грудня 1995 року укладеного між нею та ОСОБА_6 , посвідчений цього дня державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К. В. Тобто спірний житловий будинок не був придбаний за рахунок кредитних коштів, отриманих ОСОБА_3 за кредитним договором від 23 липня 2007 року № 255/16-20-2007.

ОСОБА_1 набув право власності на спірний будинок шляхом його придбання на прилюдних торгах.

Також встановлено, що ОСОБА_3 і ОСОБА_2 зареєстровані та проживають у будинку АДРЕСА_1 . Окрім них згідно з наявними документами у будинку проживають ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (сини), ОСОБА_9 (донька, зареєстрована в будинку), ОСОБА_10 (донька), ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 (онуки), ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , (правнуки 2010, 2014, 2016 років народження відповідно), а також, як зазначено в довідці Виконавчого комітету Виноградівської міської ради від 23 січня 2017 року № 628, ОСОБА_16 - співмешканка сина, ОСОБА_17 , ОСОБА_18 - діти співмешканки сина.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального

права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За змістом частини другої статті 40 Закону № 898-IV та частини третьої статті 109 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР) у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, після прийняття рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Отже, частина друга статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Зазначене узгоджується з правовим висновком викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц (провадження № 14-317цс18).

Встановивши, що право власності на переданий в іпотеку банку житловий будинок було набуто не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованих висновків про неможливість виселення відповідачів без надання їм іншого житла, а отже правильно застосував положення частини другої статті 109 ЖК УРСР у поєднанні з нормами статей 39 та 40 Закону України «Про іпотеку».

У зв`язку з цим, аргументи заявника про те, що апеляційний суд безпідставно застосував до спірних правовідносин статті 39, 40 Закону № 898-IV, оскільки між сторонами відсутні будь-які договірні правовідносини, є необґрунтованими і фактично зводяться до помилкового тлумачення вищенаведених правових норм.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду, який їх обґрунтовано спростував. В силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Передбачених частиною третьою статті 400 ЦПК України підстав для виходу за межі доводів та вимог касаційних скарг Верховним Судом не встановлено.

Згідно з частиною третьою статті 401 та статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 16 серпня 2017 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. П. Курило