ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2019 року м. Харків

Справа № 645/5462/18

Провадження № 22-ц/818/3180/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Бурлака І.В., Маміної О.В.,

секретаря Кучер Ю.Ю.,

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ,

Представник позивача ОСОБА_2

Відповідач: ОСОБА_3 ,

Представник відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові

апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 18 квітня 2019 року, постановлену суддею Шарко О.П.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання факту проживання однією сім`єю, визнання майна об`єктом спільної сумісної власності та розподіл майна до подання позовної заяви,-

в с т а н о в и в :

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 з ОСОБА_3 з 1999 року по 2013 рік; визнати об`єктом спільної сумісної власності сторін житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та автомобіль марки Mitsubishi моделі Outlander 2.4АТ, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та провести поділ вказаного майна, визначивши за позивачем право власності на 2/3 частини зазначеного житлового будинку та Ѕ частини автомобілю.

Позов мотивований тим, що з 1999 року по 2013 рік ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю та за вказаний період придбали автомобіль за довіреністю та житловий будинок, який позивач за власний кошт переоблаштовував, будував надвірні будівлі, оскільки доходи відповідача були значно меншими. Вказує, що після припинення сумісного проживання позивач випадково дізнався, що автомобіль відповідач зареєструвала на своє ім`я, а будинок, у якому знаходяться меблі, техніка та інше майно придбані ОСОБА_1 , виставила на продаж, при цьому, обмежила доступ позивача до нього.

У відзиві на позов представник відповідача вказав, що він підлягає частковому задоволенню, проте у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності у його задоволенні слід відмовити повністю.

Зазначено, що з 2004 року відповідач та ОСОБА_1 дійсно періодично проживали разом, але спільного господарства не вели, спільного бюджету не мали та спільні витрати не проводили. Вказує, що у 2004 році вона за власні кошти придбала спірний будинок, тоді як позивач не довів свої витрати на його облаштування, ремонт тощо.

Крім того, з 1995 року по 2002 рік вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , а позивач до 2004 року, до цього ж року діяв Кодекс про шлюб та сім`ю України, який визнавав тільки офіційно зареєстрований шлюб у органах РАГСу, тобто встановлення факту проживання однією сім`єю до 2004 року неможливе.

Стверджує, що позивач пропустив строк позовної давності у 3 роки, оскільки дізнався про порушення своїх прав ще у 2013 році, а з позовом звернувся у 2018 році.

Позивач зазначав, що на підтвердження доводів придбання будинку чи автомобіля відповідачем за власні кошти не надано жодних доказів, про існування свого порушеного права ОСОБА_1 дізнався у 2018 році після подання відповідачем оголошення про продаж спірного будинку, що стало підставою перевірки питання належності йому автомобіля.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Встановлено факт проживання одніє`ю сімє`ю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 з ОСОБА_3 , починаючи з 2004 року по 2013 року. Визнано об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та автомобіль марки MITSUBISHI моделі OUTLANDER 2.4АТ, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та провести розподіл спільного сумісного майна. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частини житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та право власності на 1/ 2 частини автомобілю марки MITSUBISHI моделі OUTLANDER 2.4АТ, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Рішення мотивоване тим, що під час розгляду відповідачем не було надано жодного доказу на підтвердження розміру доходу у спірний період та фінансової можливості придбати будинок та здійснити в ньому капітальний ремонт. Суд не прийняв до уваги посилання відповідачки при пропуск строку звернення до суду з огляду на те, що позивач дізнався про порушення свого права в 2018 році, коли виявив на сайті ОЛХ оголошення про продаж будинку. Також зазначено, що до вступу в дію нового Цивільного Кодексу України, тобто до 01.01.2004 року, встановлення факту проживання однією сім`єю не має ніякого правового значення, оскільки діючий на той час Цивільний Кодекс України від 1963 року не передбачав встановлення зазначеного факту.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_3 звернулася з апеляційною скаргою, у якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням фактичних обставин справи, без дослідження та надання належної оцінки наявним доказам, при цьому, суд не сприяв повному та об`єктивному розгляду справи.

В обґрунтування скарги зазначає, що вимоги визнання факту спільного проживання та визнання житлового будинку об`єктом спільної сумісної власності не знайшли свого підтвердження.

Вказує, що позивач перебував у зареєстрованому шлюбі до квітня 2006 року, а у договорі купівлі-продажу спірного будинку від 06.10.2006 не вказано, що грошові кошти, які витрачені покупцем (відповідачем) на його придбання є спільною сумісною власністю з позивачем, який не оспорював сам договір чи окремі його пункти. Вважає, що позивачем не надано доказів на спростування факту придбання будинку саме відповідачем чи укладення будь-якої угоди про визнання цього майна спільною сумісною власністю, а показання свідків при цьому не є належним доказом та їх не можна покласти в основу мотивування рішення суду.

Стверджує, що фотознімки також не є належними доказами вимог позову, оскільки не свідчать про спільне проживання та не містять інформації про дату їх здійснення. Також, посилається на відсутність в матеріалах справи доказів введення спільного господарства та побуту сторонами, наявність у них спільного бюджету, проведення спільних витрат чи придбання іншого майна та взагалі наявність ознак притаманним сім`ї.

Крім того вказує, що у спірному будинку з надвірними спорудами було проведено самочинне будівництво, а самочинно збудоване майно не є об`єктом права власності і не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами ст.372 ЦК України.

Посилається на те, що фактично власником спірного автомобіля відповідач стала у 2015 році, до цього часу він не належав жодній із сторін, тому він не є об`єктом спільної сумісної власності сторін і не може бути предметом поділу.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та, дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 6 жовтня 2006 року, укладеним між ОСОБА_6 і ОСОБА_7 (продавці) та ОСОБА_3 (покупцем) та зареєстрованим державним нотаріусом 1 ХДНК ОСОБА_8 ., продавці передали у власність покупцю в рівних частинах кожен житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований в АДРЕСА_1 (літ «А-1» житловою площею 26,9 кв.м., загальною площею 50,90 кв.м. з надвірними будівлями: гаражі, літня кухня, сараї, льох, вбиральня, огорожа), а покупець прийняв вказане майно. Продаж за домовленістю сторін вчинено на загальну суму 43095 грн.

8 квітня 2011 року ОСОБА_9 було видано довіреність, якою він уповноважив ОСОБА_1 або ОСОБА_3 бути його представниками у всіх без винятку установах, підприємствах та організаціях, а також перед третіми особами з питань експлуатації та розпорядження, на умовах за їх розсудом, належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ марки MITSUBISHI моделі OUTLANDER 2.4АТ, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Довіреність видана з правом керування, продажу, обміну та експлуатації автомобіля за встановленим законом порядком тощо.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , а саме вищевказаного автомобілю, його власником зазначено ОСОБА_3 , дата реєстрації 31 липня 2015 року.

Довідка від 11 травня 2019 року видана ОСОБА_3 про те, що після обстеження та проведення комплексу робіт встановлено характеристики, яким відповідає житловий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_2 . Згідно цієї довідки дозвільні документи щодо реконструкції житлового будинку літ. «А-1», загальною площею 50,9 кв.м., житловою площею 26,9 кв.м. на житловий будинок літ. «А-2» загальною площею 331,5 кв.м., житловою площею 119,1 кв.м. не надано, так як і не надано дозвільні документи на будівництво бані, сараїв, льоху, закладеного фундаменту літ. «М».

З наданих представником позивача копій документів вбачається, що згідно рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 26 квітня 2006 року, ухваленим у справі №2-855.2006 (а.с.238) розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_10 , який було зареєстровано 10 вересня 1994 року в Прудянській селищній раді Дергачівського району Харківської області, актовий запис №8. Також, у паспорті громадянина України виданого на ім`я ОСОБА_1 міститься відмітка про те, що шлюб з ОСОБА_10 припинено 23 травня 2006 року (а.с.240).

Згідно копії свідоцтва про шлюб, долученої представником відповідача, шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 розірвано 9 липня 2002 липня (а.с.245).

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Про ознаки проживання однією сім`єю висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 3.06.99 №5-рп/99, в якому зазначив, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року (справа N 6-148цс12).

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Пленум Верховного Суду України у постанові N 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз`яснив, що при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Відповідно до ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, інше приміщення придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає, постійно, переважно або тимчасово.

У справі, яка переглядається, колегія суддів дійшла висновку про наявність факту проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 24 травня 2006 року, оскільки 23 травня 2006 року було розірвано шлюб ОСОБА_1 з іншою особою, до 2013, який підтверджено, зокрема, показаннями допитаних свідків, поясненнями позивача та відповідача, матеріалами справи.

Так, відповідачем не спростовано, а показаннями свідків підтверджено, що за час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу сторони мали спільний бюджет, відвідували сімейні свята разом, проводили разом час як подружжя, надавали взаємну матеріальну допомогу та підтримку один одному, мало місце взаємне визнання та виявлення подружніх відносин перед третіми особами, вели спільне господарство.

Крім того, відповідачем не спростовано наданих позивачем доказів щодо придбання за спільні кошти будинку літ. «А-1», дерево обкладене цеглою, житлова площа 26,90 кв.м., загальна площа 50,90 кв.м. з надвірними будівлями при ньому Б,В -гаражі, Г-літня кухня,Д -сарай, Е-льох,Ж-сарай, З-вбиральня, И-сарай,№1-3 огорожа за адресою АДРЕСА_1 .

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Колегія суддів проаналізувала фотокартки, показання свідків, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного з наданих сторонами доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, вважає встановленим факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу в період з 24 травня 2006 року по 2013 рік.

Отже, оскільки судовим розглядом встановлено факт купівлі- продажу сторонами в жовтні 2006 року житлового будинку літ. «А-1», дерево обкладене цеглою, житлова площа 26,90 кв.м., загальна площа 50,90 кв.м. з надвірними будівлями при ньому Б,В -гаражі, Г-літня кухня,Д -сарай, Е-льох,Ж-сарай, З-вбиральня, И-сарай,№1-3 огорожа , за адресою АДРЕСА_1 , то він є їх спільною сумісною власністю і підлягає поділу.

Згідно договору купівлі-продажу та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно спірний будинок знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради від 16 жовтня 2013 року №679 «Про зміну та впорядкування адрес об`єктів нерухомого майна на території, що включена до меж міста Харкова» спірному будинку за адресою АДРЕСА_1 було присвоєно адресу: АДРЕСА_2 .

З огляду на це, судова колегія визнає право власності за кожною зі сторін по Ѕ частині житлового будинку, який було придбано сторонами в період спільного сумісного проживання, а саме: літ. «А-1», дерево обкладене цеглою, житлова площа 26,90 кв.м., загальна площа 50,90 кв.м. з надвірними будівлями при ньому Б,В -гаражі, Г-літня кухня,Д -сарай, Е-льох,Ж-сарай, З-вбиральня, И-сарай,№1-3 огорожа за адресою АДРЕСА_2 .

Що стосується наявних в матеріалах справи відомостей про знаходження за цією адресою іншого житлового будинку літ. «А-2», загальною площею 331,5 кв.м., з надвірними будівлями (а.с.202), то судова колегія їх не враховує, оскільки позивач не надав суду доказів щодо будівлі цих споруд в період спільного проживання з відповідачем.

Не підлягає задоволенню позов в частині визнання об`єктом права спільної сумісної власності транспортного засобу MITSUBISHI моделі OUTLANDER 2.4АТ, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та його подальшого поділу.

Щодо цієї вимоги колегія суддів зазначає, що починаючи з 8 квітня 2011 року вказаний автомобіль було передано ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за довіреністю з правом вчинення всіх дозволених чинним законодавством правочинів щодо нього, але жодних відомостей про набуття сторонами права власності шляхом його купівлі за спільні кошти подружжя матеріали справи не містять. Між тим, право власності на вказаний автомобіль було зареєстровано за ОСОБА_3 у 2015 році, тобто поза межами встановленого строку проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визначеного позовними вимогами та судом.

Доводи позивача, що він розраховувався за спірний автомобіль судова колегія відхиляє, оскільки перехід права власності на автомобіль відбувся після припинення фактичних шлюбних відносин.

Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції не з`ясував обставин справи, а саме дати розірвання сторонами попередніх шлюбів, а також вважав встановленим факт придбання в період спільного проживання автомобіля, тоді як цей факт судова колегія вважає недоведеним.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права з неповним з`ясуванням обставин та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, тому відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -задовольнити частково.

Рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 18 квітня 2019 року- скасувати і ухвалити нове. Позов задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім"єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 з ОСОБА_3 в період з 24 травня 2006 року по 2013 рік.

Визнати об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 житловий будинок літ "А-1" , дерево обкладене цеглою, житлова площа 26,90 кв.м., загальна площа 50,90 кв.м. з надвірними будівлями при ньому Б,В -гаражі, Г-літня кухня,Д -сарай, Е-льох,Ж-сарай, З-вбиральня, И-сарай,№1-3 огорожа, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за кожним право власності на 1/2 частину житлового будинку літ "А-1" , дерево обкладене цеглою, житлова площа 26,90 кв.м., загальна площа 50,90 кв.м. з надвірними будівлями при ньому Б,В - гаражі, Г-літня кухня, Д -сарай, Е-льох, Ж-сарай, З-вбиральня, И-сарай, №1-3 огорожа, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 ( АДРЕСА_3 адреса АДРЕСА_1 ) в порядку розподілу спільної сумісної власності.

В іншій частині в задоволенні позову - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий С.С. Кругова

Судді І.В. Бурлака

О.В. Маміна

Повний текст постанови складено 24 липня 2019 року