Ухвала

19 липня 2019 року

м. Київ

справа № 466/7912/17

провадження № 61-12570 ск 19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Литвиненко І. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 23 січня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 28 травня 2019 року у справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Львівська оселя» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2017 року Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Львівська оселя» (далі - ОСББ «Львівська оселя») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просило стягнути з відповідача заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з липня 2016 року по 13 грудня 2017 року в сумі 22 254, 90 грн.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Львова від 23 січня 2018 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Львівська оселя» заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 22 254, 90 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Львова від 29 березня 2018 року заяву представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 23 січня 2018року - залишено без задоволення.

Постановою Львівського апеляційного суду від 15 квітня 2019 року апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 було залишено без задоволення, рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 23 січня 2018 року без змін.

26 червня 2019 року до Верховного Суду, засобами поштового зв`язку, надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 подана її представником - адвокатом Яцишиним О. В. на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 23 січня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 28 травня 2019 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Зі змісту положень пункту 3 частини третьої статті 175, пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Отже, ціна позову у даній справі становить 22 254, 90 грн, яка станом на 1 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1921*100=192 100).

Таким чином, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному перегляду, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Так як ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, та з урахуванням того, що у даному випадку відсутні виключні обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Зазначення у постанові Львівського апеляційного суду від 28 травня 2019 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для її розгляду судом касаційної інстанції, оскільки такий розгляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.

Разом з тим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 175, 176 ЦПК України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 23 січня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 28 травня 2019 року у справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Львівська оселя» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Литвиненко