Ухвала

26 липня 2019 року

м. Київ

справа № 242/4462/17

провадження № 61-13109 ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Кривцової Г. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бурбак Оксана Валеріївна,на ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 05 квітня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 29 травня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в обґрунтування якої зазначив наступне. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 05 червня 2018 року (справа № 242/4462/17) стягнуто із заявника на користь і утримання повнолітнього сина ОСОБА_2 , що продовжує навчання в ПВНЗ «Міжнародний науково-технічний університет імені академіка Юрія Бугая», аліменти в розмірі 1/6 частки від всіх видів його доходу з 10 жовтня 2017 року по 30 січня 2019 року. За виданим судом виконавчим документом відкрито виконавче провадження № 57192477 Оболонським районним відділом ДВС ГТУЮ у місті Києві.

Крім того, існує ще одне рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 лютого 2016 року (справа № 266/3790/15), яким із заявника стягнуто на користь ОСОБА_3 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_2 , що продовжує навчання в Краматорському економіко-гуманітарному інституті, аліменти в розмірі 1/6 частки від всіх видів його доходу до закінчення навчання у вказаному учбовому закладі. В резолютивній частині цього рішення не вказаний період навчання. За цим рішенням відкрито виконавче провадження № 51608564 Дніпровським районним відділом ДВС міста Києва ГТУЮ у місті Києві, яким звернуто стягнення на його пенсію, яке не завершено, хоча син закінчив навчання.

Звертаючись до Селидівського міського суду Донецької області, ОСОБА_3 не зазначила про відкриття виконавчого провадження про стягнення аліментів за виконавчим листом Приморського районного суду міста Маріуполя по справі № 266/3790/15 і вона не зверталась до виконавчої служби із заявою про відкликання виконавчого документу або закриття виконавчого провадження. Фактично весь час він сплачував аліменти і заборгованість по аліментам у виконання рішення Приморського районного суду міста Маріуполя, а він не знав, що провадження і досі відкрито.

Просив визнати виданий 13 липня 2018 року виконавчий лист Селидівського міського суду Донецької області від 05 червня 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліментів на період його навчання, починаючи з 10 жовтня 2017 року по 30 січня 2019 року, таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 05 квітня 2019 року залишеною без змін постановою Донецького апеляційного суду від 29 травня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 , про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, відмовлено.

У липні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати виконавчий документ Селидівського міського суду Донецької області від 13 липня 2018 року в цивільній справі № 242/4462/17 таким, що не підлягає виконанню.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, з урахуванням такого.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 406 ЦПК України ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2, 3 частини першої статті 389 цього Кодексу.

Пунктами 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України визначено вичерпний перелік ухвал судів першої та апеляційної інстанцій, які є предметом оскарження у касаційному порядку, а саме: 2) ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6-8, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку; 3) ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України як і пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачають, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.

Чинною редакцією ЦПК України не передбачено права на оскарження у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції про відмову у визнанні виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, після її перегляду в апеляційному порядку. Постанова апеляційного суду, прийнята за наслідками апеляційного перегляду ухвали місцевого суду, також не може бути предметом перегляду у касаційному порядку.

Відсутність передбаченого процесуальним законом права на касаційне оскарження ухвали суду першої інстанції про відмову у визнанні виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, після перегляду в апеляційному порядку, унеможливлює відкриття касаційного провадження.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїх ухвалах від 13 червня 2018 року у справі № 522/14750/16-ц (провадження № 14-205цс18), від 13 червня 2018 року у справі № 761/6099/15-ц (провадження № 14-184цс18) та від 04 липня 2018 року у справі № 623/3792/15-ц (провадження № 14-259цс18).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись пунктом 9 частини третьої статті 2, частиною третьою статті 3, частиною першою статті 389, статтею 390, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бурбак Оксана Валеріївна,на ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 05 квітня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 29 травня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. В. Кривцова