ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4980/19 Справа № 200/8550/18 Суддя у 1-й інстанції - Єлісєєва Т. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 16 листопада 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про визнання договору іпотеки припиненим, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", яке з 15 червня 2018 року змінило найменування на акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі - АТ КБ "ПриватБанк"), про визнання договору іпотеки припиненим, мотивуючи його тим, що 27 жовтня 2010 року Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська ухвалене заочне рішення, яким стягнуто з них у солідарному порядку на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором №2008-051 від 19 березня 2008 року у загальному розмірі 724.238 грн.37 коп.; стягнуто з них та ТОВ "УФА "Верус" солідарно заборгованість за кредитним договором №2008-051 у олзмірі 200 грн. та у рахунок повернення судових витрат 120 грн., а разом 320 грн., стягнуто судовий збір 1.700 грн.

Зазначали, що заборгованість виникла на підставі кредитного договору №2008-051 від 19 березня 2008 року, який було укладено між ними та банком.

Вказували, що з метою забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором між ними та банком було укладено договір іпотеки №2008-051 від 13 березня 2008 року, зареєстрований в реєстрі за №801, предметом іпотеки виступила квартира АДРЕСА_1 .

Посилаючись на те, що 28 листопада 2016 року в позасудовому порядку банком задоволено забезпечену іпотекою грошову вимогу шляхом набуття права власності на іпотечне майно, а набуття права власності на предмет іпотеки свідчить про припинення дії договору іпотеки, а тому просили суд ухвалити рішення, яким визнати договір іпотеки №2008-051 від 19 березня 2008 року, укладений між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та АТ КБ "ПриватБанк", посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Козіною А.В., зареєстрований в реєстрі за №801, припиненим з 28 листопада 2016 року; скасувати в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна реєстраційний номер обтяження № 6815837 від 19 березня 2008 року.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 16 листопада 2018 року позовні вимоги задоволені. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі АТ КБ "ПриватБанк", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що правові підстави для задоволення позову відсутні, вимоги передчасні та в даному випадку взагалі відсутній спір між ними.

Правом на надання відзиву сторони по справі не скористались.

У судовому засіданні 23 липня 2019 року представник позивачів Васильєв П.С. подав клопотання про залишення апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» без розгляду, оскільки, на його думку, апеляційна скарга подана з порушенням строку.

У відповідності до ч.1 ст.354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з вимогами п.п.2,3 ст.354 ЦПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Колегія суддів наголошує на тому, що звернувшись з апеляційною скаргою відповідач виклав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, який зважаючи на наявність підстав для його поновлення було поновлено при вирішенні питання про відкриття провадження.

Доводи клопотання є надуманими та хибними, тому дане клопотання до задоволення не підлягає, а апеляційна скарга підлягає до розгляду по суті.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду в повному обсязі не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 19 березня 2008 року між ОСОБА_2 та АТ КБ "ПриватБанк" укладено кредитний договір, за умовами якого банк зобов`язувався надати кредит в розмірі 75.000 доларів США на термін до 20 березня 2013 року, а ОСОБА_2 зобов`язався повернути отриманий кредит і сплатити відсотки у встановленому договорі розмірі та строку, що підтверджується копією рішення Жовтневого районного судом м.Дніпропетровська від 27 жовтня 2010 року по справі №2-8513/2010.

З метою забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором, 13 березня 2008 року між банком та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки №2008-051, зареєстрований в реєстрі за №801. Предмет іпотеки - квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору іпотеки №2008-051 від 13 березня 2008 року.

На підставі цього до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено обтяження: заборона на нерухоме майно №6815837 від 19 березня 2008 року, власники ОСОБА_2 та ОСОБА_1

27 жовтня 2010 року Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська прийнято заочне рішення, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором №2008-051 від 19 березня 2008 року - 724.238 грн.37 коп.; стягнуто солідарно з ТОВ «УФА «Верус», ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором №2008-051 від 19 березня 2008 року - 200 грн. та у рахунок повернення судових витрат - 120 грн., а разом 320 грн.; стягнуто солідарно з ТОВ «УФА «Верус», ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь держави судовий збір 1.700 грн.

28 листопада 2016 року в позасудовому порядку банком задоволено забезпечену іпотекою грошову вимогу шляхом набуття права власності на іпотечне майно квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується номером запису про право власності 17730678 згідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Право власності за відповідачем зареєстровано державним реєстратором приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вербою В.М. 30 листопада 2016 року, індексний номер 32642912.

Наразі у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься наступний запис щодо відчуженого у позивачів нерухомого майна: 6815837 від 19 березня 2008 року, підстава обтяження: договір іпотеки, реєстровий №801, 19 березня 2008 року, ОСОБА_4 , нотаріус, об`єкт обтяження: квартира, адреса: АДРЕСА_1 .

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що іпотека припиняється у тому числі, у разі набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, а тому вважав позов обґрунтованим.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Відповідно до приписів статті 575 ЦК України та ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Підстави припинення іпотеки окремо визначені в статті 17 зазначеного Закону. Конструкція цієї статті дає підстави для висновку, що припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені цим Законом.

Іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору;реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону;набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки;визнання іпотечного договору недійсним;знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. При цьому згідно зі ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, але основне зобов`язання не виконано.

Колегія суддів звертає увагу на те, що рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором належним чином не виконане.

Набуття права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку у даному випадку не свідчить про наявність підстав для задоволення позову.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що наявність договору іпотеки наразі не порушує прав позивачів.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Позивачами на надано належних та допустимих доказів обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Задовольняючи позов, суди дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для його задоволення

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, допустився грубих порушень норм матеріального права, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з позивачів на користь відповідача необхідно стягнути судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі по 1.057 грн.20 коп. з кожного.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 16 листопада 2018 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про визнання договору іпотеки припиненим відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" судовий збір в розмірі по 1.057 грн.20 коп. з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.