Справа № 396/796/19
Провадження № 2/396/341/19
РІШЕННЯ

Іменем України

16.07.2019 року Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Гарбуз Ольга Анатоліївна

за участю секретаря судового засідання: Пономаренко Р.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Новоукраїнка Кіровоградської області цивільну справу №396/796/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що він являється власником житлового будинку АДРЕСА_1 . У вказаному будинку зареєстровано п`ять осіб: позивач ОСОБА_1 , його дружина ОСОБА_4 , син ОСОБА_5 , та відповідачі по справі - онука ОСОБА_6 та її чоловік ОСОБА_7 , які фактично в будинку не проживають.

В кінці лютого 2016 року відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишили місце проживання за адресою АДРЕСА_1 , забравши всі свої речі. З тих пір більше вони за вказаною адресою не з`являлися, не несуть ніяких витрат по утриманню житлового приміщення, оплаті комінальних послуг. Позивач не має можливості звернутися до відповідачів з питанням про добровільне їх зняття з реєстраційного обліку, оскільки місце їх перебування позивачу не відоме та зв`язок з ними не підтримує.

Факт реєстрації відповідачів за вищевказаною адресою позбавляє позивача права вільно розпоряджатися своєю власністю, в зв`язку з цим позивач змушений звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 17.05.2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні на 11.06.2019 року.

11.06.2019 року у зв`язку з неявкою відповідачів підготовче судове засідання відкладено на 24.06.2019 року.

24.065.2019 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 16.07.2019 року.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідачі в в судове засідання 16.07.2019 року не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Про причини неявки суду не повідомив, відзив до суду не подав. Поштові повідомлення, які були направлені відповідачам за адресою їх місця реєстрації повернулись з відміткою «адресат відсутній». Крім того відповідачі були повідомлені шляхом оголошення на веб-сайті "Судова влада" від 25.06.2019 року

Суд ухвалив розгляд справи провести у відсутність відповідачів по справі.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, оцінивши досліджені докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов`язковість рішень суду.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне їй право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 29 червня 2005 року ОСОБА_1 є власником жилого будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.12).

Згідно витягу з Державного реєстру правочинів вказаний договір зареєстровано приватним нотаріусом Українською Н.М. 29.06.2005 року (а.с. 13).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, об`єкт нерухомого майна: житловий будинок. адреса: АДРЕСА_1 , підстава винекнення права власності: договір купівлі-продажу, серія та номер: 1654, виданий 29.06.2005, видавник: Приватний нотаріус Новоукраїнського районного нотаріального округу в Кіровоградській області, ОСОБА_8 , форма власності: приватна, власник: ОСОБА_1 (а.с. 14).

Згідно довідки від 17.04.2019 року №3833, виданої виконавчим комітетом Новоукраїнської міської ради Кіровоградської області, місце проживання ОСОБА_1 , 1949 року нраодження, зареєстровано в АДРЕСА_1 . До складу сім`ї входять: дружина ОСОБА_4 , син ОСОБА_5 , а також онука ОСОБА_9 та її чоловік ОСОБА_10 , які фактично в будинку не проживають (а.с. 25).

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Таким чином, позивач як власник житлового будинку, має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм належним майном на свій розсуд, і має право вимагати усунення перешкод у здійсненні своїх прав, а відповідач в свою чергу порушує право позивача.

Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання регулюються спеціальним нормативно-правовим актом, а саме: Законом України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», за нормами ст. 7 якого, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до правової позиції ВС/КЦС,справа № 357/7940/16-ц, 27.02.19, яка є обов`язковою згідно ст. 360-7 ЦПК України для суддів, висловлено позицію, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Відповідно до Акту обстеження житлово-побутових умов від 17.04.2019 року №327/02-31, складеного Новоукраїнської міської ради ОСОБА_11 , за адресою: АДРЕСА_1 , разом із ОСОБА_1 проживають дружина ОСОБА_4 , 1952 року народження, та син ОСОБА_5 , 1978 року народження. Зареєстровані онука ОСОБА_9 , 1993 року народження, та її чоловік ОСОБА_10 , 1992 року народження, з 03.06.2015 та 19.02.2016 року за вказаною адресою не проживають (а.с. 23).

Встановлено, що ОСОБА_1 за вказаною адресою проживає разом зі своєю дружиною та сином. Онука позивача ОСОБА_9 та її чоловік ОСОБА_12 хоча і зареєстровані, але з лютого 2016 року за вказаною адресою не проживають, з позивачем та членами його сім`ї не спілкуються, їх місце проживання не відоме.

Отже суд встановив, що позивач бажає визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням у зв`язку з тим, що він позбавлений права вільно розпоряджатися своєю власністю, а також не може оформити субсидію.

Таким чином позивач позбавлений права вільно, на власний розсуд розпоряджатись своїм майном, що є порушенням його права власності.

Суд вважає, що реєстрація відповідачів у зазначеному будинку перешкоджає власнику будинку у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із статтями 10, 60 ЦПК кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_9 , яка доводиться онукою позивачу, та її чоловік ОСОБА_10 у житловому будинку АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності позивачу, більше трьох років (з лютого 2016 року) не проживають, про причини відсутності за місцем реєстрації понад три роки суду не повідомили, із заявами до поліції, що їм чинять перешкоди в користуванні житлом не зверталися.

Судом не встановлено обставин, щоб позивач створювала перешкоди у проживанні відповідачів, а тому суд приходить до висновку про відсутність поважних причин відсутності відповідачів за місцем реєстрації.

У зв`язку з наведеним, суд приходить до висновку про задоволення позову, оскільки відповідачі втратили право користування житловим будинком позивача та добровільно не здійснюють дії щодо зняття з реєстрації свого місця проживання, що обмежує останнього у праві розпорядження належним йому будинком.

Судові витрати позивач просив залишити за ним, а тому відповідно до заяви, судові витрати необхідно віднести за рахунок позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право на користування жилим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_1 .

Понесені судові витрати віднести за рахунок позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Кропивницького апеляційного суду через Новоукраїнський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення складено 19 липня 2019 року.

Головуючий: О. А. Гарбуз