ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/1948/16-ц Головуючий у 1-й інстанції Грицак Р.М.
Провадження № 22-ц/817/504/19 Доповідач - Щавурська Н.Б.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Щавурська Н.Б.

суддів - Сташків Б. І., Хома М. В.,

секретаря - Сович Н.А.

сторін - ОСОБА_1 і її представника адвоката Зварича О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 березня 2016 року, постановлене суддею Грицаком Р.М., у цивільній справі № 607/1948/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Перша Тернопільська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що після смерті її матері ОСОБА_5 відкрилася спадщина, яка складається із земельних ділянок площею 0,13 га та 2,91 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованих на території Домаморицької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, належних спадкодавцю на праві власності згідно свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих 07.05.2007 року, однак вказане право у встановленому законом порядку вона не в змозі оформити в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на дане майно.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 березня 2016 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 0,13 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Домаморицької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 2,91 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Домаморицької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 ..

В апеляційній скарзі особа, яка не брала участі в справі, ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду, вважаючи його постановленим у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції не з`ясував, яких саме правовстановлювальних документів на спірні земельні ділянки не було в 2013 році у позивача ОСОБА_2 , коли Перша Тернопільська державна нотаріальна контора відмовилася видати їй свідоцтво про право на спадщину. Також, суд належним чином не перевірив, чи була спадкодавець ОСОБА_5 власником вказаних ділянок на дату відкриття спадщини.

Зазначає, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 26.06.2008 року земельні ділянки площею 2,9099 га і 0,1303 га, які їх з позивачем мати заповіла їм у рівних частках, за її ( ОСОБА_1 ) позовом було поділено між нею та її сестрою ОСОБА_5 шляхом визнання за кожною з них права власності на половину цього спадкового майна. ОСОБА_5 і представник сільської ради її позов у даній справі визнали. Відповідачі ОСОБА_3 - батько позивача та ОСОБА_4 - рідний брат позивача не заперечували проти задоволення позову.

На підставі рішення суду від 26.06.2008 року ОСОБА_1 отримала два державні акти: 1) НОМЕР_1 від 30 квітня 2009 року - на ділянку площею 1,455 га з кадастровим номером НОМЕР_2 ; 2) НОМЕР_3 від 30 квітня 2009 року - на ділянку площею 0,065 га з кадастровим номером НОМЕР_4 .

Звертає увагу на те, що на дату смерті ОСОБА_5 , спірні земельні ділянки не були власністю спадкодавця, як і не була їх власником ОСОБА_2 на дату пред`явлення позову.

Враховуючи те, що власником половини кожної з цих ділянок на час пред`явлення позову була вона (що підтверджується державними актами), позивач і суд мали б її залучити до участі в розгляді даної справи, однак в порушення ст.41 Конституції України та ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини не зробили цього.

На думку апелянта, після видачі у квітні 2009 року на її ім`я державних актів на земельні ділянки площею 1,455 га та 0,065 га, державний кадастровий реєстратор був зобов`язаний повідомити про це державного реєстратора Тернопільської РДА, а той був зобов`язаний зареєструвати у Держреєстрі речових прав на нерухоме майно право власності ОСОБА_1 на ці ділянки та скасувати записи про державну реєстрацію поділених ділянок площею 2,9099 га, 0,1303 га, які раніше належали ОСОБА_5 . Разом з тим, зареєструвавши її право власності на новоутворені ділянки, записи про державну реєстрацію поділених ділянок скасовані не були. ЇЇ звернення з цього приводу до Тернопільського міськрайуправління Держгеокадастру, Тернопільської РДА і територіального органу Міністерства юстиції завершилися відписками та рекомендаціями шукати захисту в суді. У зв`язку з цим, 07 листопада 2018 року вона звернулася до суду з позовом про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про право приватної власності ОСОБА_2 на нерухоме майно: від 12 травня 2016 року - на земельну ділянку площею 2,9099 га та від 01 травня 2016 року - на ділянку площею 0,1303га. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 19 листопада 2018 року за її позовом відкрите провадження в цивільній справі № 607/23140/1 8, розгляд якої ще не завершений.

Відзив від на апеляційну скаргу не надходив.

У судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 і її представник адвокат Зварич О.Б. апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на доводи, викладені в ній.

Будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, ні позивач ОСОБА_2 , ні відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилися, що у відповідності до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши пояснення апелянта та її представника, перевіривши законність оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що батьками позивача ОСОБА_2 є ОСОБА_3 Та ОСОБА_5 , (а.с. 5, 10).

ІНФОРМАЦІЯ_1 мати позивача - ОСОБА_5 померла (а.с.6).

За життя мати позивача була власником двох земельних ділянок - площами 0,13 га та 2,91 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованих на території Домаморицької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, які були нею успадковані після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 (а.с.8, 19).

Свої права на вказані земельні ділянки ОСОБА_5 належним чином не оформила та не виготовляла Державних актів на них.

26.09.2013 року постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори Чопик І.Я. було відмовлено дочці ОСОБА_5 - ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, а саме земельні ділянки площею 0,13 га та 2,91 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Домаморицької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області в порядку спадкування за законом після смерті матері в зв`язку відсутністю належним чином оформлених правовстановлюючих документів (а.с.14).

Інші спадкоємці першої черги після смерті ОСОБА_5 : її чоловік - ОСОБА_3 та син - ОСОБА_4 подали заяви про відмову від прийняття спадщини за законом (а.с.15).

Крім цього, в ході апеляційного розгляду справи також встановлено, що у 2008 році на розгляді Тернопільського міськрайонного суду перебувала цивільна справа № 2-4138/2008 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , Домаморицької сільської ради, третя особа - Тернопільська районна державна нотаріальна контора про визнання частково недійсною реєстрації права власності, державних актів про право власності на земельні ділянки та визнання права власності на спадкове майно й рішенням суду від 26 червня 2008 року в даній справі позов ОСОБА_1 частково задоволено. Зокрема, визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на ім`я ОСОБА_5 , зареєстроване в реєстрі за № 936 від 07.05.2007 року; свідоцтво про спадщину за законом, видане на ім`я ОСОБА_5 , зареєстроване в реєстрі за № 933 від 07.05.2007 року; державний акт на право власності на земельну ділянку Серії НОМЕР_5 від 17.01.2008 року, виданий на ім`я ОСОБА_5 ; державний акт на право власності на земельну ділянку Серії НОМЕР_6 від 17.01.2008 року, виданий на ім`я ОСОБА_5 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 1,455 га, розташовану на території Домаморицької сільської ради Тернопільського району для ведення товарного сільськогосподарського товариства (Державний акт на право власності на земельну ділянку Серії НОМЕР_5 від 17.01.2008 року) та земельну ділянку площею 0,065 га, розташовану на території Домаморицької сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського товариства (Державний акт на право власності на земельну ділянку Серії НОМЕР_6 від 17.01.2008 року).

Згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 30.04.2009 року, виданого на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.06.2008 року в справі № 2-4138/2008, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 1,455 га, розташованої на території Домаморицької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області.

Згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 30.04.2009 року, виданого на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.06.2008 року в справі № 2-4138/2008, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,065 га, розташованої на території Домаморицької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області.

Право власності ОСОБА_1 на вищевказані земельні ділянки зареєстровано у встановленому законом порядку. Зокрема, відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.01.2018 року, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка з кадастровим номером № НОМЕР_4 , площею 0,0651 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Домаморицької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області; а відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.01.2018 року, - земельна ділянка з кадастровим номером № НОМЕР_2 , площею 1,455 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Домаморицької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області.

Рішенням суду від 26.06.2008 року в справі № 2-4138/2008 встановлено, що апелянт ОСОБА_1 є рідною сестрою померлої ОСОБА_5 , а ОСОБА_6 - їхня мати.

05.11.2001 року ОСОБА_6 складено заповіт, згідно якого належне їй право на земельну частку (пай) серія НОМЕР_7 у землях кооперативної спілки селян с.Домаморич вона заповіла в рівних частках донькам ОСОБА_5 та ОСОБА_1

15.09.2004 року ОСОБА_6 на земельну частку для ведення площею 2,91 га товарного сільськогосподарського виробництва (пай), розташовану на території Домаморицької сільської ради Тернопільського району (сертифікат серія НОМЕР_7 ) а на земельну ділянку площею 0,13 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Домаморицької сільської ради Тернопільського району - Державний акт на право власності серії НОМЕР_8

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла.

У встановлений законодавством термін ОСОБА_1 не звернулася в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини, оскільки перебувала за кордоном, а за цей час Тернопільською районною державною нотаріальною конторою ОСОБА_5 були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянкиу площею 2,91 га та площею 0,13 га, розташовані на території Домаморицької сільської ради Тернопільського району для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а 17.01.2008 року - державні акти на вказані земельні ділянки, дійсність яких і була предметом судового розгляду в справі № 2-4138/2008.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 червня 2008 року не оскаржувалося та набрало законної сили.

Крім цього, ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 19 листопада 2018 року було відкрито провадження в цивільній справі № 607/23140/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про право приватної власності ОСОБА_2 : від 12 травня 2016 року - на земельну ділянку площею 2,9099 га та від 01 травня 2016 року - на земельну ділянку площею 0,1303 га. Розгляд даної справи на сьогоднішній день не завершено.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно вимог ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ч. 1 ст. 1218 ЦК України).

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно вимог ч. 1 ст. 1261 ЦК України в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитись від прийняття спадщини (ч.1 ст.1273 ЦК України).

Згідно ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права та оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно вимог ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

За ст. 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених Кодексом та іншими законами України.

За ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що мати позивача на день смерті була власником двох земельних ділянок площами 0,13 га та 2,91 га, на які вона не встигла за життя виготовити державні акти, а тому, права позивача, як єдиного спадкоємця першої черги за законом після померлої матері, яка в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельні ділянки, не взмозі отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі, є порушеними та підлягають захисту в судовому порядку.

Колегія суддів не може повністю погодитися з висновками суду першої інстанції, як такими, що зроблені без урахування всіх обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Так, судом не вжито заходів для з`ясування фактичних обставин, що могли вплинути на законність прийнятого в справі рішення, наслідком чого в порушення вимог ст. 321 ЦК України, ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стало безпідставне позбавлення апелянта ОСОБА_1 права власності на земельні ділянки, набутого у встановленому законом порядку.

Зокрема, судом не з`ясовано, власником якого майна була покійна ОСОБА_5 на час відкриття спадщини.

Беручи до уваги наявність нескасованого рішення Тернопільського міськрайонного суду від 26.08.2008 року в справі № 2-4138/2008; зареєстрованого у встановленому законом порядку права власності ОСОБА_1 на 1/2 частину належних померлій матері ОСОБА_6 земельних ділянок площами 0, 13 га та 2, 91 га, встановлена судом першої інстанції на час розгляду даної справи обставина, що на час смерті матері позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 , останній вказані земельні ділянки належали на праві власності не відповідає наявним у справі доказам, а відтак, висновки суду в частині порушення спадкових прав позивача на земельні ділянки вказаних площ - не відповідають обставинам справи.

ОСОБА_1 , як власник 1/2 частини спірних земельних ділянок повинна була бути залучена судом першої інстанції до участі в розгляді даної справи.

Згідно вимог п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (ч. 2 ст. 376 ЦПК України).

Згідно вимог ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або ) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Беручи до уваги те, що судом неповно з`ясовано обставини, що мали значення для справи в частині розміру спадкової маси після померлої ОСОБА_7 ; встановлена судом обставина щодо належності померлій ОСОБА_7 на час смерті на праві власності земельних ділянок площами 0, 13 га та 2, 91 га не підтверджена належними й допустимими доказами; висновки суду в частині порушення спадкових прав позивача ОСОБА_2 на земельні ділянки вказаних площ не відповідають обставинам справи; рішення ухвалено з порушенням вимог ч. 1 ст. 321 ЦК України, ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод що стосується безпідставного позбавлення апелянта ОСОБА_1 права власності на земельні ділянки, набутого у встановленому законом порядку, а також з порушенням норм процесуального права в частині вирішення питання про права ОСОБА_1 , яка не була залучена до участі в справі, що є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, колегія суддів приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для частковаого задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та зміни оскаржуваного рішення в частині розміру земельної ділянки, право власності на яку підлягає визнанню за позивачем в судовому порядку.

При цьому, не зважаючи на наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта щодо наявності підстав для скасування рішення суду в повному обсязі та відмови в задоволенні позову, оскільки з урахуванням того, що рішенням суду від 26.08.2008 року свідоцтва про право на спадщину за законом, які отримала ОСОБА_5 були визнані лише частково недійсними (в частині 1/2 площ земельних ділянок належних та праві власності ОСОБА_6 та зареєстрованих в подальшому за апелянтом ОСОБА_1 (що складають 0,065 га та 1,455 га відповідно) й право власності ОСОБА_5 на іншу 1/2 частину площ земельних ділянок належних та праві власності їх матері ОСОБА_6 , донькою останньої (сестрою ОСОБА_5 ) ОСОБА_1 в справі № 2-4138/2008 не оспорювалось, однак після ухвалення вищевказаного рішення у встановленому законом порядку за ОСОБА_5 не було зареєстровано, колегія суддів приходить до висновку про наявність порушень спадкових прав позивача ОСОБА_2 та можливість визнання за нею в судовому порядку права власності на земельні ділянки площами 1,455 га та 0,065 га відповідно в порядку спадкування за законом після померлої матері ОСОБА_5 шляхом часткового задоволення її позовних вимог.

Частиною 13 ст.141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки ОСОБА_2 за подання позовної заяви сплатила 552 грн. судового збору і її позов задоволено частково, а ОСОБА_1 ухвалою апеляційного суду була звільнена від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, то судові витрати пов`язані з розглядом справи судом апеляційної інстанції підлягають компенсації за рахунок держави в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України й додатковому перерозподілу не підлягають, а залишаються в межах, понесених сторонами.

Керуючись ст.ст. 35 ч. 1; 82 ч. 4; 141 ч.ч. 6, 13; 259 ч.ч. 1, 2, 6, 8; 374 ч.1 п. 2; 376 ч. 1 п.п. 1-4, ч.ч. 2, 3; 381 ч. 1, 3; 382 ч.ч. 1, 2; 384 ч. 1; 389 ч. 1; 390 ч. 1 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 16 ч. 1; 321 ч.ч. 1, 2 ; 1216 ч. 1; 1220 ч.ч.1. 2; 1261 ч. 1; 1268 ч.1; 1273 ч. 1 Цивільного кодексу України; ст.ст. 125, 126, 153 ч. 1 Земельного кодексу України, ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 березня 2016 року - частково змінити.

Позов ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити частково. Визнати за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 0, 065 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Домаморицької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 1,455 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Домаморицької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 .

В решті - рішення залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони, в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції в особі Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 16 липня 2019 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи