ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

іменем України

08 липня 2019 року

м. Харків

справа № 640/2987/18

провадження № 22ц/818/2178/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів - Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря Огар І.В.,

імена (найменування) сторін:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Акціонерне товариство «Мегабанк»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 січня 2019 року у складі судді Сенаторова В.М.,

у с т а н о в и в:

В лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до Публічного акціонерного товариства «Мегабанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Мегабанк» (далі АТ «Мегабанк»), у якому просив:

- витребувати із чужого незаконного володіння АТ «Мегабанк», шляхом вилучення та передачі ОСОБА_1 або його представнику, уповноваженому за нотаріально посвідченою довіреністю, оригінали документів, а саме: Договір купівлі-продажу квартири від 13 травня 2014 року, Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 21444612 від 13 травня 2014 року та технічний паспорт на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 ;

- визнати виконаними у повному обсязі зобов`язання ОСОБА_1 за Кредитним договором від 13 травня 2014 року № 26П/2014 та Іпотечним договором від 02 жовтня 2015 року № 26П/2014-з-1, в тому числі зобов`язання щодо сплати суми кредиту, відсотків і інших сум та виплат, передбачених цими договорами;

- зобов`язати АТ «Мегабанк» надати ОСОБА_1 або його представнику, уповноваженому за нотаріально посвідченою довіреністю, довідку про відсутність заборгованості за Кредитним договором від 13 травня 2014 року № 26П/2014;

- зняти обтяження та вилучити запис про іпотеку з нерухомого майна, належного йому на праві власності, а саме з двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , належної ОСОБА_1 на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого 13 травня 2014 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Воєводіною І.М. за реєстровим № 21544612, індексний номер в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження 44972590, номер запису про обтяження 11437259, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, індексний номер Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки 44973253, номер запису про іпотеку 11437402, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, шляхом вилучення зазначених записів та обтяжень з відповідних реєстрів;

- стягнути з АТ «Мегабанк» збитки в сумі 210 243 грн. 85 коп., що складаються з: упущеної вигоди в розмірі 111 243 грн. 85 коп.; виплаченого завдатку відповідно до умов пунктів 1.4.2 Договору завдатку від 15 листопада 2017 року в розмірі 66 000 грн. 00 коп.; штрафу за невиконання умов Договору завдатку від 15 листопада 2017 року в розмірі 33 000 грн. 00 коп.;

- стягнути з АТ «Мегабанк», на його користь 5 873 грн. 70 коп. судового збору.

Позовна заява мотивована тим, що 13 травня 2014 року укладено Кредитний договір № 26П/2014, відповідно до умов якого АТ «Мегабанк» надало йому грошові кошти на споживчі цілі у розмірі 218 744 грн. 00 коп. строком до 13 травня 2018 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним Кредитним договором 02 жовтня 2015 року укладено Іпотечний договір № 26П/2014-з-1, за умовами якого він передав в іпотеку двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Іпотечний договір посвідчено приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Воєводіною І.М. за реєстровим № 1398, індексний номер Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки 449732253, номер запису про іпотеку 11437402, індексний номер Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження 44972590.

Пунктом 6.11. Іпотечного договору від 02 жовтня 2015 року № 26П/2014-з-1 сторони погодили, що на період дії іпотечного договору документи, вказані в пункті 1.2. Договору, та технічна документація на предмет іпотеки у день укладення договору передаються іпотекодержателю, про що складається акт приймання-передачі. Після закінчення дії іпотечного договору документи повертаються іпотекодавцю, про що складається акт приймання-передачі.

Зазначає, що він в повному обсязі виконав зобов`язання за Кредитним договором від 13 травня 2014 року № 26П/2014 та сплатив заборгованість за кредитом і відсотками в розмірі 218 756 грн. 15 коп. У зв`язку з цим він звернувся до відповідача з заявою про надання довідки про відсутність заборгованості, зняття обтяження з іпотечного майна та повернення оригіналів документів на вказану квартиру, відповіді на яку він не отримав.

З метою продажу нерухомого майна, що є предметом іпотеки, та за рахунок отриманих від реалізації квартири коштів 15 листопада 2017 року між ним та ОСОБА_2 було укладено Договір завдатку, відповідно до умов якого останній передав йому завдаток за квартиру АДРЕСА_1 в розмірі 66 000 грн. 00 коп. з зобов`язанням передати оригінали документів на нерухоме майно до 20 грудня 2017 року. Однак відсутність оригіналів документів на предмет іпотеки позбавляє його можливості укласти договір купівлі-продажу.

Наслідком незаконних дій відповідача йому заподіяно збитків у вигляді зобов`язання повернути покупцю суму завдатку у подвійному розмірі, а саме 122 000 грн. 00 коп. та штраф за невиконання умов договору завдатку в сумі 33 000 грн. 00 коп.

Крім того, він позбавлений можливості погашати кредит за Кредитним договором від 17 листопада 2017 року № 88-1-902-1-16-Г, оскільки ПАТ «Мегабанк», правонаступником якого є АТ «Мегабанк», продовжує отримувати від нього прибуток (відсотки) за цим договором.

Оскільки ним було сплачено за Кредитним договором від 13 травня 2014 року № 26П/2014 суму в розмірі 218 756 грн. 15 коп., то він мав отримати від продажу квартири за погодженою в Договорі завдатку ціною 330 000 грн. 00 коп. суму в розмірі 111 243 грн. 85 коп. Тому вважає, що діями відповідача йому також завдано матеріальної шкоди на загальну суму 210 234 грн. 85 коп., яка складається з: суми упущеної вигоди в розмірі 111 243 грн. 85 коп.; завдатку в розмірі 66 000 грн. 00 коп. та штрафу за невиконання умов договору завдатку в розмірі 33 000 грн. 00 коп.

Посилаючись на вказані обставини, просив позов задовольнити.

29 березня 2018 року ОСОБА_3 представник АТ «Мегабанк» подав відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відзив мотивовано тим, що відповідач не є особою, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа майном позивача, тому до правовідносин, що виникли між сторонами з приводу витребування оригіналів документів, переданих ОСОБА_1 АТ «Мегабанк» на підставі пункту 1.2. Іпотечного договору від 02 жовтня 2015 року № 26П/2014-з-1, не підлягають застосуванню вимоги статті 388 ЦК України. Законом та умовами договорів, укладених між сторонами, не передбачено такий спосіб захисту як визнання зобов`язання виконаним, що узгоджується з правовою позицією, висловленою в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року в справі № 6-951цс16. Зазначає, що законом також не встановлено обов`язку відповідача надати позивачу довідку про відсутність заборгованості. АТ «Мегабанк» не є суб`єктом державної реєстрації прав, не є державним реєстратором та не наділений їх повноваженнями, а тому вимога про зняття обтяження та вилучення запису про іпотеку з нерухомого майна шляхом вилучення записів та обтяжень з відповідних реєстрів є безпідставними та суперечить вимогам чинного законодавства. Вимога про стягнення збитків не є доведеною.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 23 січня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що наявність між сторонами договірних відносин, в тому числі воля позивача, що виражена в пункті 6.11 Іпотечного договору від 02 жовтня 2015 року № 26П/2014-з-1, виключає можливість застосування до спірних правовідносин статей 387, 388 ЦК України. Належних та допустимих доказів на підтвердження виконання кредитних зобов`язань позивачем не надано, у зв`язку з чим вимоги щодо зобов`язання надати довідку про відсутність заборгованості за Кредитним договором від 13 травня 2014 року № 26П/2014 не є доведеними. Крім того суд першої інстанції вважав, що вимоги щодо зняття обтяження та вилучення запису про іпотеку не підлягають задоволенню, оскільки позивач не звертався з відповідною заявою про зняття обтяження та вилучення запису про іпотеку до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, що наділені повноваженнями на вчинення дій в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та вилучення записів щодо обтяжень нерухомого майна. Вимогу про стягнення збитків суд першої інстанції вважав безпідставною.

04 березня 2019 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не дав оцінки квитанції від 21 листопада 2017 року, згідно з якою він сплатив суму в розмірі 218 756 грн. 15 коп. Листами АТ «Мегабанк» від 05 січня 2018 року № 65-073 та Національного Банку України від 11 січня 2018 року № 20-0010/1975 підтверджено відсутність претензій до нього щодо несплати кредиту. Крім того, звертає увагу на те, що без наявності довідки про відсутність заборгованості за кредитним договором та виконання умов іпотечного договору жоден реєстратор не зняв би обтяження з квартири.

07 травня 2019 року ОСОБА_3 представник АТ «Мегабанк» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів і вимог апеляційної скарги - судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає в повній мірі.

Матеріали справи свідчать, що 13 травня 2014 року укладено Кредитний договір № 26П/2014, відповідно до умов якого АТ «Мегабанк» надало ОСОБА_1 грошові кошти на споживчі цілі у розмірі 218 744 грн. 00 коп. строком до 13 травня 2018 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним Кредитним договором 02 жовтня 2015 року укладено Іпотечний договір № 26П/2014-з-1, за умовами якого ОСОБА_1 передав в іпотеку двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , належну йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 13 травня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Салімовською М.М. за реєстровим № 859 (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 21544612 від 13 травня 2014 року, номер запису про право власності 5627897, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01). Іпотечний договір іпотеки посвідчено приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Воєводіною І.М. за реєстровим № 1398, індексний номер Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки 449732253, номер запису про іпотеку 11437402, індексний номер Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження 44972590.

В пунктах 3.1.2., 4.2., 6.11. Іпотечного договору від 02 жовтня 2015 року № 26П/2014-з-1 сторони погодили, що іпотекодавець зобов`язується застрахувати предмет іпотеки на користь іпотекодержателя на строк дії основного зобов`язання на його повну вартість від ризиків випадкового знищення, випадкового пошкодження або псування та надати докази страхування іпотекодержателю у строк не пізніше ніж через 5 днів після набрання чинності договором. В строки, визначені договором про страхування предмету іпотеки для сплати страхових внесків (платежів), надавати іпотекодержателю докази їх оплати. Якщо строк дії договору більший ніж строк, на який було укладено договір про страхування предмету іпотеки, то за 14 календарних днів до закінчення строку дії договору про страхування, надати докази страхування предмету іпотеки на наступний період.

У разі порушення пункту 3.1.2. Іпотечного договору № 26П/2014-з-1 від 02 жовтня 2015 року іпотекодавець відшкодовує іпотекодержателю усі збитки та сплачує штраф у розмірі 15% від суми, вказаної в пункті 1.4. договору.

На період дії іпотечного договору документи, вказані в пункті 1.2. Договору, та технічна документація на предмет іпотеки у день укладення договору передаються іпотекодержателю, про що складається акт приймання-передачі. Після закінчення дії іпотечного договору документи повертаються іпотекодавцю, про що складається акт приймання-передачі.

21 листопада 2017 року, маючи намір сплатити кредит, ОСОБА_1 здійснив платіж у касі банку в розмірі 218 756 грн. 15 коп. (а. с. 16 т. 1).

Вважаючи зобов`язання за кредитним та іпотечним договорами припиненими, ОСОБА_1 звернувся у суд із відповідним позовом.

Частиною статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, визначених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказуваня не може грунтуватисч на припущенях (частини 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України).

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За положеннями статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 531 ЦК України боржник має право виконати свій обов`язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно з частиною першою статті 593 ЦК України право застави припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою.

У частині першій статті 598 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 представник АТ «Мегабанк» пояснив, що ОСОБА_1 сплатив лише тіло кредиту, а інші умови кредитного та іпотечного договорів не виконав, а саме не застрахував предмет іпотеки, що передбачено пунктом 3.1.2. Іпотечного договору № 26П/2014-з-1 від 02 жовтня 2015 року, та не застрахував життя, що передбачено пунктом 3.2.3. Кредитного договору № 26П/2014 від 13 травня 2014 року.

З огляду на це, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову в позові в частині визнання виконаним у повному обсязі зобов`язання ОСОБА_1 за Кредитним договором від 13 травня 2014 року № 26П/2014 та Іпотечним договором від 02 жовтня 2015 року № 26П/2014-з-1, в тому числі зобов`язання щодо сплати суми кредиту, відсотків і інших сум та виплат, передбачених цими договорами.

Вимоги про зняття обтяження та вилучення запису про предмет іпотеки задоволенню не підлягають, як похідні від вимог щодо визнання виконаним у повному обсязі зобов`язання.

Відповідного до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що належним способом захисту порушеного права власності є витребування майна від нинішнього його володільця шляхом пред`явлення віндикаційного позову.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року в справі № 6-67цс15, від 17 лютого 2016 року в справі № 6-2407цс15.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює його витребування від добросовісного набувача.

Враховуючи викладене, також відсутні правові підстави для витребування із чужого незаконного володіння АТ «Мегабанк», шляхом вилучення та передачі ОСОБА_1 або його представнику, уповноваженому за нотаріально посвідченою довіреністю, оригіналів документів, а саме: Договору купівлі-продажу квартири від 13 травня 2014 року, Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 21444612 від 13 травня 2014 року та технічного паспорту на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до частин 1, 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв`язок між ними, а також вину заподіювача шкоди.

Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за статтею 1166 ЦК України доказуванню підлягає факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з АТ «Мегабанк» на користь ОСОБА_1 збитків в сумі 210 243 грн. 85 коп., суд першої інстанції правильно застосував вказані норми матеріального та процесуального права, встановив фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, та дійшов обгрунтованого висновку про те, що позивачем не зазначено правових підстав для стягнення шкоди з відповідача та не доведено належними і допустимими доказами, що відсутність оригіналів документів на предмет іпотеки позбавляє позивача можливості укласти договір купівлі-продажу.

Однак з висновком суду першої інстанції в частині відмови в позові щодо надання довідки про відсутність заборгованості за кредитним договором погодитись не можна.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів, визначений у статті 16 ЦК України. Такими, зокрема є: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) заміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судому у визначених законом випадках.

Частиною другою статті 5 ЦК України передбачено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

21 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернувся до банку із заявою про видачу йому довідки про відсутність заборгованості за укладеним з АТ «Мегабанк» 13 травня 2014 року Кредитним договором № 26П/2014.

05 січня 2018 року АТ «Мегабанк» повідомив ОСОБА_1 про те, що в провадженні Ленінського районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа № 489/4587/17 за позовом ОСОБА_4 до АТ «Мегабанк», ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири недійсним, у зв`язку з чим питання, викладені в листі позивача під час розгляду вказаної справи банк вважає передчасними (а. с. 17, 24 т. 1).

Отже, фактично звернення ОСОБА_1 до банку із заявою про видачу йому довідки про відсутність заборгованості за укладеним з АТ «Мегабанк» 13 травня 2014 року Кредитним договором № 26П/2014 залишено без розгляду.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішення суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні з зобов`язанням АТ «Мегабанк» надати ОСОБА_1 довідку про наявність або відсутність заборгованості за Кредитним договором 13 травня 2014 року № 26П/2014.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись статтями 367, 374 ч. 1 п. 2, 376, 382-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 січня 2019 року змінити в частині відмови в позові щодо надання довідки про відсутність заборгованості за кредитним договором.

Зобов`язати Акціонерне товариство «Мегабанк» надати ОСОБА_1 довідку про наявність або відсутність заборгованості за Кредитним договором 13 травня 2014 року № 26П/2014.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 18 липня 2019 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Р.М.Піддубний

О.Ю.Тичкова