Провадження № 2/638/383/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2019 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі :

головуючого судді Грищенко І.О.

за участю секретарів судового засідання Самогньозд О.І.,Мунтяну І.І. .

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

УСТАНОВИВ:

15.09.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просив стягнути з відповідача грошові кошти за договором позики в розмірі 66 622,95 грн., у тому числі:50 000,00 грн. - основний борг, 15 327,87 пеня, 1045,08 грн. - відсотки річних, 250, 00 грн- інфляційні витрати.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 05 жовтня 2015 року між ним і відповідачем укладено договір позики, за умовами якого, позикодавець передав у власність позичальника 50000,00 гривень, які відповідач зобов`язався повернути до 31.12.2015 року. Відповідач прийняті на себе зобов"язання не виконав.

Електронною системою автоматизованого розподілу справ, згідно даних протоколу від 15.09.2016 року, позовну заяву розподілено судді Рибальченко Л.М.

Ухвалою суду від 04 жовтня 2016 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у судовому засіданні .

У судовому засіданні 31.01.2017 року представником відповідача адвокатом Бєліковим Г.Ю. заявлено клопотання про призначення по справі технічної експертизи, на вирішення якої він просить поставити питання щодо технічних характеристик виконання договору позики від 05.10.2015 року. В обґрунтування зазначеного клопотання представник відповідача адвокат Бєліков Г.Ю. посилався на те, що зазначений договір надрукований на аркуші, на якому вже зроблений підпис відповідача.

31 січня 2017 року ухвалою суду задоволено клопотання представника відповідача адвоката Бєлікова Г.Ю. про призначення по справі технічної експертизи, зобов`язано відповідача надати для проведення експертизи оригінал договору позики від 05.10.2015 року.

У зв`язку із закінченням строку повноважень судді Рибальченко Л.М., справу передано для повторного автоматизованого розподілу.

Згідно даних протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.05.2017 року судову справу розподілено судді Грищенко І.О.

07.06.2017 року до суду надійшов висновок №2774 від 31.05.2017 року судово-технічної експертизи документів, зроблений судовим експертом 1 кваліфікаційного класу ОСОБА_3 , старшим науковим співробітником сектору трасологічних та технічного дослідження документів лабораторії трасологічних, балістичних, вибухотехнічних досліджень, технічних досліджень документів Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса Міністерства юстиції України.

05 червня 2018 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в яких він повідомив, що позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими та надуманими, оскільки зазначені позивачем в позовній заяві факти не відповідають дійсності, а надані письмові докази штучно зроблені позивачем. Крім того, відповідач зазначив, що ніколи не звертався до позивача за отриманням позики і грошових коштів у позику ніколи не отримував, як наслідок цього не укладав з позивачем жодних договорів позики, не надав жодних розписок про отримання грошових коштів, в тому числі, ніколи не підписував і взагалі не бачив раніше договір позики від 05.10.2015 року. У своєму відзиві відповідач також зазначив, що позивач, як особа, яка працювала разом із відповідачем та займала посаду керівника групи з правових питань в АТ «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА», міг використати для виготовлення договору позики від 05.10.2015 року чистий лист паперу, на якому був підпис відповідача, для складання без відома відповідача договору позики від 05.10.2015 року, з метою протизаконного збагачення.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги з підстав, викладених у позові, з висновком судового експерта Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса Міністерства юстиції України №2774 від 31.05.2017 року судово - технічної експертизи документів від 31.05.2017 року за цивільною справою №638/14993/16-ц не погодились, подали суду клопотання про призначення повторної судово-технічної експертизи, проведення якої просив доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. Відповідач та представник відповідача проти задоволення судом клопотання представника позивача про призначення повторної судово-технічної експертизи заперечували та запропонували викликати в судове засідання судового експерта, який проводив судово-технічну експертизу документів за цивільною справою №638/14993/16-ц - старшого наукового співробітника Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса Міністерства юстиції України ОСОБА_3 для надання роз`яснень та відповідей на питання, які виникли у представника позивача щодо описки у підпису малюнка в мотивувальної частини висновку №2774 від 31.05.2017 року Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса Міністерства юстиції України. Судом було задоволене усне клопотання відповідача та його представника, викликано у судове засідання судового експерта, який проводив судово-технічну експертизу документів у цивільній справі №638/14993/16-ц - старшого наукового співробітника Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса Міністерства юстиції України ОСОБА_3

Позивач та його представник в судовому засіданні наполягали на тому, що експертиза не має доказового значення. Просили звернути увагу суду на те, що ОСОБА_1 не був присутній та відповідно не міг бачити, як та коли ОСОБА_2 підписував договір.

17 квітня 2019 року у судовому засіданні судом був допитаний судовий експерт - ОСОБА_3 , старший науковий співробітник сектору трасологічних та технічного дослідження документів лабораторії трасологічних, балістичних, вибухотехнічних досліджень, технічних досліджень документів Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса Міністерства юстиції України, яка надала суду пояснення щодо описки у підпису малюнка на сторінці мотивувальної частини висновку №2774 від 31.05.2017 року , підтвердила достовірність висновків, викладених у висновку №2774 від 31.05.2017 року .

Відповідач у судовому засіданні позов не визнав та повідомив суду, що жодних договорів позики з позивачем не укладав, в тому числі, ніколи не підписував і взагалі не бачив раніше договір позики від 05.10.2015 року. Відповідач також наголосив, що не мав потреби в отриманні позики від позивача, адже його щомісячна заробітна плата, яку він отримував протягом 2015 року у Фонді гарантування вкладів фізичних осіб як працівник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб складала у середньому 45 722,50 гривен. Відповідач також повідомив суду, що позивач, як особа, яка працювала на посаді керівника групи з правових питань в АТ «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА» та перебувала у відповідача у підпорядкуванні, міг використати для виготовлення договору позики від 05.10.2015 року чистий лист паперу, на якому був підпис відповідача, для складання без відома відповідача договору позики від 05.10.2015 року. На підтвердження своїх доводів відповідач посилається на висновок №2774 від 31.05.2017 року судово-технічної експертизи документів, зроблений судовим експертом 1 кваліфікаційного класу ОСОБА_3 , старшим науковим співробітником сектору трасологічних та технічного дослідження документів лабораторії трасологічних, балістичних, вибухотехнічних досліджень, технічних досліджень документів Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса Міністерства юстиції України, в якому судовим експертом зроблений висновок, що підпис від його імені виконаний до нанесення друкованого електрофотографічним способом за допомогою принтера або багатофункціонального пристрою тексту, тобто спочатку виконувався його підпис, а потім роздруковувався текст. Відповідачем було надано суду копію Довідки від 28.03.2019 №095-207, виданої Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, з якої вбачається що відповідачем за 2015 рік отримано загалом доходи у вигляді заробітної плати на суму 548 670,98 гривень, середньомісячний розмір отриманої у 2015 році заробітної плати становить суму більше ніж 45 000,00 гривень. Таким чином, відповідач не стверджує, що не мав потреби в отриманні від позивача позики в розмірі 50 000,00 гривень, оскільки щомісячний рівень заробітної плати відповідача майже дорівнював сумі позики, а отже у відповідача не було потреби позичати у позивача грошові кошти.

Суд, заслухавши пояснення сторін, представників сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, надані сторонами в обгрунтування заявлених вимог та заперечень на позовні вимоги, врахувавши встановлені фактичні обставини справи, вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і не підтверджуються належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим не підлягають задоволенню.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають на підставах, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з положенням ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості . Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.. 1047 ЦК України , договір укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 110 ЦПК України висновок експерта не має для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Висновки експерта містять докладний опис процесу проведених досліджень та їх результатів, зазначення застосованих методів (методик) дослідження, посилання на ілюстрації. На кожне з поставлених судом питань надано відповідь по суті, які є повними, зрозумілими, вичерпними та науково обґрунтованими.

Однак, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 103 ЦПК України задля з`ясування обставин, що мають значення для справи та у разі, якщо необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо суд призначає судову експертизу. Учасники судового процесу мають право пропонувати суду питання, які мають бути роз`яснені судовим експертом.

Як роз`яснено у п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України № від 30.05.97року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», призначення експертизи в цивільних справах допускається як під час судового розгляду, так і в процесі підготовки до нього. У разі коли необхідність експертного висновку обумовлена обставинами, викладеними у позовній заяві, чи поданими доказами, суддя має призначати експертизу, як правило, при підготовці справи до судового розгляду, враховуючи при цьому думку осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, призначення судової експертизи є правом суду, і в силу ст.103 ЦПК України, якщо суд потребує висновку спеціаліста - експерта, який наділений спеціальними знаннями, суд призначає судову експертизу.

Висновок експерта з позиції теорії доказування є особливою формою пізнання у цивільній справі та засобом обґрунтування і засвідчення пізнаного, він є певним актом пізнання, в результаті якого експерт отримує нове знання. Висновок експерта в той же час є актом передачі відомостей від однієї особи до іншої з науковим обґрунтуванням істинності цих відомостей, що практично завжди сприймається суб`єктами доказування як дійсність.

Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України №8 від 30.05.97 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», при дослідженні висновку експерта суди повинні виходити з того, що згідно зі ст.67 КПК чи ст.62 ЦПК України висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності.

Основоположною відмінністю між висновками експерта та експертного почеркознавчого дослідження, є їх доказове значення. На відміну від експертного дослідження незалежність судового експерта та правильність його висновку забезпечуються: процесуальним порядком призначення судового експерта; забороною під загрозою передбаченої законом відповідальності втручатися будь-кому в проведення судової експертизи; існуванням установ судових експертиз, незалежних від господарського суду; створенням необхідних умов для діяльності судового експерта, його матеріальним і соціальним забезпеченням; кримінальною відповідальністю судового експерта за дачу свідомо неправдивого висновку та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків; можливістю призначення повторної судової експертизи; присутністю учасників процесу в передбачених законом випадках під час проведення судової експертизи.

Під час судового розгляду судом було досліджено висновок судового експерта Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса Міністерства юстиції України у судово - технічній експертизі, за результатами якої був складений висновок №2774 від 31.05.2017 року судово - технічної експертизи документів від 31.05.2017 року за цивільною справою №638/14993/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 . Судовим експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса Міністерства юстиції України у висновку №2774 судово - технічної експертизи документів від 31.05.2017 року за цивільною справою №638/14993/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , були зроблені наступні висновки: «1.2. В наданому на дослідження «Договорі поруки» від 05.10.2015, що міститься в матеріалах цивільної справи №638/14993/16-ц на 30-31-му аркушах,

- Підпис від імені «ОСОБА_1» виконаний зверху (після нанесення) друкованого електрофотографічним способом за допомогою принтера або багатофункціонального пристрою тексту, тобто спочатку був роздрукований текст, а потім виконувався підпис;

- Підпис від імені « ОСОБА_2 » виконаний до нанесення друкованого електрофотографічним способом за допомогою принтера або багатофункціонального пристрою тексту, тобто спочатку виконувався підпис, а потім роздруковувався текст.

Висновок №2774 від 31.05.2017 року судово - технічної експертизи документів від 31.05.2017 року за цивільною справою №638/14993/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , зроблений судовим експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса Міністерства юстиції України, є неупередженим та об`єктивним, оскільки при проведенні дослідження судовий експерт, який його здійснював, був попереджений судом про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку, та це дослідження проводилось за ініціативою зацікавленої особи - відповідача.

З огляду на викладене, висновки, зроблені судовим експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса Міністерства юстиції України, спростовують доводи позивача про укладення між ним та відповідачем договору позики від 05 жовтня 2015 року, оскільки підпис від імені відповідача був виконаний на аркуші паперу формату А-4 до нанесення тексту договору позики від 05 жовтня 2015 року, тобто відповідач підписав чистий аркуш паперу формату А-4, а позивач в подальшому роздрукував на цьому підписаному відповідачем чистому аркуші паперу формату А-4 договір позики від 05 жовтня 2015 року та поставив на ньому свій підпис, що в свою чергу підтверджує факт відсутності згоди відповідача на укладення з позивачем договору позики від 05 жовтня 2015 року та не підтверджує факт передачі позивачем відповідачу позики - грошових коштів в розмірі 50000,00 гривень.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як свідчать матеріали справи, позивачем не доведено певними засобами доказування, що позивач уклав з відповідачем договір позики від 05.10.2015 року, а отже не доведено, що позивач передав у власність відповідача грошові кошти в розмірі 50000,00 гривень. Позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо спростування висновку судово-технічної експертизи, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Крім того, відповідач в судовому засіданні взагалі заперечував факт отримання від позивача грошових коштів у розмірі 50 000,00, мотивуючи це, зокрема, тим, що у нього не було потреби в отриманні від позивача позики, оскільки на день укладання договору позики від 05 жовтня 2015 року заробітна плата відповідача, яку він отримував у Фонді гарантування вкладів фізичних осіб складала суму більше ніж 45 000,00 гривень.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позивач не надав докази, які підтверджують, що 05 жовтня 2015 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики. Позивачем не доведено факту передачі відповідачу грошових коштів в розмірі 50 000,00 гривень. За вказаних обставин , у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за договором слід відмовити повністю, у зв`язку з його недоведеністю та безпідставністю.

На підставі викладеного. керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76-81, 82, 89, 141, 206, 247, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 509, 526, 530, 610, 612, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики- залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі до Харківського апеляційного суду апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення..

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Суддя : І.О.Грищенко