Справа № 1003/9649/12
У Х В А Л А

24 липня 2019 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ярмола О. Я. ,

при секретарі Сінчук О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця, -

В С Т А Н О В И В :

Скаржник ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаною скаргою на дії державного виконавця Білоцерківського міського відділу ДВС ГТУЮ в Київській області, мотивуючи тим, що державний виконавець неправомірно винесла постанову про опис та арешт майна боржника ОСОБА_1 , оскільки ця постанова винесена 12.12.2018 р., тобто через більш, ніж два з половиною роки після відкриття виконавчого провадження, крім того, державним виконавцем також не дотримано строку накладення арешту на майно боржника після його виявлення, бо про майно боржника державний виконавець дізнався ще 26.03.2016 року, тобто під час відкриття виконавчого провадження, проте опис та арешт майна був здійснений через більш, ніж два з половиною роки після виявлення, в оскаржуваній постанові не вказано матеріали стін кімнат квартири, що вказує на вихід державного виконавця за місцезнаходженням квартири боржника та опис був проведений на підставі технічного паспорту, про проведення опису державний виконавець не повідомив боржника, тому останній не міг забезпечити свою присутність під час виконавчих дій, копія постанови про опис та арешт майна від 12.12.2018 року була направлена боржнику лише 28.05.2019 року; у постанові про опис та арешт майна від 12.12.2018 року відсутня відмітка про роз`яснення зберігачеві майна обов`язків із збереження майна; постанова про опис та арешт майна від 12.12.2018 року мала бути складена в чотирьох примірниках та підписана виконавцем і боржником, чого не було зроблено, а тому скаржник просить суд визнати дії державного виконавця Білоцерківського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області Гулик А.А. неправомірними (протиправними) щодо винесення постанови № 50639398 від 12.12. 2018 року про опис та арешт майна боржника та скасувати дану постанову, а також, скаржник просить заборонити державному виконавцю здійснювати опис та арешт майна ОСОБА_1 та звертати стягнення на квартиру АДРЕСА_1 .

Скаржник в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду скарги була повідомлена належно, направила додаткові пояснення та просила розглядати скаргу без її участі.

Державний виконавець Білоцерківського міського відділу ДВС ГТУЮ у Київській області Гулик А.А. заперечила вимоги скарги.

Представник стягувача у ВП заперечила вимоги скарги по суті та просила залишити скаргу без розгляду в зв`язку з пропуском строку подачі скарги (ст. 449 ЦПК України), надали письмово викладений відзив на скаргу.

Заслухавши пояснення державного виконавця, представника стягувача, дослідивши матеріали справи, матеріали виконавчого провадження суд приходить до висновку, що скарга не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що на виконанні в Білоцерківському міському відділі ДВС ГТУЮ у Київській області перебуває виконавчий лист № 2/1003/2821/12 (1003/9649/12), виданий 18.06.2013 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про звернення стягнення на предмет іпотеки згідно договору іпотеки - квартиру за АДРЕСА_2 загальною площею 65,9 кв.м., житловою площею 39,4 кв.м., що належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах, встановивши початкову ціну реалізації відповідно до заставної вартості предмету іпотеки в розмірі 266640,00 грн.

Встановлено, що 29.03.2016 року державним виконавцем Білоцерківського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 50639398 з виконання вищевказаного рішення суду.

Встановлено, що в рамках вказаного ВП, 15.02.2019 року державним виконавцем Білоцерківського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області Гулик Анастасією Акифівною було винесено постанову про арешт майна боржника, якою було постановлено накласти арешт на все майно, що належить боржнику.

Встановлено, що в подальшому Білоцерківський відділ ДВС здійснив перевірку, провів виконавчі дії спрямовані на внесення змін у процесуальний документ «Постанова про арешт майна боржника», та зазначено, що накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 . Наведене підтверджується Постановою про виправлення помилки у процесуальному документі та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження.

Зазначені обставини були досліджені при розгляді скарги ОСОБА_1 12.06.2019 року де скаржник оскаржувала постанову про арешт майна боржника від 15.02.2019 року та просила її скасувати. Скарга була задоволена частково, оскаржувана постанова від 15.02.2019 р. не була скасована, оскільки мали місце внесені зміни в цю постанову.

Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Оскаржуючи постанову від 12.12.2018 року про опис та арешт майна боржника, скаржником вказано на неправомірність дій державного виконавця, оскільки дана постанова винесена через два з половиною роки після відкриття виконавчого провадження, крім того, державним виконавцем було не дотримано строку накладення арешту на майно боржника після його виявлення - не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Так, з матеріалів ВП № 50639398 та з інформаційної довідки Автоматизованої системи виконавчих проваджень за параметрами пошуку суб`єкта Карпенко П.П. вбачається, що 26.07.2013 року Білоцерківським міським відділом ДВС було винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_1 в рамках ВП № 38609447.

Судом встановлено, що на виконанні в ДВС неодноразово перебував виконавчий лист лист № 2/1003/2821/12 (1003/9649/12), виданий 18.06.2013 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про звернення стягнення на предмет іпотеки згідно договору іпотеки - квартиру за АДРЕСА_2 . За постановою державного виконавця даний виконавчий лист повертався стягувачу 22.12.2014 року та 16.12.2015 року. За рішенням Білоцерківського міськрайонного суду було скасовано постанову державного виконавця від 16.12.2015 року про повернення виконавчого документу стягувачу. Та 29.03.2016 року Білоцерківський відділ ДВС знову відкрив Виконавче провадження з виконання рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру за АДРЕСА_2 .

Наведені обставини спростовують твердження скаржника, що до 14.05.2019 року не існувало жодного арешту вжитого державним виконавцем на вищевказану квартиру. Повернення виконавчого документу стягувачу не є наслідком автоматичного скасування всіх виконавчих дій по ВП. Отже, станом на день винесення постанови від 12.12.2018 року про опис та арешт майна боржника вищевказана квартира була обтяжена постановою державного виконавця про арешт від 26.07.2013 року по ВП № 38609447, відкритого при виконанні виконавчого документу № 2/1003/2821/12 (1003/9649/12), виданого 18.06.2013 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про звернення стягнення на предмет іпотеки згідно договору іпотеки.

Згідно ст.13 ЗУ «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобовязаний:

1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;

2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;

3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;

4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;

5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обовязки.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч.1 статті 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

За статтею 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Згідно ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до cm. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації, за умови подання будь-якою із сторін клопотання про необхідність визначення такої ціни (крім реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах).

Щодо порушень, які були допущені державним виконавцем в процесі винесення постанови від 12.12.2018 року, слід зазначити, що згідно ч.4 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» Опис та арешт майна здійснюються не пізніш як на п`ятий робочий день з дня отримання інформації про його місцезнаходження. У разі виявлення майна виконавцем під час проведення перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) фізичної особи та місцезнаходженням юридичної особи здійснюються опис та арешт цього майна.

Скаржник вказує, що державний виконавець дізналася про майно боржника ще 26.03.2016 року, однак скаржник залишає поза увагою той факт, що ВП з виконання рішення суду у справі 31003/9649/12 про звернення стягнення на предмет іпотеки відкривалося 22.12.2014року, 16.12.2015 року та 29.03.2016 року, та ще 26.07.2013 року мав місце арешт даного майна у ВП № 38609447. Постанова державного виконавця від 26.07.2013 року про арешт майна боржника є в Автоматизованій системі за параметрами пошуку суб`єкту боржника ОСОБА_1 .

Представник стягувача суду надав пояснення щодо обтяження майна без порушень норм Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки згідно умов договору, укладеного між ПАТ «ПроКредитБанк» та позичальником було визначено, що цільове призначення кредиту задоволення особистих неспоживчих потреб, тобто кредит не є споживчим, а отже обмеження мораторію щодо стягнення на майно ОСОБА_1 не розповсюджується.

З встановлених судом обставин вбачається, що скаржник добре обізнана з виконанням рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке набрало законної сили, оскаржувала виконавчі дії в рамках ВП №50639398, а тому суд критично ставиться до пояснень скаржника з приводу її необізнаності про опис майна, про інші виконавчі дії. У ОСОБА_1 , як учасника ВП не має перешкод ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження, надати свої пояснення, заперечення.

Крім того, суд вважає необґрунтованою та безпідставною вимогу скаржника про встановлення заборони державному виконавцю здійснювати опис та арешт майна ОСОБА_1 і заборону на стягнення на квартиру АДРЕСА_1 . Дана вимога, фактично, спонукає до залишення рішення суду без виконання, що є неприпустимим.

Правова позиція ВСУ в постанові від 12 липня 2017 року у справі № 6-708цс17: За ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

«Принцип верховенства права вимагає своєчасного виконання рішень суду. Це невід`ємна частина основоположного права на справедливий розгляд справи у суді. Наявність самого лише рішення суду недостатньо для досягнення мети, задля якої особи звертаються до системи правосуддя захисту порушених прав і свобод.

З огляду наведеного вище, суд вважає, що вимоги скарги не підлягають до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 13,18,27,56,57 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 447-453 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з дня проголошення.

СуддяО. Я. Ярмола