пр. № 4-с/759/118/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2019 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва під головуванням судді Сенько М.Ф., при секретарі Фещук Т.С., за участю представника заявника ОСОБА_1 , представника приватного виконавця Юхименка Ю.Ю., представника стягувача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Києва скаргу боржника ОСОБА_3 на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського Анатолія Миколайовича, стягувач Публічне акціонерне товариство ''Універсал Банк'',

встановив:

Адвокат Гудзевич Інна Андріївна в інтересах ОСОБА_3 в квітня 2019 року звернулась до Святошинського районного суду зі скаргою на дії приватного виконавця - Телявського Анатолія Миколайовича. В даній скарзі скаржник просить суд визнати неправомірними дії приватного виконавця Телявського А.М., що полягають в підготовці заявки та передачі її організатору електронних торгів ''СЕТАМ'' з метою примусової реалізації арештованого нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 та зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського А.М. усунути порушення шляхом відкликання заявки.

Представник заявника ОСОБА_1 в судовому засіданні вимоги скарги підтримав.

Представник стягувача ОСОБА_2 вимоги скарги не визнав та просив відмовити.

Представник приватного виконавця Юхименко Ю.Ю. вимоги скарги не визнав, просив відмовити.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

13.03.2013 року рішенням Святошинського районного суду м. Києва позов ПАТ ''Універсал Банк'' до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за: додатковою угодою № ВL1084/1084-К/1 до Генерального договору про надання кредитних послуг № ВL1084 від 26.12.2007 року в сумі 3 100 365,29 грн., додатковою угодою № ВL1084/1451-КL+ до Генерального договору про надання кредитних послуг № ВL1084 від 26.12.2007 в сумі 479 916,99 грн., а всього 3 580 282,28 грн. і судовий збір у розмірі 3 219,00 грн. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

26.02.2014 року ухвалою Апеляційного суду м. Києва рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13.03.2013 залишено без змін. На рішення Апеляційного суду м. Києва касаційної скарги не подано.

07.10.2014 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №44961497.

Доводи Скаржника зводяться до двох основних аргументів:

по - перше, спірна квартира підпадає під дію Закону України ''Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті'' (Далі - Закон ''Про мораторій'') і, тому на неї не може бути звернено стягнення під час дії цього закону;

по - друге, в зазначеній квартирі ( АДРЕСА_2 ) зареєстрована малолітня дитина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до п. 1 ч. 1 Закону ''Про мораторій'' ротягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

1) таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

2) загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку;

Таким чином, положення п. 1 ч. 1 даного Закону застосовується у випадку існування двох вищенаведених умов. Дані умови є вичерпними та мають існувати в сукупності (одночасно).

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. В той же час, фізична особа може мати кілька місць проживання.

Відповідно до ч. 3 Закону України ''Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні'' місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця Серія НОМЕР_1 місцем проживання фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 є АДРЕСА_3 ; в розділі 7 іпотечного договору від 26.12.2007 року, генерального договору про надання кредитних послуг № BL1084 від 26.12.2007 року, додаткової угоди № BL1084/1451 - KL + від 26.12.2007 адреса ОСОБА_3 - АДРЕСА_3 ; відповідно до листа - відповіді Голосіївського районного сервісного центру по роботі з клієнтами по роботі зі споживачами від 11.05.2016 року №36 та додатку форми №3 зазначено, що ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 - не зареєстрована; відповідно з відомостями адресно - довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в м. Києві на запит відділу примусового виконання рішень ГТУЮ у м. Києві №3/9 від 07.06.2016 року громадянка ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 станом на 13.06.2016 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ; відповідно до постанови про опис та арешт іпотечної квартири від 05.03.2019 року та актом приватного виконавця встановлено, що під час опису іпотечної квартири було встановлено, що Скаржник вже тривалий час не проживає в іпотечні квартирі та здає дану квартиру в оренду іншій фізичній особі.

Також факт реєстрації, постійного чи тимчасового проживання за адресою знаходження квартири АДРЕСА_1 скаржником не підтверджено жодним доказом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що нерухоме житлове майно, а саме квартира АДРЕСА_1 не використовується як місце постійного проживання ОСОБА_3 .

Відповідно до п. 3 Розділу 2 ''Порядок реалізації арештованого майна'', затверджений наказом Міністерства Юстиції України від 30 вересня 2016 р. за № 1301/29431 виконавець у строк не пізніше п`яти робочих днів після ознайомлення сторін із результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна готує проект заявки на реалізацію арештованого майна, який містить інформацію, передбачену абзацами третім - шістнадцятим пункту 2 цього розділу. Заявцка на реалізацію арештованого майна обов`язково подається разом із інформацією про право власності, на яке або право користування яким мають діти, - копія дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду.

Відповідно до ч. 4 Розділу 2 даного Порядку приватний виконавець самостійно формує і перевіряє заявку та документи щодо передання майна на реалізацію на відповідність вимогам законодавства та після встановлення відповідності документів таким вимогам підписує заявку на реалізацію арештованого майна та надсилає її разом із документами, передбаченими абзацами четвертим-восьмим пункту 3 розділу ІІ цього Порядку, в електронному вигляді через особистий кабінет приватного виконавця для внесення інформації про проведення електронних торгів (торгів за фіксованою ціною) до Системи.

Відповідно до листа - відповіді №100/09-4196 від 29.12.2017 Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації на запит адвоката Гудзевич І.А., дозвіл Служби у справах дітей Голосіївської РДА щодо примусової реалізації квартири, де зареєстрована та має право користування малолітня ОСОБА_5 не надавався.

Іпотечний договір між Іпотекодержателем (Відкритим Акціонерним Товариством ''Банк Універсальний'') в особі ОСОБА_6 та Іпотекодавцем ( ОСОБА_3 ) був укладений 26.12.2007 року.

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , з 15.11.2017 року та зареєстрована в цій квартирі по теперішній час.

Відповідно до ч. 1 ст. 5, ч. 1 ст. 2, п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України ''Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів'' приватний виконавець під час здійснення професійної діяльності є незалежними, керуються принципом верховенства права та діють виключно відповідно до закону; правовою основою діяльності органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є Конституція України, цей Закон, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, інші закони, нормативно-правові акти, прийняті на їх виконання; Діяльність органів державної виконавчої служби та приватних виконавців здійснюється з дотриманням принципу законності.

''Порядок реалізації арештованого майна'', затверджений наказом Міністерства Юстиції України від 30 вересня 2016 р. за № 1301/29431 - є піднормативним правовим актом, тобто не має юридичної сили закону.

Відповідно до ч. 7 ст. 51 Закону України ''Про виконавче провадження'' примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку". В Законі України ''Про іпотеку'' та Законі України ''Про виконавче провадження'' відсутні положення про отримання дозволу органу опіки та піклування в разі примусової реалізації предмета іпотеки.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, враховуючи вищезазначені норми законів суд приходить до висновку, що, враховуючи момент укладення іпотечного договору та момент реєстрації в даній квартирі ОСОБА_7 , попередній дозвіл органу опіки та піклування на відчуження даної квартири, в якому право користування належить малолітній дитині, не потрібен.

Згідно з ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, відносин; інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 12, ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Цивільного процесуального кодексу України; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 61 Зкону України ''Про виконавче провадження'' реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України - ''Порядок реалізації арештованого майна'', затверджений наказом Міністерства Юстиції України від 30 вересня 2016 р. за № 1301/29431.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 Цивільного процесуального кодексу України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За таких обставин, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що скарга є необгрунтованою та незаконною, доводи скаржника знайшли не підтверджені в ході судового розгляду, а тому скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись, ст.ст. 19, 55, 121-1 Конституції України, ст.ст. 2, 12, 13, 19, Розділом VII Цивільного процесуального кодексу України, Законом України ''Про виконавче провадження, Законом України ''Про іпотеку'', Законом України ''Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів'', Цивільним кодексом України, Законом України ''Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні'', Законом України ''Про охорону дитинства'', ''Порядок реалізації арештованого майна'', затверджений наказом Міністерства Юстиції України від 30 вересня 2016 р. за № 1301/29431, суд

ухвалив:

У задоволенні скарги представника ОСОБА_8 в інтересах скаржника ОСОБА_3 на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського Анатолія Миколайовича - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного сулу протягом п`ятнадцяти днів із дня її проголошення.

Суддя М.Ф. Сенько