ПОСТАНОВА

Іменем України

02 липня 2019 року м. Кропивницький

справа № 390/1482/18

провадження № 22-ц/4809/933/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А. М., Мурашка С. І.,

за участю секретаря судового засідання Діманової Н. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

за участю органу опіки та піклування - Кіровоградської районної державної адміністрації,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області (суддя Терещенко Д. В.) від 15 березня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення його батьківських прав відносно їх дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов обґрунтовано тим, що 01 листопада 2010 року шлюб між нею і відповідачем розірвано.

Вони проживають окремо, а їх малолітня дочка ОСОБА_3 , яка має інвалідність з дитинства, проживає з нею і перебуває на повному її утриманні.

Відповідач вкрай рідко зустрічався з дочкою, не цікавиться долею дитини, не приймає участі в її вихованні та утриманні, має несплачену заборгованість по аліментам у розмірі 76637,85 грн.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 15 березня 2019 року в задоволені позову відмовлено.

Суд встановив, що в період шлюбу відповідач належно виконував свої батьківські обов`язки відносно дитини.

Після розірвання шлюбу відповідач проживає окремо в іншому регіоні країни, що утруднює виконання ним батьківських обов`язків відносно дитини, крім того, на їх спілкування негативно впливає існуючий конфлікт між ним та позивачкою, але він виявляє бажання приймати участь у вихованні дитини.

Суд врахував ці обставини, а також врахував, що до відповідача раніше не вживалися заходи впливу, його позитивну характеристику за місцем проживання. Зважаючи на обставини справи а також на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батьків, суд відмовив в задоволенні позову.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі позивачка просить скасувати рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 15 березня 2019 року і ухвалити нове рішення, яким позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_3 .

Вона посилається на невідповідність висновків суду обставинам, порушення судом норм матеріального права.

Так, на думку позивача, суд не врахував, що відповідач систематично ухиляється від виконання свого батьківського обов`язку по утриманню дитини, а його заборгованість по аліментах суттєво зросла за час розгляду справи в суді. Матеріальне забезпечення дитини є вкрай важливим зважаючи на її інвалідність та пов`язані з цим потреби.

Суд необґрунтовано відхилив позитивний висновок органу опіки та піклування. Відповідач не довів своєї участі у вихованні дитини, а його твердження про наявність перешкод у спілкуванні з дитиною неправдиві.

Узагальнені доводи і заперечень інших учасників справи

Відповідач не реалізував своє право надати відзив на апеляційну скаргу

Позиції учасників справи, висловлені у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції

Позивачка підтримала свої вимоги та надала суду пояснення про те, що з 2015 року відповідач не мав зустрічей з дитиною, не спілкувався з нею, аліменти сплатив в сумі 2000 грн, що не вплинуло на загальну заборгованість, яка постійно зростає. На вимогу суду забезпечити явку в судове засідання дитини, вона пояснила, що це може стати занадто сильним стресом для дитини, зважаючи на її хворобу.

Відповідач повідомлений належним чином про час, дату та місце розгляду справи, але в судове засідання не з`явився, про наявність поважних причин неявки суд не повідомив.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Представник Кіровоградської районної державної адміністрації Кіровоградської області (органу опіки та піклування) - Мамалига Т. С. пояснила суду, що орган опіки і піклування, до моменту надання висновку у цій справі, дослідив всі обставини, мав спілкування з дитиною, матір`ю а також телефонну розмову з батьком, який не з`явився на засідання. Зважаючи на легковажне ставлення відповідача до виконання своїх батьківських обов`язків, орган опіки і піклування рекомендував суду позбавити його батьківських прав. Рішення суду не відповідає фактам у цій справі.

Суд першої інстанції встановив такі обставини:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розірвання шлюбу між сторонами проживає з матір`ю в м. Кропивницькому.

Відповідач фактично проживає в м. Києві.

ОСОБА_3 має інвалідність з дитинства, навчається у 5 класі загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 29 Кіровоградської міської ради Кіровоградської облатсі. Батько дитини не підтримує зв`язок зі школою, не цікавиться поведінкою і навчанням дочки.

Відповідно до довідки Кіровоградського районного відділу ДВС, заборгованість відповідача по аліментам станом на 27 квітня 2018 року складала 76637,85 грн.

Згідно висновку Кіровоградської районної державної адміністрації від 27 вересня 2018 року № 01-22/256/1 є доцільним позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітньої доньки ОСОБА_3 .

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

За змістом ст. 51 Конституції України дитинство являється об`єктом охорони держави.

Згідно приписів ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини встановленні ст. 150 СК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства».

Сутність батьківського виховання можна визначити, як створення батьками умов та застосування засобів впливу на свідомість, почуття і волю дитини з метою формування всебічно і гармонійно розвиненої особистості, вироблення у дитини позитивних навичок і звичок, її соціалізацію.

Обов`язку батьків виховувати дитину кореспондуються право останньої на належне батьківське виховання та право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов`язків щодо неї (ст. 152 СК України).

Згідно ч. 4 ст. 155 СК України та ч. 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судомбатьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п. 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини (1989), ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Суд першої інстанції правильно встановив, що починаючи з 2011 року відповідач проживав окремо від його малолітньої дочки ОСОБА_3 , яка після розлучення батьків залишилася проживати з матір`ю.

Відповідач мав лише поодинокі зустрічі з дочкою, які є недостатніми для виховання дитини, не спілкувався з нею.

При цьому суд встановив, що причиною цього стала не стільки намагання відповідача уникнути виконання обов`язків перед дитиною, а наявність конфлікту з позивачкою та територіальна віддаленість місць проживання відповідача і дитини.

Позивач заперечує створення з її боку перешкод у спілкуванні відповідача з дочкою, але при цьому не заперечує наявність між нею і відповідачем особистісного конфлікту.

Відповідач мав законні шляхи вирішення проблеми спілкування з дитиною (звернення до органів опіки та піклування або до суду), однак таких дій не вчинив.

Отже обставини справи вказують на наявність вини відповідача.

Таким чином, суд правильно встановив наявність обставин, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, які можуть бути підставою для позбавлення відповідача батьківських прав.

Невиконання рішення суду про стягнення аліментів не може бути самостійною і достатньою підставою для позбавлення батьківських прав так, як це не передбачено ч. 1 ст. 164 СК України, яка містить вичерпний перелік підстав для позбавлення батьків їх прав відносно дитини.

Місцевий суд також встановив, що раніше жодних заходів впливу на відповідача, щодо його спонукання до належного виконання батьківських обов`язків ніким не вживалося.

У період розгляду справи в суді першої інстанції у відповідача виникло бажання відновити спілкування з дитиною, приймати участь у її вихованні і він заявив суду, що любить свою дочку і бажає піклуватися про неї.

В матеріалах справи відсутні докази негативної характеристики особи відповідача.

Твердження апеляційної скарги про те, що суд безпідставно відхилив висновок органу опіки та піклування також не спростовує законність та обґрунтованість судового рішення так, як відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України висновок органу опіки та піклування щодо вирішення справи має рекомендаційне значення. Суд, з урахуванням усіх обставин справи, має право не погодитися з висновком органу опіки і піклування та ухвалити інше рішення.

Суд першої інстанції врахував обставини справи та обґрунтовано вважав, що ситуація, в якій опинилися учасники справи, не є невиправною і може бути змінена на краще внаслідок докладання відповідачем зусиль, направлених на відновлення втраченого зв`язку з дитиною, його повернення до активного виконання батьківського обов`язку - виховувати дитину.

Збереження за позивачем його батьківських прав відносно дочки задля забезпечення права дитини на батьківське піклування і виховання відповідає її найкращим інтересам.

При цьому належить попередити відповідача про необхідність якнайскоріше змінити ставлення до виховання дитини на відповідальне і дієве, а на орган опіки та піклування покласти обов`язок здійснювати контроль за виконанням відповідачем своїх обов`язків.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Аргументи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки.

Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 - 384ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Залишити вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 15 березня 2019 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 липня 2019 року.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді А. М. Головань

С. І. Мурашко