КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2019 року місто Київ.

Справа 760/8314/16-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/8792/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів: Іванченко М.М., Лапчевської О.Ф.,

секретар судового засідання Гордійчук Ж.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 05 травня 2018 року (ухвалене в складі судді Лазаренко В.В., відповідно до резолютивної частини судового рішення повний текст складено 15.05.2018 року)

в справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , малолітньої особи ОСОБА_3 , в інтересах якої діють батьки, до Товариства з обмеженою відповідальністю "Медичний центр "Добробут-Дитинство" про відшкодування збитків та моральної шкоди, завданих ушкодженням здоров`я внаслідок надання неякісних медичних послуг, -

ВСТАНОВИВ:

04.05.2016 позивачі звернулися з в суд з позовом до відповідача, в якому просять стягнути з відповідача на користь позивача ОСОБА_2 матеріальну шкоду, завдану внаслідок надання неякісних медичних послуг позивачу ОСОБА_3 у сумі 9 613,04 грн. та моральну шкоду у сумі по 300 000 на кожного позивача, а всього 900 000 грн..

В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що в результаті неякісних медичних послуг некваліфікованого медичного персоналу відповідача були спричинені ушкодження здоров`я малолітньому позивачу ОСОБА_3 , які сталися при наступних обставинах.

19.09.2015 у позивача ОСОБА_3 сталось двократне блювання після прийому твердої їжі. Після повторного блювання її батьки: позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 викликали невідкладну швидку допомогу ТОВ «Медичний центр «Добробут-Невідкладна допомога». Працівниками невідкладної допомоги було зроблено ін`єкцію препарату, що спричиняє зупинку блювання і роз`яснено, що при повторах блювання дитину має бути госпіталізовано. При цьому, дитина була жвавою і веселою.

Цього ж дня, ввечері, у ОСОБА_3 почала підійматись температура тіла і наступного дня температура піднялась до 38,5, а також повторилось блювання, тому батьки звернулись до відповідача з питанням про госпіталізацію дитини.

Коли приїхали за викликом працівники ТОВ «Медичний центр «Добробут-Невідкладна допомога», то госпіталізували дитину без наявних на те, на думку батьків, об`єктивних причин, т.я. дитина була жвавою, у неї був просто вірус, при якому необхідно було давати жарознижуючі препарати та багато пити, щоб не допустити зневоднення організму. Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вважають, що працівники відповідача мали роз`яснити їм які треба вчиняти заходи для покращення самопочуття дитини, а не прибігати до її госпіталізації.

Після госпіталізації позивача ОСОБА_3 , 20.09.2015 між відповідачем та позивачами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір про надання послуг, в наслідок невиконання п. п. 2.1 та 2.4 якого і було спричинено ушкодження здоров`ю позивача ОСОБА_3 ..

Так, 20.09.2015 медичним персоналом відповідача ОСОБА_3 було встановлено катетер на лівій руці для проведення внутрішньовенної інфузійної терапії, а вже 21.09.2015 самопочуття ОСОБА_3 погіршилось, підвищилась температура, дитина стала млявою, не мала апетиту та майже весь час спала.

22.09.2015 у ОСОБА_4 випав катетер, про що мати повідомила персонал. Однак, медичні працівники не одразу його зняли, а приблизно через годину, при цьому не оглянули область ін`єкції, не обробили місце, де його було встановлено, не звернули увагу, що місце, де був встановлений катетер, почервоніло. Оскільки самопочуття ОСОБА_3 погіршувалось, то батьки вирішили покинути стаціонар та повернулись додому.

23.09.2015 шкіра ОСОБА_3 почала вкриватись червоними плямами, а рука збільшилась в розмірах, тому вони викликали швидку і ОСОБА_4 госпіталізували до Київської міської клінічної лікарні №1, де поставили діагноз «флебіт в районі лівого лучезап`ясного суглоба», оскільки вена в яку було встановлено катетер загноїлась внаслідок недотримання санітарних правил при його використанні.

А тому, позивачі вважають, що відповідач має відшкодувати завдані матеріальні збитки.

Крім того, посилаються на те, що за період, коли ОСОБА_3 перебувала у лікарні, вони пережили моральні та фізичні страждання, т.я. весь час перебували у стані тривоги та нервової напруги, переживаючи за подальший стан здоров`я дитини, а у позивача ОСОБА_3 погіршився емоційний стан, сон, почалися істерики та нервове тремтіння, а тому вважають, що діями відповідача їм завдано моральну шкоду, яку оцінюють у 300 000 грн. для кожного і просять стягнути з відповідача.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 05 травня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , малолітньої особи ОСОБА_3 , в інтересах якої діють батьки, до Товариства з обмеженою відповідальністю "Медичний центр "Добробут-Дитинство" про відшкодування збитків та моральної шкоди завданих ушкодженням здоров`я внаслідок надання неякісних медичних послуг відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням, 15 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача-1 грошову компенсацію завданих збитків ( матеріальну шкоду у розмірі 9613 грн 04 к. ; стягнути з відповідача на користь позивачів грошову компенсацію завданої моральної шкоди у розмірі по 300 000, 00 грн. на кожного ( разом 900 000, 00 грн).

В апеляційній скарзі позивач посилався на не дослідження та неправильну оцінку судом обставин, які мають значення для справи. Зокрема не досліджено обставини виникнення у дитини флебіту, який призвів до необхідності її термінової госпіталізації до Київської міської дитячої клінічної лікарні №1. Ця обставина важлива для справи, оскільки запалення виникло на наступний день після завершення «лікування у закладі відповідача та більш того, воно було виявлено саме у місці, де напередодні відповідачем була здійснена катетеризація.

Суд не застосував норми права, які застосовуються до спірних правовідносин та мають ключове значення. Так, зокрема, ст.ст. 14,15,16 Закону України «Про захист прав споживачів» , згідно з якими забороняється нав`язування послуг, а також підкреслюється право позивачів на надання повної та належної інформації про послуги, що забезпечує можливість свідомого і компетентного вибору послуги чи відмови від неї.

Суд не дослідив та проігнорував доводи позивачів щодо неповідомлення відповідачем позивачу інформації про можливість використання альтернативного методу оновлення водного балансу: пероральний - який і був показаний за станом, про що свідчать відповідні медичні регламенти, надані відповідачем, та які не були досліджені судом належним чином. Вказані медичні регламенти зазначають про можливість виникнення флебіту, проте відповідач не повідомив і про це. Також не повідомив про порядок догляду за місцем катетиразації, хоча був зобов`язаний це зробити.

Суд посилається на належність надання відповідачем послуг у зв`язку з їх оплатою позивачами. Але такий висновок не відповідає обставинам справи, оскільки згідно з умовами договору про надання послуг, медичні послуги оплачувались у день їх надання. Тобто оцінити їх належність та ефективність у позивачів не було фізичної можливості.

Відповідно до резолютивної частини рішення, повний його текст виготовлено 15 травня 2018 року.

Разом з тим, апеляційним судом встановлено, що в державному реєстрі судових рішень рішення суду було оприлюднене лише 04 квітня 2019 року, а позивачам копія повного тексту рішення суду була надіслана 10 квітня 2019 року на неактуальні адреси, та в подальшому його копія була видана в канцелярії суду лише 11 травня 2019 року. Враховуючи вимоги ч.2 ст. 354 ЦПК України, апеляційний суд вважав, що строк для подачі апеляційної скарги підлягав поновленню, а тому ухвалою від 20 травня 2019 року апеляційне провадження було відкрито та надано учасникам справи 5-ти денний строк з моменту отримання ухвали для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

28.05.2019 через поштове відділення ТОВ «Медичний центр «Добробут-Дитинство» надіслано відзив, в якому зазначають, що Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 05 травня 2018 року у справі № 760/8314/16-ц прийнято судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 має бути відмовлено у повному обсязі з огляду на наступне.

TОB «Медичний центр «Добробут-Дитииство» діяли згідно медичних регламентів та надали послуги медичної допомоги повно та якісно.

Обстеження та лікування, які були проведені у стаціонарі Відповідача та призначені під час виписки, повністю відповідають протоколам лікування.

Медичні послуги надавалися якісно, після отримання Інформованої згоди Позивачів на проведення медичного втручання (є в Медичній карті Позивача 3), а доводи апелянта спростовуються матеріалами справи.

У матеріалах справи не міститься жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування наявності заподіяної Позивачам моральної шкоди та не надано жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування її розміру, а також наявності прямого причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями Відповідача.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 доводи скарги підтримав.

Представник відповідача заперечував проти задоволення скарги.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема , втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Ч. 1 ст. 906 ЦК України передбачає, що збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

За загальним правилом визначеним ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд вважав встановленими такі обставини.

Судом встановлено, що 20.09.2015 між позивачем ОСОБА_5 та ТОВ «Медичний центр «Добробут-Дитинство» було укладено договір про надання послуг, за умовами якого позивач ОСОБА_5 доручає і оплачує, а відповідач зобов`язується надавати медичні послуги дитині ОСОБА_3 в обсязі і на умовах, передбачених договором.

Згідно рахунків-фактур №21/09/15/20172 від 20.09.2015, № 22/09/15/21719 від 21.09.2015, та № 22/09/15/22079 від 22.09.2015 позивачем ОСОБА_2 було оплачено грошові кошти в загальній сумі 9065,70 грн. за надані відповідачем медичні послуги.

Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого №552, позивач ОСОБА_3 перебувала на стаціонарному лікуванні в ТОВ «Медичний центр «Добробут-Дитинство» з 20.09.2015 по 22.09.2015 з діагнозом «гострий ринофарингіт, гіпоглікемія, ацетонемічний синдром». З даної виписки вбачається, що ОСОБА_3 в період її перебування на стаціонарі надавалось лікування. При виписці з медичного закладу її стан був ближче до задовільного з покращенням. Стійкої нормалізації температури тіла на день виписки не було.

З виписки стаціонарного хворого ОСОБА_3 вбачається, що вона перебувала на стаціонарному лікуванні в Київській міській дитячій лікарні №1 з 23.09.205 по 28.09.2015 з діагнозом «флебіт в області лівого лучезап`ясного суглоба».

Судом встановлено, що відповідачем не було порушено умов договору про надання послуг від 20.09.2015. Зокрема, як вбачається з медичних документів, позивачу ОСОБА_3 було проведено лікування, за результатами якого її стан здоров`я дещо покращився і, саме за вимогою батьків дитина була виписана з медичного закладу. На підтвердження даного факту свідчить також і те, що позивачем ОСОБА_2 було добровільно здійснено оплату наданих медичних послуг, тобто, фактично вона погодилась з тим, що дані послуги їй були надані.

В ході розгляду справи судом не встановлено вини, а також причинно-наслідкового зв`язку між діями медичних працівників ТОВ «Медичний центр «Добробут-Дитинство» та розвитку флебіту у пацієнта ОСОБА_3 , що свідчить про відсутність правових підстав для відшкодування майнової шкоди та задоволення позову в цій частині.

Матеріалами справи не підтверджено, що відповідачем були порушені права позивачів, що медичні послуги надавались неякісно, а також не доведено, що з вини працівників відповідача позивачам була завдана майнова та немайнова шкода .

Дослідивши наявні в справі письмові докази, колегія суддів приходить до висновку, що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними, а висновки суду відповідають цим обставинам та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що внаслідок встановлення ОСОБА_3 катетеру з порушенням санітарних правил медичними працівниками, в неї розвинувся флебіт, є недоведеними. Зокрема, суду не надано доказів того, що катетер дійсно випадав, що флебіт розвинувся саме в результаті непрофесійних дій працівників медичного закладу, а не на фоні вже існуючої інфекції в організмі пацієнта чи в результаті неналежного домашнього догляду за місцем встановлення катетеру. При цьому, з матеріалів справи не вбачається, що під час виписки ОСОБА_3 з медичного закладу у її батьків були будь-які зауваження, щодо неякісного надання медичних послуг, чи скарги щодо незадовільного стану місця встановлення катетеру.

Більш того, такі доводи позивачів спростовуються копією листа догляду за внутрішньовенним катетером, з якого видно, що 20.09.2015, о 12.10 год. ОСОБА_3 було встановлено катетер, після чого 20.09.2015 о 20.00 год., 21.09.2015 о 08.00 год. та 20.00 год. було змінено пов`язку, а 22.09.2015 о 15.00 год. катетер було знято, стан місця катетеризації - задовільний.

Доводи апеляційної скарги з приводу неповідомлення про порядок догляду за місцем катетиразації, колегія суддів не приймає з огляду на наступне.

Згідно даних Листа догляду за внутрішньовенним катетером, що є у Медичній карті № 552 від 20.09.2015 р. , 22.09.2015 р. після зняття катетера стан Позивач 3 був задовільним - без ознак жодних ускладнень, флебіту тощо.

На момент надання медичних послуг відповідачем жодних підстав для виникнення флебіту не існувало, всі маніпуляції проводились згідно із лікарськими протоколами. Після зняття катетера стан шкіри і вени в ділянці катетеризації був задовільним, без ознак флебіту, температура тіла дитини на момент виписки (37,3 градуси) теж свідчила, що стан здоров`я покращується.

Доводи заявника про те, що всупереч санітарним правилам катетер не змінювали протягом 3 діб, зняли не одразу після того, як він випав, не оглянули область ін`єкцій після зняття катетеру та належним чином не обробили місце встановлення катетеру після його зняття, область руки, де він знаходився, почервоніла і набухла, на що жоден з лікарів чи медичних сестер відповідача не звернув увагу, спростовуються матеріалами справи.

Ні у апелянта, ні у позивача 1 не було жодних зауважень до наданих медичних послуг на момент виписки, що свідчить про те, що дитину було виписано з медичного закладу без флебіту та виключно на вимогу батьків.

Доводи апеляційної скарги з приводу порушення відповідачем ст.ст. 14. 16 Закону України "Про захист прав споживачів" та не повідомлення позивачів про альтернативні методи лікування, безпідставну госпіталізацію дитини також є недоведеними та спростовуються поясненнями самих позивачів, відповідно до яких дитина була госпіталізована не одразу, а лише після повторного виклику швидкої невідкладної допомоги відповідача та за згодою та на вимогу самих батьків, які через те, що стан дитини не покращувався прийняли рішення про госпіталізацію та залишення дитини в стаціонарі. Доводи позивача про те, що відповідачем було безпідставно застосовано лікування з застосуванням внутрівенних ін`єкцій, замість альтернативного способу лікування шляхом відпоювання дитини є недоведеними. Позивачі не звертались з будь-якими офіційними зверненнями ні до відповідача ні до Міністерства охорони здоров`я з метою вивчення та перевірки відповідності проведеного лікування дійсному стану малолітньої дитини. Їх доводи ґрунтуються лише на їх власних поясненнях та висновках, які були зроблені з їх слів на підставі оцінок лікарів іншого медичного закладу, в якому дитина лікувалась після виписки з лікарні відповідача.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач пояснив, що нібито з Клінічної дитячої лікарні № 1 надсилалось повідомлення, щодо неякісного лікування у відповідача, проте йому достовірно не відомо чи такий лист направлявся до МОЗ. В матеріалах справи такий лист відсутній. Відповідач стверджує, що оскільки позивачі офіційно з скаргами на неякісне лікування не звертались то жодних розслідувань та комісій по факту лікування малолітньої ОСОБА_3 не проводилось.

Жодних медичних висновків, чи висновків спеціалістів по факту лікування малолітньої ОСОБА_3 , або інших належних та допустимих доказів, з яких би можливо було встановити неправомірність дій працівників відповідача та прямий причинний зв`язок між їх діями та необхідністю продовження лікування, матеріали справи не містять.

Посилання на те, що флебіт розвинувся одразу після виписки дитини не є беззаперечним доказом того, що причина його появи є саме некваліфіковані дії працівників відповідача та неповідомлення ними батькам, як необхідно доглядати за місцем катетеризації.

З приводу стягнення з відповідача моральної шкоди.

Як передбачено ч.3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

В абз. 1 п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) передбачено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Оскільки судом не встановлено, що відповідач надав позивачам неналежні медичні послуги, а також не встановлено, що саме некваліфіковані дії медичного персоналу відповідача призвели до виникнення "Флебіту" у дитини, тобто не доведено прямого причинного зв`язку між поведінкою відповідача та негативними наслідками, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для відшкодування позивачам моральної шкоди.

Отже, оскільки судом не встановлено, що відповідачем права Позивачів були порушеними, відсутні правові підстави для відшкодування майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом встановлено, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Оскільки позивачі звільнені від сплати судового збору, судові витрати в даній справі відносяться за рахунок державного бюджету.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 05 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Повна постанова складена 18 липня 2019 року.

Головуючий

Судді