Справа №522/3714/15-ц
Провадження №6/522/1042/19
УХВАЛА

22 липня 2019 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Донцова Д.Ю.,

за участі секретаря судового засідання Скибінської Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі подання головного державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Перчика В.О. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Головний державний виконавець Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Одеського міського територіального управління юстиції 02.06.2016 року звернувся до суду з поданням та просить встановити тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 до виконання зобов`язань за рішенням суду.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04.07.2016 року подання головного державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Одеського міського територіального управління юстиції задоволено.

Постановою Одеського апеляційного суду ухвалу Приморського районного суду м. Одеси скасовано та справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

За результатами автоматизованого розподілу справа 26.06.2019 року надійшла до провадження судді Донцова Д.Ю. та призначена до розгляду на 17.07.2019 року.

В судове засідання головний державний виконавець не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причин неявки суду не повідомили.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ч. 4, 5 ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що подання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07.07.2015 року стягнено заборгованість з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за договорами позики від 20.12.2011 року та від 05.08.2014 року у розмірі 1820998,76 грн. На підставі даного рішення було видано виконавчий лист та винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 02.11.2015 року головним державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 02.06.2016 року головний державний виконавець другого Приморського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, посилаючись на невиконання боржником зобов`язань та законних вимог державного виконавця, та ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04.07.2016 року подання державного

виконавця задоволено та встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 . Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 07.12.2017 року державним виконавцем винесено ухвалу про повернення виконавчого документу стягувачу, у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке за законом може бути звернено стягнення та на підставі п.5 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» .

Відповідно до п.19 ч.3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до п.5 ст. 6. Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Згідно ч. 1-3 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

При цьому під ухиленням боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовими рішеннями, суд розуміє будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наявність майна, грошових коштів) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

Відкриття виконавчого провадження не може розглядатись як достатня підстава для застосування судом саме такого заходу, як обмеження права особи на виїзд за межі України. Особа, що має невиконанні зобов`язання не може вважатися винною в ухиленні, поки не доведено протилежного.

Згідно з узагальненнями Верховного суду України від 01.02.2013 року «Про судову практику щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України», наголошується на тому, що ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), вжите у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, та на думку Верховного Суду України, особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявністю факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання, тому з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, підлягає з`ясуванню судом, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання у повному обсязі або частково.

Таким чином, сама по собі наявність невиконання зобов`язання не є безумовною підставою для встановлення обмеження у праві виїзду, доведенню підлягає ухилення боржника від виконання.

Відповідно до ст.2 Протоколу №4 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен хто законно перебуває на території будь-якої держави має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Таким чином, законодавством не передбачене обов`язкове обмеження в праві виїзду за межі України за наявності невиконаних зобов`язань, а встановлена лише така можливість при наявності відповідних підстав. Задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази, які б безумовно підтверджували факт ухилення ОСОБА_2 від виконання зобов`язання, покладеного на нього рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07.07.2015 року, що є підставою для відмови у задоволенні клопотання.

Керуючись ст.33 Конституції України, ст.ст.261, 353, ст.441 ЦПК України, ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України», суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання головного державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Перчика В.О. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено 22.07.2019 року.

Суддя Д.Ю. Донцов