ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2019 року м. Чернівці

Справа №715/372/19

Чернівецький апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

головуючого Владичана А.І.

суддів: Литвинюк І.М., Одинака О.О.

секретар Тодоряк Г.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Кам`янської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області про визнання права власності на спадкове майно, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 12 квітня 2019 року, (головуючий у 1-й інстанції Григорчак Ю.П.),

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Кам`янської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області про визнання права власності на спадкове майно.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилася спадщина на майно, яке складається з житлового будинку з господарським будівлями та спорудами, розташованого в АДРЕСА_1 . Спадкоємцями за законом першої черги є вона та її мати.

На час відкриття спадщини вона була неповнолітньою, але проживала у спадковому майні, а, отже, своєчасно прийняла спадщину і має право на 1/4 частку спірного майна. Її мати - відповідач по справі спадщину прийняла вчасно.

Постановою приватного нотаріуса їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. 21 листопада 2018 року ОСОБА_2 зареєструвала право власності на вказаний житловий будинок та земельну ділянку на своє ім`я.

29 січня 2019 року орган опіки та піклування Глибоцької РДА розпорядженням №14 надав дозвіл ОСОБА_2 на укладення договору

___________________________________________________________________

Провадження 22ц/822/611/19 Категорія

дарування спадкового майна.

Вказувала, що укладення зазначеного договору приведе до порушення її законних прав та інтересів на спадкове майно.

Просила визнати за нею право власності на 1/4 частку спадкового нерухомого майна після смерті батька ОСОБА_3 , що складається з житлового будинку літ. «А», літньої кухні літ. «Б», сараїв літ. літ. «В», «Г», «Д», вбиральні літ «Е», воріт №1, огорожі №2,3,6, хвіртки №4,5, вимощення №І, загальною вартістю 81014 грн, та на земельну ділянку площею 0,2147 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , що зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на праві приватної власності за ОСОБА_2 .

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 12 квітня 2019 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частку нерухомого майна, що розташоване по АДРЕСА_1 та складається з житлового будинку літ. «А» загальною площею 54,9 кв.м., у тому числі житловою площею 38,1 кв.м., сараїв літ. «В» «Г», «Д», літньої кухні літ. «Б», убиральні літ. «Е», огорожі №2,3,6, хвіртки №4,5, вимощення №І.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 768 грн 40 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На вказане рішення ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушенням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що на даний час є єдиним власником спірного спадкового майна, право власності на яке зареєстровано у Державному реєстрі, позивачем не ставилася вимога про скасування реєстрації права власності. Визнання за ОСОБА_1 права власності на частину спірного майна створює дуалізм права власності на одне й теж майно.

Вказувала, що згідно по господарських книг за 1986-1990 роки спірний житловий будинок та сарай побудовані в 1972-1973 роках її батьками, які були постійно зареєстровані в будинку. В 980-1987 роках у домогосподарстві проводилися лише певні ремонтні роботи та добудови деяких надвірних споруд.

Також зазначала, що позивач ОСОБА_1 в 1984 році була всиновлена ОСОБА_3 , однак за місцем проживання останнього не проживала, а постійно проживала зі своїми біологічними батьками, які її виховували та матеріально утримували. Тобто позивач не вступила у володіння спадковим майном відповідно до вимог ст. 549 ЦК УРСР, заява про прийняття спадщини до нотаріальної контори нею також не подавалась.

Просить скасувати рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 12 квітня 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін як законне та обґрунтоване.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.

Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що до спадкового майна входять житловий будинок та господарські будівлі і споруди, які позивач успадкувала шляхом вступу в управління, володіння спадковим майном.

Однак, колегія суддів не погоджується з даним висновком суду.

Відповідно до частини 1 статті 529 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Стаття 532 ЦК УРСР вказує на те, що усиновлені та їх нащадки при спадкоємстві після смерті усиновителя або його родичів прирівнюються до дітей усиновителя та їх нащадків. Вони не успадковують за законом після смерті своїх батьків та інших кровних родичів по висхідній лінії, а також братів і сестер.

Статтею 548 ЦК УРСР 1963 року передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 549 ЦК УРСР 1963 року спадщина вважається прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном.

Згідно п. 124 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої Наказом Міністерства юстиції УРСР №45/5 від 31.10.1975 року свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (стаття 549 Цивільного кодексу УРСР).

Доказом вступу в управління чи володіння майном можуть бути: довідка управління будинками, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради депутатів трудящих про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взяте майно спадкодавця; довідка фінансового органу, органу держстраху чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому окладному страхуванню або збори; квитанція про сплату податку, платежу, збору; копія рішення суду, яке вступило в законну силу, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис в паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку в період шести місяців після дня смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , її батьками вказані ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 14 вересня 2001 року зареєстрували шлюб, що вбачається зі свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 . Прізвище дружини після укладення шлюбу - « ОСОБА_1 ».

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Сторожинець Чернівецької області.

Відповідно до копії погосподарської книги №12 Кам`янської сільської ради народних депутатів за 1986-1990 роки по особовому рахунку № НОМЕР_5 на момент смерті ОСОБА_3 його малолітня на той час донька ОСОБА_1 проживала та була зареєстрована разом з ним в господарстві, що розташовано в АДРЕСА_1 .

Розпорядженням №14 від 29 січня 2019 року Глибоцької РДА Чернівецької області надано дозвіл ОСОБА_2 на укладення договору дарування житлового будинку з господарським будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,2147 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд, що розташовані за вказаною вище адресою, ОСОБА_8 , зважаючи на те, що в будинку зареєстрована, але не проживає малолітня ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №147304066 та 147299359 убачається, що житловий будинок з господарським будівлями та спорудами та земельна ділянка, що розташовані в АДРЕСА_1 , належать на праві приватної власності ОСОБА_2 .

Установивши, що позивач на момент смерті батька, будучи малолітньою, була прописана в спадковому будинку в період шести місяців після дня смерті спадкодавця, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач є такою, що прийняла спадщину, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права в установленому законодавством порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування.

Як убачається з матеріалів справи, постановою приватного нотаріуса Глибоцького районного нотаріального округу Чернівецької області Тимофтій Л.М. від 11 лютого 2019 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, який розташований у АДРЕСА_1 , з підстав відсутності правовстановлюючих документів, які б підтверджували належність спадкодавцю права власності на зазначене вище нерухоме майно ( а.с.14).

Крім того, наявні в матеріалах справи докази, зокрема витяги з погосподарських книг відповідно номери 12, 21 за 1986-1990 роки, 1991-1995 роки (а.с. 20-25), з яких убачається, що житловий будинок, сарай на АДРЕСА_1 побудовано в 1972-1973 роках, особовий рахунок відкрито на ОСОБА_10 (батька відповідача), який був головою двору, спростовують висновки суду першої інстанції про те, що вказаний житловий будинок та господарські споруди входять до спадкового майна після смерті ОСОБА_3 .

За таких обставин матеріали справи не містять будь-яких доказів належності спірного майна спадкодавцю на момент відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як закріплено в ч. 2 ст. 76 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно частиною 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Установивши, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження законності набуття ОСОБА_3 у власність спірного будинку і належності цього майна спадкодавцю на момент відкриття спадщини, колегія суддів доходить висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, з ОСОБА_1 користь ОСОБА_2 слід сягнутисудові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 1152 грн 60 коп.

Керуючись ст.ст. 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 12 квітня 2019 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Кам`янської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 1152 гривні 60 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 липня 2019 року.

Головуючий А.І. Владичан

Судді: І.М. Литвинюк

О.О. Одинак