Справа № 522/2175/19
Провадження № 2/522/4638/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАІНИ

16 липня 2019 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси, у складі :

головуючого - судді Науменко А.В.

за участю секретаря Полегенького В.С.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплаченої допомоги,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплаченої допомоги, посилаючись на те, що ОСОБА_1 перебувала на обліку в департаменті праці та соціальної політики Одеської міської ради, як отримувач щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до «Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 505.

Допомога була призначена на підставі заяв для призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України або районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг щомісячно у сумі 884,00 грн.

У своїй заяві ОСОБА_1 зазначила, що у будь-кого з членів сім`ї немає на депозитному банківському рахунку коштів у розмірі, що перевищує 10- кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, що згідно п. 6 Порядку є підставою у відмови у призначені щомісячної адресної допомоги.

Згідно з даними офіційної інформації, наданої Державній фінансовій інспекції України Міністерством фінансів України відповідно до доручення Міністерства фінансів від 26.05.2016р. № 29020-06/1 для здійснення верифікації, ОСОБА_1 мала кошти на депозитних банківських рахунках, відкритих в банківських установах у розмірі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Таким чином, внаслідок подання внутрішньо переміщеною особою недостовірної інформації, яка впливає на призначення грошової допомоги, ОСОБА_1 в порушення вимог пунктів 5, 6 Порядку № 505 було зайво нараховано та виплачено грошової допомоги за період, що підлягає ревізії з 27.08.2015р. по 30.09.2016р. на загальну суму 11320,91 грн., що призвело до матеріальну шкоду на відповідну суму.

28.09.2018 року ОСОБА_1 був надісланий лист про необхідність повернення надміру отриманих коштів у розмірі 11 320,91 грн. Станом на 01.02.2019 року загальна сума виплачених коштів у розмірі 11 320, 91 грн. не відшкодована на розрахунковий рахунок департаменту.

В судове засідання сторони не зявилися, від представника позивача ОСОБА_2 надійшла заява від 28.05.2019 року, в який вона просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Токаєвої Ю.В. до суду надійшов відзив на позов від 24.05.2019 року, в якому позовні вимоги не визнали, проти задоволення позову заперечували.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява позовом Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплаченої допомоги задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала на обліку в департаменті праці та соціальної політики Одеської міської ради, як отримувач щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до «Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 505.

Допомога була призначена на підставі заяв для призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України або районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг щомісячно у сумі 884,00 грн.

У своїй заяві ОСОБА_1 зазначила, що у будь-кого з членів сім`ї немає на депозитному банківському рахунку коштів у розмірі, що перевищує 10- кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, що згідно п. 6 Порядку є підставою у відмови у призначені щомісячної адресної допомоги.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Відповідно до п. 5 Порядку у заяві зазначаються відомості про наявність у будь-кого з членів сім`ї на депозитному банківському рахунку коштів у розмірі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Відповідно до п. 10 Порядку уповноважені органи мають право перевіряти обґрунтованість видачі та достовірність документів, поданих для призначення грошової допомоги, а також здійснювати запити та безоплатно отримувати відомості від підприємств, установ та організацій усіх форм власності, необхідні для призначення грошової допомоги та контролю за правильністю її надання.

Позивач в своїй заяві посилається на те, що згідно інформації, наданої Державній фінансовій інспекції України Міністерством фінансів України відповідно до доручення Міністерства фінансів від 26.05.2016р. № 29020-06/1 для здійснення верифікації, ОСОБА_1 мала кошти на депозитних банківських рахунках, відкритих в банківських установах у розмірі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. Таким чином, внаслідок подання внутрішньо переміщеною особою недостовірної інформації, яка впливає на призначення грошової допомоги, ОСОБА_1 в порушення вимог пунктів 5, 6 Порядку № 505 було зайво нараховано та виплачено грошової допомоги за період, що підлягає ревізії з 27.08.2015р. по 30.09.2016р. на загальну суму 11320,91 грн., що призвело до матеріальну шкоду на відповідну суму.

Відповідно до абз. 2 п. 11 Порядку, суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються уповноваженим представником сім`ї на вимогу уповноваженого органу. У разі відмови добровільного повернення надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються у судовому порядку.

28.09.2018 року ОСОБА_1 був надісланий лист про необхідність повернення надміру отриманих коштів у розмірі 11320,91 грн.

Судом встановлено, що відповідач визнає обставини взяття її на облік в Департаменті праці та соціальної політики ОМР як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, та обставини щодо отримання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, в зазначеному позивачем розмірі.

В той же час, відповідач заперечує не лише наявність в неї наявність грошових коштів на депозитному банківському рахунку у розмірі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, а й сам факт наявності депозитного рахунку в банківській установі.

Відповідно доч.ч.1,2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази,які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1)письмовими, речовими і електронними доказами;

2)висновками експертів;

3)показаннями свідків (ст. 76 ЦПК).

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно доч.ч.1,2 ст.77ЦПК України,належними єдокази,які містятьінформацію щодопредмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. (ч.2, ст. 83 ЦПК України).

Відповідно до положень ст.. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики № 55 від 07.04.2003 р. затверджено Національний стандарт України Державна уніфікована система документації, УНІФІКОВАНА СИСТЕМА ОРГАНІЗАЦІЙНО-РОЗПОРЯДЧОЇ ДОКУМЕНТАЦІЇ, Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003.

Зазначеним стандартом (п. 4.4) передбачено: «4.4. Документи, що їх складають в організації, повинні мати такі обов`язкові реквізити: назва організації (07), назва виду документа (10) (не зазначають на листах), дата (11), реєстраційний індекс документа (12), заголовок до тексту документа (19), текст документа (21), підпис (23).»

Пункт 5.27 зазначеного стандарту передбачає: «5.27 Відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії і проставляють нижче реквізиту 23.».

Судом встановлено, що надані позивачем до позовної заяви додатки не є оригіналами документів, не є належним чином засвідченими копіями та не містять обов`язкових реквізитів документів, зокрема: додатки 4 - копія витягу з акту та 5 - копія уточнення депозиту, - тобто взагалі не є документами.

Таким чином, суд вважає, що наведені позивачем обставини не доведено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.

Натомість твердження позивача про наявність у відповідачки у банківській установі, зокрема ПриватБанк, грошових коштів на депозитному банківському рахунку у розмірі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, спростовується довідками АТ КБ «Приватбанк» про відкриті позивачкою рахунків та виписками по зазначених рахунках.

З урахуванням того, що заявлені позивачем позовні вимоги є недоведеними та необґрунтованими, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовної заяви Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплаченої допомоги у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76,77, 141, 259, 263, 264, 265, 268,272,273 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплаченої допомоги - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлений 18.07.2019 року.

Суддя А.В.Науменко

16.07.19