Провадження № 2/761/336/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Волошина В.О.

при секретарі: Яворській А.А.

за участі:

представника позивача: ОСОБА_7

представника відповідача 1: ОСОБА_8.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання недійсним свідоцтва про право власності; скасування державної реєстрації права власності; усунення перешкод у користування квартирою,

в с т а н о в и в:

В грудні 2016р. позивач ОСОБА_3 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 1-5 т.1) до відповідачів: ОСОБА_4 , Головного територіального управління юстиції у м. Києві, в якому просив суд:

- визнати недійсним свідоцтво про право власності від 23 грудня 2013р. на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 207,1 кв.м. (індексний номер: НОМЕР_1) видане на ім`я ОСОБА_4 ;

- скасувати державну реєстрацію права власності на зазначену вище квартиру, проведену на підставі свідоцтва про право власності від 23 грудня 2013р. (індексний номер: НОМЕР_1);

- усунути перешкоди позивачу у користуванні ним своїм майном, шляхом виселення відповідача ОСОБА_4 та членів його сім`ї з приміщень загальною площею 133,5 кв.м., розташованих на мансардному поверсі над квартирою АДРЕСА_1 .

Судом до участі у справі, в якості співвідповідача було притягнуто Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що йому на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 133,5 кв.м. В свою чергу відповідачу 1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 77,1 кв.м., яка розташована поверхом нижче квартири позивача.

Проте на даний час позивач не може користуватись своєю квартирою, оскільки вказаною площею фактично користується відповідач ОСОБА_4 на підставі оспорюваного свідоцтва. На думку позивача зазначене вище свідоцтво отримано незаконним шляхом, оскільки до загальної площі квартири відповідача була включена площа квартири АДРЕСА_3 .

Оскільки в досудовому порядку вирішити спір не можливо позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29 грудня 2016р. відкрито провадження по справі.

27 березня 2017р. представником Головного територіального управління юстиції у м. Києві, були подані письмові заперечення на позов (а.с. 68, 69 т.1), в яких відповідач зазначив, що заперечує проти позову, оскільки з 01 травня 2016р. повноваження щодо реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень здійснює Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

12 вересня 2017р. представником відповідача ОСОБА_4 були подані заперечення на позов (а.с. 83-90 т.1), в якому сторона проти позову заперечила, зазначаючи, що вимоги позивача про визнання недійсним свідоцтва про право власності відповідача, не є правочином на підставі, якого воно було видано, а тому вимоги в цій частині є безпідставними. Також на думку сторони відповідача вимога про скасування державної реєстрації права власності відповідача не може бути розглянута за правилами цивільного судочинства. Також сторона відповідача вважає, що стороною позивача не доведено факт проживання в спірній квартирі відповідача та членів його сім`ї.

13 січня 2018р. на адресу суду надійшов відзив (а.с. 113-116 т.1) на позов від відповідача Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), в якому відповідач зазначав, що працівники Департаменту не здійснювали державну реєстрацію права власності відповідача на квартиру, і в разі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації права власності відповідача на квартиру, будь-який суб`єкт державної реєстрації може внести відповідні відомості про скасування державної реєстрації.

21 травня 2018р. стороною позивача було подано відповідь на відзив (письмові заперечення відповідача ОСОБА_4 ) (а.с. 126- 130 т.1), в яких позивач зазначав, що твердження відповідача, що вимоги про скасування державної реєстрації права власності слід розглядати за правилами адміністративного судочинства є помилковими, та суперечать правовим позиція висловленим Верховним Судом. Також позивач вважає, що має право звернення з вимогою про визнання недійсним свідоцтво про право власності відповідача, оскільки ці вимоги ґрунтуються на положеннях ст. ст. 317, 319, 321, 328, 386, 391 ЦК України, а також позивач вважає, що є обґрунтованими вимоги позивача про усунення перешкод, шляхом виселення відповідних осіб, а також, щодо самоправного вчинення відповідачем реконструкції квартири.

20 серпня 2018р. відповідачем Головним територіальним управлінням юстиції у м. Києві було подано відзив на позов (а.с. 153-156 т.1), який за змістом є аналогічним письмовим запереченням, і додатково відповідачем було зазначено, що після 30 квітня 2016р. Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві не має повноважень щодо вчинення будь-яких реєстраційних дій.

31 серпня 2018р. представником відповідача ОСОБА_4 було подано заяву про застосування строків позовної давності (а.с. 162, 163 т.1), щодо позовних вимог про усунення перешкод у користуванні правом власності.

31 серпня 2018р. представником відповідача ОСОБА_4 було подано заперечення на відповідь (а.с. 173-176 т.1), в якому сторона відповідача зазначала, що вимоги позивача про визнання недійсним свідоцтва про право власності, з підстав недійсності правочину є безпідставними та необґрунтованим. Крім того, на думку сторони відповідача, оскільки позивачем не заявлено вимог про скасування рішення про державну реєстрацію квартири, то відповідно відсутні правові підстави для скасування державної реєстрації права власності відповідача на квартиру.

Також сторона відповідача вважає, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами порушення права власності позивача на квартиру АДРЕСА_4

03 вересня 2018р. представником позивача були подані додаткові пояснення на позов (а.с. 186-188 т.1).

В судовому засіданні 10 червня 2019р. представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просила суд позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти позову, з підстав, наведених у відзиві та на позов та запереченнях на відповідь на відзив.

Решта учасників процесу в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку, поважності причин неявки не повідомили.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За правилами ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до приписів, ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач просив суд визнати недійсним свідоцтво про право власності від 23 грудня 2013р. та скасування державної реєстрації права власності на квартиру відповідача ОСОБА_4 АДРЕСА_1 , загальною площею 207,1 кв.м., з підстав того, що йому належить на праві власності квартира АДРЕСА_5 , в цьому ж будинку, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26 серпня 2014р., та на думку сторони позивача відповідачем було збільшено площу його квартири за рахунок площі квартири позивача.

Однак, як вбачається із реєстраційних справ № 77670709 від 13 серпня 2014р. та № 4496858 від 12 грудня 2013р., наданих Головним територіальним управлінням юстиції у м. Києві, щодо реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_2 , право власності на яку зареєстровано за позивачем, і реєстраційної справи щодо реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_6 цьому ж будинку, право власності на яку зареєстровано за відповідачем ОСОБА_4 , державна реєстрація прав фактично здійснена на два різні об`єкти нерухомо майна, які мають різні технічні характеристики і відповідно різних власників.

Так, державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_5 було прийнято рішення про державну реєстрацію прав за позивачем № 15353254 від 26 серпня 2014р. на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_2 , форма власності приватна, загальною площею 133,5 кв.м., з яких житлова площа 55 кв.м.

Державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_6 було прийнято рішення про державну реєстрацію прав за відповідачем ОСОБА_4 № 9365903 від 23 грудня 2013р. на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , форма власності приватна, загальною площею 207,1 кв.м., з яких житлова площа 76,5 кв.м.

Документи, на підставі яких було видано відповідачу ОСОБА_4 , свідоцтво про право власності від 23 грудня 2013р. на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 207,1 кв.м. (індексний номер: НОМЕР_1), є чинним, а реєстраційні дії були вчиненні державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_6 з дотриманням вимог ст. ст. 19-21 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень», в редакції, яка діяла на момент вчинення реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі:

1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом;

2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону;

3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді;

4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом;

5) рішень судів, що набрали законної сили;

6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Частиною 1 ст. 20 цього Закону передбачено, що у Державному реєстрі прав на кожний об`єкт нерухомого майна, право власності на який заявлено вперше, за рішенням державного реєстратора відкривається відповідний розділ та реєстраційна справа.

У разі поділу об`єкта нерухомого майна або виділу частки з об`єкта нерухомого майна відповідний розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються, реєстраційний номер цього об`єкта скасовується. Водночас для кожного з новостворених об`єктів нерухомого майна відкривається новий розділ Державного реєстру прав і нова реєстраційна справа, кожному з таких об`єктів присвоюється новий реєстраційний номер (ч. 1 ст. 21 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень»).

Отже квартира АДРЕСА_7 це є різні об`єкти нерухомого майна.

Таким чином, позивачем не доведено позовні вимоги щодо визнання недійсним свідоцтва, оскільки не надано жодного доказу наявності порушення при проведенні реєстраційних дії щодо державної реєстрації прав власності відповідача ОСОБА_4 .

Щодо вимог позивача про скасування записів про державну реєстрацію прав на квартиру відповідача, то відповідно до ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав.

Однак, позивачем не оскаржуються дії (рішення) Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві (відповідач 2) щодо реєстрації прав власності на квартиру АДРЕСА_6 , а тому у суду відсутні і підстави для скасування державної реєстрації права власності відповідача ОСОБА_4 на квартиру.

Стосовно вимог позивача про усунення перешкод позивачу у користуванні ним своїм майном, шляхом виселення відповідача ОСОБА_4 та членів його сім`ї з приміщень загальною площею 133,5 кв.м., розташованих на мансардному поверсі над квартирою АДРЕСА_1 , то в цій частині позов не підлягає задоволенню, оскільки в порушення вимог ст. ст. 76-82 ЦПК України, стороною позивача не надано належних і допустимих доказів в обґрунтування цих вимог.

При цьому судом враховано, що в силу положень ст. 328 ЦК України, позивач, має право виселяти лише із належній йому квартири, а не з квартири, яка йому не належить.

Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 13 травня 1980р. в справі «Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30 травня 2013р. в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 3-5, 10, 12, 13, 17-19, 76-82, 89, 141, 258, 259, 263-266, 268, 274, 352, 354, 355 ЦПК України; ст. 41 Конституції України; ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; ст. 10 Загальної декларації прав людини; ст. ст. 15, 16, 104, 203. 215, 216,319, 321, 386, 391 ЦК України; ст. ст. 109, 116 ЖК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання недійсним свідоцтва про право власності; скасування державної реєстрації права власності; усунення перешкод у користування квартирою - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 18 червня 2019р.

Суддя: