ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2213/19 Справа № 199/2570/18 Суддя у 1-й інстанції - Руденко В.В. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання - Лященко С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради в інтересах малолітньої ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2018 року по справі за позовом Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради в інтересах малолітньої ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Амур-Нижньодніпровської районна у м. Дніпрі рада, Центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради ,-

В С Т А Н О В И Л А:

19 квітня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, в якому просив позбавити батьківських прав ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 усіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь особи, яка буде виконувати обов`язки опікуна (а.с.2-11).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2018 року у задоволенні позову Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради в інтересах малолітньої ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини відмовлено (а.с.108-112).

Не погодившись з рішенням суду, Амур-Нижньодніпровська районна у м. Дніпрі рада в інтересах малолітньої ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги посилалась на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, недостатньо повно досліджені письмові докази та дійсні обставини справи (а.с.144-152).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_2 є батьком малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Мати дитини, ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Наказом від 03 жовтня 2016 року за № 33 Управління-служби у справах дітей Амур-Нижньодніпровської у місті Дніпрі ради ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , взята на облік, як дитина, яка опинилась в складних життєвих обставинах.

Відповідно довідки за № 121/02-06 від 30.03.2018 року Комунального закладу соціального захисту центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Барвінок» ОСОБА_1 перебуває у закладі з 18.12.2017 року по теперішній час, за цей час батько відвідував дитину 14 разів.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у місті ради «Про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 року » за № 4/4-472 від 11.04.2018 року, є доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_2 працював з 01.10.2017 року на випробувальному терміні у ПП «Гарантія Плюс», а з 01.01.2018 року офіційно працевлаштований на вказаному підприємстві на посаду оператора станку плазменного різання.

Згідно відповіді на запит заступника начальника - начальника СВ Новомиколаївського АП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області від 27.10.2017 року за № 7146 КЗ «Дніпропетровський наркологічний диспансер «ДОР», ОСОБА_2 під диспансерно-динамічним наглядом у лікря-нарколога перебував з 05.12.2012 року з метою профілактики з приводу розладів психіки та поведінки внаслідок вживання інших стимуляторів, включно з кофеїном. Знятий з обліку з 20.02.2013 року по закінченню строку нагляду.

Відповідно до характеристики Голови правління ЖБК № 378 від 25.12.2017 року за № 2272 ОСОБА_2 за час, який він мешкає в будинку, конфлікту з мешканцями будинку не мав. Дотримується правил проживання в будинку, приймає участь у житті будинку, надає посильну допомогу в утриманні будинку та прибудинкової території. Побутові умови задовільні.

Згідно акту обстеження умов проживання відповідача від 27.12.2017 року № 034130-1 встановлено, що житлові умови задовільні, в квартирі чисто та прибрано, кімнати мебльовані меблями тривалого та нового вжитку, батько має намір забрати в свою родину доньку ОСОБА_1 Йому роз`яснено правові аспекти повернення дитини у сім`ю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 9-10 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом.

Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.89 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

При вирішенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав суди повинні враховувати роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, які викладені в п. 15 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», відповідно до яких позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. А тому, питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

Пунктом 16 зазначеної постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Колегія суддів критично ставиться до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у місті ради № 4/4-473 від 11.04.2018 року стосовно позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, оскільки такий висновок не ґрунтуються на матеріалах справи та має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (ч.5, 6 ст.19 СК України). Крім того, вказаний висновок не містить в собі відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування ОСОБА_2 своїми обов`язками та які б були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення його батьківських прав.

Твердження позивача, що відповідач уникає спілкування з дитиною, не надає матеріальної допомоги та ігнорує дитину не підтверджено належними доказами та не підтверджується матеріалами справи.

Наявні в матеріалах справи докази не є достатніми та належними доказами ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.

Стаття 81 ЦПК України, передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В суді апеляційної інстанції позивачем також не надано належних та переконливих доказів того, що відповідач свідомо, внаслідок винної поведінки ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки.

У зв`язку з відсутністю на даний час підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, відсутні і підстави для стягнення аліментів.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, давши належну правову оцінку доказам, на які сторони посилались в обґрунтування своїх вимог та заперечень, не допустив порушення норм матеріального та процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення спору, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради в інтересах малолітньої ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: