СЕРЕДИНО-БУДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Справа № 586/1157/17
Номер провадження 2/586/39/19
20 червня 2019 року м.Середина-Буда
Середино-Будський районний суд Сумської області у складі:
головуючого судді Темірова Ч.М.,
за участі секретаря судового засідання Попової М.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу №586/1157/17 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою розташованою за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що їй на праві приватної власності належить вказана квартира, що підтверджується копією договору купівлі-продажу серії НА НОМЕР_1 0514695 від 19.09.1997. Відповідач по справі, чоловік позивачки, зареєстрований в даній квартирі з 31.05.2014, але фактично не проживає у вказаній квартирі з 2016 року, так як він виїхав на територію Російської Федерації та засобів зв`язку з ним не має. Факт того, що відповідач фактично не мешкає у зазначеній квартирі підтверджується актом встановлення фактичного проживання.
Позивач зазначає, що необхідність пред`явлення даного цивільного позову виникла у зв`язку з тим, що факт реєстрації відповідачів в житловому будинку створює перешкоди в користуванні житлом, оскільки для вчинення певних правочинів щодо житлового приміщення для власних потреб необхідна згода проживаючих в ньому осіб.
У судовому засіданні позивач підтримала позовну заяву та просила суд її задовольнити з підстав, викладених у неї.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився і не повідомив суд про причини неявки, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи.
На підставі вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд за згодою позивача, ухвалив рішення про заочний розгляд справи за відсутності відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів.
Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає за необхідне задовольнити позов виходячи із такого.
Із копії договору купівлі-продажу серії НА №0514695 від 19.09.1997 встановлено, що власником квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_1 .
Відповідно до акта встановлення фактичного проживання громадян відповідач ОСОБА_2 зареєстрований в квартирі АДРЕСА_2 , але фактично за даною адресою не мешкає з 30.06.2016.
Крім цього, факт реєстрації ОСОБА_2 підтверджується копією будинкової книги для прописки громадян, що проживають за адресою: АДРЕСА_1 .
У судовому засіданні свідок ОСОБА_3 повідомила суду, що вона є донькою позивача та відповідача. Також зауважила, що громадянин ОСОБА_2 , хоча й зареєстрований в квартирі, яка належить ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , однак з 2016 року там не проживає. Свідок також показала, що відповідач виїхав на територію Російської Федерації та засобів зв`язку з ним не має.
Свідок ОСОБА_4 , повідомила, що вона є сусідкою позивача та пояснила, що ОСОБА_2 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , але вже тривалий час їй не відомо його місцезнаходження та за вказаною адресою він не проживає.
Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Згідно зі ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено: місцем перебування фізичної особи є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місцем проживання є житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.
Оскільки місце проживання відповідача ОСОБА_2 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , то він повинен знаходитись за місцем реєстрації та проживати в будинку, а не навідуватись до місця реєстрації чи перебувати в ньому незначний час.
Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України передбачено, що власник жилого будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї та інших осіб.
Аналогічне правило міститься в ст. 150 ЖК Української РСР, відповідно до якої громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно зі ст. 72 ЖК Української РСР суд визнає особу такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни.
Оскільки відповідач ОСОБА_2 дійсно не проживає за місцем реєстрації в житловому приміщенні більше шести місяців, що підтверджується дослідженими у справі доказами, то є законні підстави для визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
З урахуванням вищевикладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 263-265, 280-284, 353-355 ЦПК України суд, -
Позов ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою розташованою за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд-якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 26 червня 2019 року.

Суддя Ч. М. Теміров