Справа 206/618/19
Провадження 2/206/448/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

12 липня 2019 року в залі суду в м.Дніпрі Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючий, суддя Сухоруков А.О.,

при секретарі Панюшкіній О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив

І. Стислий виклад позиції позивача.

Відповідно до укладеного 26.04.2008 року договору (заява № б/н), відповідач отримав кредит у розмірі 2400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач взяті на себе зобов`язання за договором, а саме повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 13.01.2019р. утворилася заборгованість у розмірі 11141,27грн., яка складається з наступного: 3044,55грн. - нараховані відсотки за користування кредитом; 7328,09грн. - нарахована пеня; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послу: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); 518,63грн. - штраф (процентна складова). Вказані суми АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить стягнути з відповідача на свою користь.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

21.01.2019р. представником позивача подано дану позовну заяву. Разом з позовною заявою подано заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача.

12.02.2019р. постановлено ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в тому числі, з підстав не зазначення у позовній заяві обґрунтованого розрахунку сум, що стягуються.

22.02.2019р. представником позивача надано до суду заяву про усунення недоліків.

27.02.2019р. у даній справі відкрито провадження.

У судові засідання призначені 28 березня 2019р., 24.04.2019 року та 28 травня 2019р. відповідач, повідомлений належним чином про дату та час судового засідання, не з`явився. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає суду підстави для застосування положень ч. 1 п. 1 ст. 280, ст.ст. 281-282 ЦПК України..

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

ІІІ. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення.

Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

У відповідності з частинами 1, 2 статті 207 ЦК України, яка регулює правила додержання письмової форми правочинів, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Таким чином, кредитний договір має бути укладений у письмовій формі у вигляді одного документа (що містить усі істотні умови), підписаного обома сторонами, або у вигляді декількох документів, якими сторони обмінялися (листи, телеграми, телетайпне чи електронне повідомлення тощо). При цьому документи, якими сторони обмінюються, також мають містити підписи відправників.

При цьому, відповідно до частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частинами 2, 3 статті 12 ЦПК учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності з частинами 1, 3 статті 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За правилами, встановленими статтею 76 ЦПК, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частинами 1, 5 статті 81 ЦПК визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За змістом частини 2 статті 77 ЦПК предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Аналіз доказів, наданих позивачем, у контексті приведених вище норм, свідчить про безпідставність заявлених позовних вимог.

Так, представник позивача стверджує, що між сторонами 26.04.2008р. укладено кредитний договір, за умовами якого позивач надав відповідачеві кредит у сумі 2400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Кредитним договором, на думку позивача, є сукупність документів, що містять умови надання кредиту, а саме: анкета-заява від 26.04.2008р. (а.с.13), Умови та правила надання банківських послуг (а.с.15-29).

Відповідач неналежно виконує свої зобов`язання з повернення кредитних коштів та процентів за ними, і у нього перед позивачем станом на 13.01.2019р. наявна заборгованість у розмірі 11141,27грн., яка складається з наступного: 3044,55грн. - нараховані відсотки за користування кредитом; 7328,09грн. - нарахована пеня; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послу: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); 518,63грн. - штраф (процентна складова) відповідно до доданого позивачем розрахунку (а.с.7-12).

Між тим, аналіз документів, які, на думку представника позивача, є кредитним договором, свідчить про те, що такі підписи містяться лише в анкеті-заяві від 26.04.2008р., яка не містить відповідних істотних умов і не придатна для сприйняття людським оком.

На думку позивача, такі істотні умови сторони узгодили у Правилах надання банківських послуг.

Однак, така позиція є безпідставною, оскільки позивач не довів належними, допустимими, достовірними й достатніми доказами, що відповідач при складанні анкети-заяви ознайомився саме із цими Правилами надання банківських послуг.

Так, у справі, що розглядається, представником позивача за допомогою жодного доказу не підтверджено, що відповідач, підписуючи заяву, розумів саме ті Правила надання банківських послуг, що додано до позову.

З огляду на викладене факт ознайомлення відповідача з Правилами надання банківських послуг не можна визнати доведеним, а самі Правила надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору, у зв`язку з чим суд не знаходить підстав для задоволення позову.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у постановах від 11.03.2015 № 43098344 (справа № 6-16цс15) та від 12.03.2017 (справа № 6-2320цс16),які відповідно до статті 263 ЦПК підлягають врахуванню судом.

Крім того, таку ж позицію зайняв і новостворений Верховний Суд, який у постанові від 21.02.2018, ухваленій у цивільній справі № 203/5497/13-ц (провадження № 61-1391св18), постанові від 05.03.2018, ухваленій у цивільній справі №192/156/17 (провадження №61-2109св18), дійшов аналогічного висновку з тих самих правовідносин.

Також, суд звертає увагу, що після подання позовної заяви у даній цивільній справі, остання була залишена суддею без руху, в тому числі, у зв`язку із не зазначенням у позовній заяві обґрунтованого розрахунку сум, що стягуються.

Однак, на виконання ухвали судді, представником позивача було подано заяву про усунення недоліків із зазначеним у ній, на думку представника позивача, обґрунтованого розрахунку, та виписку по кредитному рахунку, з метою встановлення судом обставин нарахування та погашення складових заборгованості.

Щодо надання обґрунтованого розрахунку представником позивача було зазначено у заяві лише формули нарахування сум з відповідними посиланнями на умови договору, а також, зазначено те, що більш детальний розрахунок заборгованості надати не виявляється можливим.

Суд дослідивши відповідний розрахунок представника позивача вважає, що останній не може вважатись обґрунтованим з тих підстав, що останній не містить обчислення, порядок нарахування сум (множення, додавання, нарахування процентів та інше), а відтак суд не може вважати заявлену до стягнення суму обґрунтованою.

Отже, відсутність обґрунтованого розрахунку, свідчить про не доведення позивачем розміру грошових вимог пред`явлених до відповідача.

Щодо наданої представником позивача виписки по рахунку відповідача, суд відхиляє її як доказ, оскільки така виписка не відповідає п. 61 Положенню про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 04.07.2018 № 75, в частині зазначення обов`язкового реквізиту, а саме: номеру особового рахунку, коду банку, у якому відкрито рахунок.

Крім того, представником позивача не надано жодного доказу, що подана ним виписка підтверджує вчинення банківських операцій саме у зв`язку із підписанням відповідачем 26.04.2008р. заяви № б/н та відкриття відповідачу у зв`язку із цим відповідного банківського рахунку.

При цьому суд бере до уваги й те, що представником позивача на виконання статей 12, 13 ЦПК не вважав за необхідне у відповідний процесуальний спосіб довести обставини, які мають значення для справи і на які він послався як на підставу своїх вимог, безпосередньо у суді, обмежившись матеріалами, доданими до позовної заяви, та клопотаннями про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та за його відсутністю (а.с.5).

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 509, 526, 530, 610, 611, 612, 623, 1050, 1054-1055 ЦК України, ст.ст. 2, 13, 263, 264, 265, 280-283 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ) до

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості, повністю.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції, що відповідає приписам пункту 15, підпункту 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 12 липня 2019 року

Суддя А.О. Сухоруков