ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/576/19 Справа № 204/2694/18 Суддя у 1-й інстанції - Самсонова В.В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н ЕМ У К Р А Ї Н И

24 липня 2019 року Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Каратаєвої Л.О., Деркач Н.М.

за участю секретаря - Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 вересня 2018 року,-

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь безпідставно набуті грошові кошти у сумі 160 000 доларів США та судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 88 10,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що у вересні 2012 року до нього звернувся відповідач, який займався бізнесом, пов`язаним з торгівлею ексклюзивною і дорогою звуковідтворювальною апаратурою Ні-Еnd і запропонував йому придбати у нього комплект електроніки Ні-Еnd вартістю 160 000 доларів США. Його зацікавила ця пропозиція, так як він знав, що така апаратура коштує дорожче, ніж запропонована ОСОБА_2 ціна, тому запитав у останнього, де ця апаратура і чи можна поглянути і протестувати її. На це відповідач повідомив йому, що електроніка знаходиться на складах митниці і у нього є можливість викупити цю музичну апаратуру, як «конфіскат», і продати йому за значно нижчою ціною, ніж ринкова, - за 160 000 доларів США. Позивач повірив у серйозність намірів ОСОБА_2 продати йому електроніку і 14 вересня 2012 року передав йому гроші в сумі 160 000 доларів США, про що ОСОБА_2 власноруч написав розписку про отримання грошей. Але, в обумовлені строки, відповідач електроніку так і не поставив. Тоді позивач став вимагати від ОСОБА_2 повернути йому гроші, але відповідач грошей йому не повернув. В грудні 2016 року позивач звернувся до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою, в якій просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за невиконаним договором купівлі-продажу електроніки від 14 вересня 2012 року у сумі 160 000 доларів США. Проте, 19 лютого 2018 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська ухвалено рішення у вказаній справі, яким в задоволенні його позовної заяви до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів у сумі 160 000 доларів США за невиконаним договором купівлі-продажу відмовлено повністю. Цим рішенням суду встановлено, що між сторонами не укладався договір купівлі-продажу електроніки від 14 вересня 2012 року. Рішення суду від 19 лютого 2018 року у справі №204/8070/16-ц набрало законної сили 05 квітня 2018 року і є чинним. Таким чином, позивач вважає, що грошові кошти у сумі 160 000 доларів США набуті від нього ОСОБА_2 без достатніх правових підстав, у зв`язку з чим підлягають поверненню (а.с. 2-8).

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 вересня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів - задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти у сумі 160 000 доларів США.

Також вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с. 76-80).

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог (а.с. 85-90).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду слід скасувати, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом 1 інстанції встановлено, що 14 вересня 2012 року ОСОБА_2 отримав грошові кошти в сумі 160 000 доларів США, що підтверджується розпискою, яку написав власноручно відповідач.

Суд виходив з того, що оскільки вищевказані обставини встановлені рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2018 року у цивільній справі № 204/8070/16-ц, яке набрало законної сили 05 квітня 2018 року, то в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Також суд посилався на те, що самим ОСОБА_2 та його представником ОСОБА_4 були надані суду письмові заперечення та заява про виклик свідка в рамках цивільної справи № 204/8070/16-ц, в яких вони зазначали, що ОСОБА_2 дійсно у вересні 2012 року, можливо це було 14 числа, отримав від ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 160 000 доларів США (а.с. 10-12).

Отже, суд виходив з того, що обставини отримання 14 вересня 2012 року ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 160 000 доларів США саме від ОСОБА_3 визнавалися та не заперечувалися відповідачем, а тому ці обставини вважав такими, що відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, також не підлягають доказуванню.

Посилання сторони відповідача на те, що вказана розписка є вирваним з контексту іншої справи документом, який, вже був предметом розгляду цивільної справи № 204/4786/16-ц в суді між тими ж сторонами та має іншу природу виникнення, суд вважав безпідставними та необґрунтованими, враховуючи те, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2017 року, у цивільній справі № 204/4786/16-ц з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 дійсно була стягнута заборгованість за договором позики у сумі 3 225 507,48 грн., але ж за договором позики, укладеним 01 жовтня 2012 року, в той час, як у даній справі за № 204/2694/18-ц йдеться про розписку, за якою відповідач отримав кошти 14 вересня 2012 року (а.с.19-20, 21-22).

Задовольняючи позовні вимоги, суд 1 інстанції посилався на вимоги ст. ст. 1212-1215 ЦК України та вважав доведеним факт отримання відповідачем від позивача суми коштів у розмірі 160 000 доларів США без достатніх правових підстав.

Однак із вказаними висновками суду 1 інстанції колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї норми застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (ч. 2 ст. 1212 ЦК України).

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у іншої особи (потерпілого);

3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Системний аналіз положень ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 177, ч. 1 ст. 202, ч.ч. 1 та 2 ст. 205, ч. 1 ст. 207,ч. 1ст. 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604-607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року № 6-88цс13.

В своїй позовній заяві позивач зазначає, що передав відповідачу грошові кошти в сумі 160 000 доларів США, про що останній написав розписку від 14.09.2012 року, з метою придбання у відповідача комплекту електроніки, що свідчить про те, що відповідач набув майно за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству, з метою придбання у майбутньому для відповідача комплекту електроніки.

Отже, з позовної заяви вбачається, що грошові кошти не передавались у власність чи користування, їх було отримано не як позику чи оплату за надані послуги згідно з договором, а лише як предмет договору.

При цьому, як на підставу набуття ОСОБА_2 без достатніх правових підстав оспорюваних грошових коштів позивач посилається на те, що у справі № 204/8070/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за невиконаним договором купівлі-продажу Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в своєму рішення від 19 лютого 2018 року дійшов висновку, що позивач не довів факту укладання договору купівлі-продажу електроніки між ним та відповідачем, та з урахуванням інших обставин, встановлених рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2016 року по справі № 204/4786/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, на думку позивача, можна дійти висновку, що грошові кошти у сумі 160 000 доларів США набуті відповідачем без достатніх правових підстав.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, єдиним доказом на підтвердження позовних вимог позивача є розписка, датована 14.09.2012 року, проте, як зазначає відповідач, він ніколи не отримував від позивача грошових коштів у розмірі 160 000 доларів США з метою придбання електронної апаратури, ніколи не видавав позивачу розписку на вказану суму у підтвердження отримання ним грошових коштів з метою придбання електронної апаратури, в той же час зазначає, що вказана розписка є вирваним з контексту іншої справи документом.

Так, відповідач зазначає, що написання розписки на сумі 160 000 доларів США від 14.09.2012 року передувало укладенню в подальшому з позивачем договору позики від 01.10.2012 року на суму 160 000 доларів США; позика видавалась у розмірі 160 000 доларів США під заставу майна у вигляді електронної апаратури; перед укладанням договору позики сторони склали перелік заставного майна, на якому відповідач написав розписку про отримання коштів (а.с. 99).

Колегія суддів звертає увагу на те, що із наявної в матеріалах справи копії розписки не можливо встановити характер спірних правовідносин, між якими сторонами виникли правовідносини та з якого предмету.

Так, зі змісту наявної копії розписки незрозуміло, від кого ОСОБА_2 отримав грошові кошти з розмірі 160 000 доларів США, з якою метою на яких умовах, що давало б суду підстави визначити правовідносини, що склалися.

Також колегія суддів не погоджується з висновками суду 1 інстанції щодо визнання відповідачем факту отримання грошових коштів в сумі 160 000 доларів США від ОСОБА_3 , про що зазначалось відповідачем в письмових запереченням та заяві про виклик свідка в рамках цивільної справи № 204/8070/16-ц, та звертає увагу на те, що в цих запереченнях та заяві ОСОБА_2 та його представник посилаються на те, що дійсно у вересні 2012 року, можливо це було 14 числа, ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 160 000 доларів США, про що склав розписку про їх одержання, але ж в рахунок отримання позики, про що пізніше між сторонами було укладено договір позики (а.с. 10-12).

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України).

Отже суд першої інстанції не з`ясував всі обставини справи, дійшов передчасного висновку щодо доведеності позовних вимог та можливості стягнення з відповідача безпідставно набутих грошових коштів у сумі 160 000 доларів США, які на думку суду є безпідставно набутими, що є підставою для скасування рішення суду у відповідності до вимог ч. 1 ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню понесені судові витрати у сумі 13 215,00 грн.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 вересня 2018 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 13 215,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: