Справа №428/3565/19
Провадження №2/428/1490/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2019 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Кордюкової Ж.І.,

за участю секретаря Чумак Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьк Луганської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , третя особа Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_5 від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, третя особа Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ОСОБА_1 є власником житлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . У вищезазначеній квартирі разом з позивачем зареєстровані відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 - її доньки, ОСОБА_4 - її онука. Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в зазначеній квартирі не проживають з 2012 року і відсутні без поважних причин, переїхали проживати до іншого місця проживання до Російської Федерації. Вони виїхали з вказаної квартири, забравши свої речі. Відповідачі добровільно не бажають знятися з реєстрації. Наявність реєстрації відповідачів у квартирі порушують права та інтереси позивача, як власника квартири, оскільки створює перешкоди у здійсненні нею права користування вказаною квартирою. Оскільки відповідачі відсутні за місцем реєстрації більше ніж один рік, позивач вважає їх такими, що втратили право користування вказаною квартирою. Позивач звернулася з позовною заявою до суду і просить визнати відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , та зняти їх з реєстрації місця проживання за вказаною адресою.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася.

Представник позивача ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, до початку розгляду справи до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив позовні вимоги задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, про день, час і місце судового засідання справи повідомлялися належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Причини неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи у їх відсутність не надходило. Своїм правом на подачу відзиву не скористалися.

Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з правовою позицією Постанови Верховного суду України від 16.01.2012 року по справі №6-57цс11 за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

В судовому засіданні встановлено, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.06.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Глаговською О.В. та зареєстрованому в реєстрі за №677, та копіями витягів про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 22.06.2018 року №52389456 і від 22.06.2018 року №48510036.

Відповідно до копії довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 05.03.2019 року №5686, виданої відділом адміністративних послуг Центру надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку Сєвєродонецької міської ради Луганської області, за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 05.03.2019 року зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Відповідно до копії домової книги для реєстрації громадян, що проживають за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно з копіями актів про встановлення факту проживання /не проживання/ від 01.011.2016 року, від 16.06.2017 року №1017, від 13.12.2017 року №2709, засвідчених директором КП «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька», за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає ОСОБА_1 , окрім вказаної особи з 2012 року по теперішній час ніхто не проживає.

Як вбачається з позовної заяви, відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та неповнолітня ОСОБА_4 не проживають у вищевказаній квартирі з 2012 року, оскільки переїхали проживати до іншого місця проживання до Російської Федерації, забравши при цьому свої речі. Зазначена обставина підтверджується матеріалами справи.

Згідно з копією паспорта громадянина Російської Федерації, серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянкою Російської Федерації та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_9 .

Згідно з копією паспорта громадянина Російської Федерації, серії НОМЕР_2 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є громадянкою Російської Федерації та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_10 .

Згідно з копією свідоцтва про реєстрацію за місцем проживання №НОМЕР_6 від 17.05.2018 року, виданого ВПМ ВМВС Росії по району Западне Дєгуніно м. Москви, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_10 .

У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 перешкоджає проживанню відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та неповнолітній ОСОБА_4 в спірній квартирі. Суд вважає, що відповідачі не проживають в спірній квартирі і покинули її без поважних причин. До спірного житлового приміщення вони не ставляться як до постійного місця проживання. Судом встановлено, що відповідачі мають інше постійне місце проживання на території Російської Федерації.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

А отже, виходячи з аналізу вказаних положень законів, обов`язок і відповідальність за створення належних умов для проживання дитини покладається на її сім`ю, тобто в вказаному випадку на її матір.

Згідно з ч. 2-3 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Таким чином, неповнолітня ОСОБА_4 , якій на момент реєстрації у спірній квартирі виповнилося один місяць, відповідно не мала права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набула право користування житлом за місцем проживання з матір`ю, з ким вона проживала.

В силу положень ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

З матеріалів справи вбачається, що неповнолітня ОСОБА_4 була зареєстрована у спірній квартирі як за місцем проживання своєї матері ОСОБА_3 . Таким чином, право користування житловим приміщенням неповнолітньої ОСОБА_4 на момент реєстрації в спірній квартирі є похідним від права її матері.

Отже, позовна вимога щодо визнання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягає задоволенню.

Застосовуючи вищевказані норми матеріального права, суд враховує роз`яснення надані Пленумом Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985 року. Зокрема, в тій частині, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Оскільки відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та неповнолітня ОСОБА_4 не проживають за місцем їх реєстрації понад один рік і переїхали проживати до іншого місця проживання до Російської Федерації, то, відповідно, вони втратили право користування спірною квартирою. Таким чином, реєстрація відповідачів у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить позивачу ОСОБА_1 , створює перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном, оскільки вона змушена сплачувати комунальні послуги за зареєстрованих відповідачів. Суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності та враховуючи, що відповідачі не проживають в спірній квартирі без поважних причин понад один рік і не приймають участі в витратах по утриманню і оплаті комунальних послуг житлового приміщення, а отже втратили інтерес до вказаного житлового приміщення.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про зняття відповідачів з реєстрації місця проживання за вищевказаною адресою суд відзначає наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації за місцем проживання здійснюється в день звернення особи, зокрема, на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Таким чином, відповідачі підлягають зняттю з реєстрації за місцем проживання на підставі рішення суду про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, у зв`язку із чим необхідно відмовити у задоволенні позовної вимоги стосовно примусового зняття відповідачів з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно із ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню на користь держави судові витрати по оплаті судового збору з відповідача ОСОБА_2 у сумі 256,13 грн. та ОСОБА_3 у сумі 512,26 грн., у зв`язку з тим, що позивач ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 247, 258 - 259, 263 - 265, 268, 272 - 273, 280 - 283, 288 - 289, 354-355, Перехідними положеннями ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 256 (двісті п`ятдесят шість) грн. 13 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 512 (п`ятсот дванадцять) грн. 26 коп.

Відмовити у задоволенні решти позовних вимог.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Представник позивача: ОСОБА_5, місцезнаходження: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , серія і номер паспорта НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , серія і номер паспорта НОМЕР_5 .

Відповідач: ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Ж. І. Кордюкова