Справа № 219/1921/19
Провадження № 2/219/1309/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2019 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі: головуючого - судді Дубовика Р.Є., за участю секретаря судового засідання Азямова Є.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна, набутого подружжям під час шлюбу, спільною сумісною власністю подружжя та його поділ, -

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 просить поділити нерухоме майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнавши за нею право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , залишивши у власності ОСОБА_2 1/2 частку зазначеної квартири, посилаючись на те, що з 24 вересня1999 року перебуває у шлюбі з відповідачем, під час перебування у якому у подружжя народилась дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

18 квітня 2003 року за біржовим контрактом № 641 за рахунок коштів сімейного бюджету подружжя для спільного проживання однією сім`єю була придбана двокімнатна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка була оформлена на ОСОБА_2 25 грудня 2008 року рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області вказаний біржовий контракт визнано дійсним, а за відповідачем визнано право власності на спірну квартиру.

Після придбання вказаної квартири позивач, відповідач та їх дочка проживали у ній однією сім`єю, а з 2016 року зареєстрували у ній своє місце проживання. 29 січня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, щодо задоволення якого позивач не заперечує, проте вважає, що за нею слід визнати право власності на 1/2 частину спірної квартири, яка є єдиним місцем її проживання, у зв`язку з чим звернулась до суду з даним позовом.

Позивач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилась, подавши заяву про розгляд справи без її участі та підтримання позовних вимог у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, звернувшись з заявою про розгляд справи без його участі та визнання позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що пред`явлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлено, що з 24 вересня 1999 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі (а.с. 5).

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 01.03.2000 року у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дитина - ОСОБА_3 (а.с. 5).

Також судом встановлено, що рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 25.12.2008 року визнано дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 по біржовому контракту № 641 від 18.04.2003 року, укладеному між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ; визнано за ОСОБА_2 право власності на вказану квартиру (а.с. 6).

На підставі вказаного рішення за ОСОБА_2 Комунальним підприємством «Артемівське БТІ» 05 серпня 2009 року зареєстровано право власності на спірну квартиру за реєстраційним № 27959143, що вбачається з копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 23495309 від 05.08.2009 року (а.с. 7) та копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 155862619 від 12.02.2019 року (а.с. 9).

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України (далі за текстом - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Частина 1 ст. 70 СК України зазначає, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно пункту 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 Сімейного кодексу України та статтею 372 Цивільного кодексу України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до пункту 23 вказаної постанови вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 Сімейного кодексу України, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідно до Рішення Конституційного суду України від 19 вересня 2012 року № 17-рп/2012, власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя. Підставами набуття права спільної сумісної власності подружжя є юридично визначений факт шлюбних відносин або проживання чоловіка і жінки однією сім`єю, а особистої приватної власності кожного з подружжя є, зокрема, поділ, виділ належної частки за законом та спадкування.

Відповідно до ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди.

Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Як встановлено судом та не оспорюється відповідачем, часом набуття спірної квартири ОСОБА_2 у власність є 25 грудня 2008 року (день ухвалення рішення суду про визнання за відповідачем права власності на квартиру), а шлюб між сторонами укладено 24 вересня 1999 року, тобто, часом набуття квартири у власність є період перебування сторін по справі у зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 статті 71 Сімейного кодексу України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Оскільки в разі не вчинення сторонами дій, направлених на надання згоди присудження грошової компенсації та не внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Положеннями статті 365 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні: частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Тобто для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 Цивільного кодексу України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

У ході розгляду справи достеменно встановлено, що спірна квартира придбана сторонами в період шлюбу, за спільні кошти, а тому суд приходить до висновку, що придбане в період зареєстрованого шлюбу майно - квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , вважається спільною сумісною власністю сторін.

Суд вважає, що вказане нерухоме майно підлягає поділу між сторонами в рівних частках, оскільки підстав для відступлення від принципу рівності часток подружжя в спільному майні відповідно до ст. 70 СК України, судом не встановлено. При цьому, відповідач погоджується з таким поділом майна.

Таким чином, суд вважає, що відповідно до вимог статті 70 СК України, з урахуванням дослідження матеріалів справи та доказів поданих сторонами, зіставивши їх належність, допустимість, достовірність як окремо та і взаємний їх зв`язок, слід визнати за сторонами право власності на ідеальні частки в цьому майні по 1/2 частини за кожним без його реального поділу та залишити квартиру АДРЕСА_1 , у їх спільній частковій власності.

Керуючись ст.ст. 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , квартиру АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Р.Є.Дубовик