Номер провадження: 22-ц/813/2791/19
Головуючий у першій інстанції Мурманова І. М.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2019 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.

за участю секретаря: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Суворовського районного у м. Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області у справі за заявою ОСОБА_1 (заінтересована особа - Суворовський районний у м. Одесі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області) про встановлення факту, що має юридичне значення, на рішення Суворовського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Мурманової І.М. 27 вересня 2018 року у м. Одеса,-

встановила:

09 серпня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, факту його належності до національності «болгарин», обгрунтовуючи вимоги тим, що відповідно до свідоцтва про народження, батьками заявника є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Згідно вказаного свідоцтва про народження, національність матері зазначена «українка», а національність батька - « руський ». Однак, дані записи не відповідають дійсності, оскільки, згідно свідоцтва про народження ОСОБА_3 , його мати зазначена болгаркою, а згідно свідоцтва про народження ОСОБА_4 - встановити національність неможливо.

Оскільки чинним законодавством України не передбачений порядок зміни чи встановлення факту реєстрації національності відділами РАЦС та у позасудовому порядку визнати неправильність чи неповноту запису в акті громадянського стану неможливо, ОСОБА_2 просив встановити факт, що національність заявника - «болгарин», та внести відповідні зміни у свідоцтво про народження.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2018 року заяву ОСОБА_2 було задоволено.

Встановлено факт, що національність ОСОБА_2 - болгарин.

Копію рішення суду направлено до Суворовського районного у місті Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області для внесення відповідних змін до актового запису № 338 від 01 квітня 1981 року, зазначивши в графі національність батька заявника - «болгарин», національність мати - «болгарка».

В апеляційній скарзі Суворовського районного у м. Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області просить рішення суду скасувати, та закрити провадження у справі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, а саме, на думку апелянта, судом не було враховано, що обставини, які просить встановити заявник, не можуть бути розглянуті в порядку окремого провадження. Крім того, апелянт вказує на те, що заявником був порушений порядок розгляду питань про внесення змін до актового запису цивільного стану (а.с. 36-41).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Суворовського районного у м. Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 377 ЦПК України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Згідно п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 01 квітня 1981 р. актовий запис 338, батьками ОСОБА_2 є:? ОСОБА_3 ?та? ОСОБА_4 . Згідно вказаного свідоцтва, національність матері вказана «українка», а національність батька - «руський».

В свідоцтві про народження? ОСОБА_3 ?(батько заявника) в графі "мати" зазначено?" ОСОБА_6 ", національність не вказано.

Згідно письмових пояснень ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , наданих до суду першої інстанції вбачається, що заявники знають сім`ю ОСОБА_9 багато років, та їм відомо що вони болгари, дотримуються болгарських традицій, вільно володіють болгарською мовою, а за радянських часів в свідоцтві про народження були вказані інші національності, щоб уникнути переслідувань на національному ґрунті.

Встановлення факту національності заявника, на думку суду першої інстанції, дасть можливість останньому встановити національну приналежність та підтвердити болгарське походження. В позасудовому порядку вирішити дане питання неможливо.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно ч.1. ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту:

1) родинних відносин між фізичними особами;

2) перебування фізичної особи на утриманні;

3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню;

4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;

5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу;

6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;

7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження;

8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті;

9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Вказана норма не передбачає можливості розгляду у порядку окремого провадження заяв про встановлення факту національності. Хоча зазначений у частині першій статті 315 ЦПК України перелік справ не є вичерпним, проте за змістом вищенаведених норм процесуального права суд може встановлювати факти, які тягнуть для заявника певні правові наслідки.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 1 Постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», відповідно до статей 255, 271 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

Згідно із пунктом 1.15 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793 (далі - Правила), відмова органів державної реєстрації актів цивільного стану у внесенні змін до актових записів цивільного стану, їх поновленні та анулюванні може бути оскаржена в судовому порядку.

ОСОБА_2 із заявою про внесення змін до актового запису №338 від 01 квітня 1981 року в частині зміни національності батьків до Суворовського районного у м. Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області не звертався.

Питання зміни національності громадянами України регулювалося Указом Президента України «Про порядок зміни громадянами України національності» від 31 грудня 1991 року № 24, відповідно до якого національність могла бути змінена особами, які при досягненні 16-річного віку та одержанні паспорта прийняли національність одного з батьків та бажали змінити її відповідно до національності другого з батьків. Зміна національності провадилася відділом внутрішніх справ виконавчого комітету районної, міської, районної у місті ради народних депутатів за місцем проживання заявника. Зміна національності допускалася також і щодо осіб, які обрали національність до прийняття цього Указу. Вказаний Указ втратив чинність на підставі Указу Президента України від 27 січня 1999 року № 70/99.

В даний час діюче законодавство України не містить вимог про внесення в паспорт громадянина України, у свідоцтво про народження, у свідоцтво про шлюб чи в інші документи відомостей про національність.

Проте, відповідно до статті 11 Закону України «Про національні меншини в Україні», громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Згідно зі статтею 300 Цивільного кодексу України, особа має право на індивідуальність, до якої відноситься і право визначати свою національність. Таке право підпадає під захист статті 8 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», яка передбачає, що кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя. Держава не може втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки.

Стаття 11 Конституції України передбачає, що держава сприяє як консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, так і розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності національних меншин в Україні.

Згідно зі статтею 3 Рамкової конвенції держав-членів Ради Європи про захист національних меншин (ратифікована Законом України від 9 грудня 1997 року № 703/97-ВР) кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв`язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі.

Згідно з пунктом 2.13.2 Правил, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є постанова адміністративного суду. Зміни до актового запису цивільного стану відповідно до пункту 1.7 Правил вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису, за винятком випадків, встановлених у пункті 2.28 розділу II цих Правил.

З урахуванням викладеного колегія суддів доходить до висновку, що способом відновлення порушеного права, якщо воно мало місце у даному випадку, вирішується шляхом звернення до відповідного відділу реєстрації актів цивільного стану. У разі відмови - оскарження такої відмови в судовому порядку, а не шляхом звернення до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Вказане узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 01 лютого 2018 року за наслідками розгляду справи №760/19921/16-ц.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неправильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює, розглянув справу з порушення правил юрисдикції загальних судів, у зв`язку із чим рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2018 рокупідлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 255, ст. 374, ч. ч. 1, 2 ст. 377, ст. 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу Суворовського районного у м. Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області - задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2018 року - скасувати.

Провадження у справі за заявою ОСОБА_1 (заінтересована особа - Суворовський районний у м. Одесі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області) про встановлення факту, що має юридичне значення - закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складений 18.07.2019 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе