Постанова

Іменем України

20 червня 2019 року

м. Київ

справа № 442/3108/14-ц

провадження № 61-13349св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра»,

відповідачі: ОСОБА_1 , мале виробниче торгово-комерційне приватне підприємство «Корунд»,

представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» на рішення Апеляційного суду Львівської області від 28 січня 2016 року у складі колегії суддів: Богонюка М. Я., Ванівського О. М., Шеремети Н. О.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2014 рокупублічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , малого виробничого торгово-комерційного приватного підприємства «Корунд» (далі - МВТКПП «Корунд») про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 18 липня 2006 року між відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» (далі - ВАТ КБ «Надра»), правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за яким останній отримав кредит у розмірі 65 000 доларів США, зі сплатою 15,5 % річних, строком до 05 липня 2013 року.

На виконання пункту 1.1 указаного кредитного договору банк видав кредит ОСОБА_1 на вищезазначену суму, що підтверджується заявою на видачу готівки від 18 липня 2006 року № 632.

Відповідно до пункту 4.1.1 указаного кредитного договору повернення кредиту та сплата процентів здійснюється на рахунок банку згідно з графіком повернення кредиту та сплати відсотків, який є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно з пунктами 9.1, 9.3 указаного кредитного договору у разі порушення позичальником строків сплати процентів за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплатити на користь банку пеню у розмірі 0,5 % від суми прострочених зобов`язань за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України (далі - НБУ), що діяла у період, за який сплачується пеня. За порушення строків повернення кредиту та/чи сплати процентів за користування кредитом позичальник сплачує банку штраф у розмірі 5 % від суми заборгованості по поверненню кредиту та/чи сплати процентів, указаних у графіку і визначених на дату прострочення.

18 липня 2006 року у забезпечення виконання зобов`язань за указаним кредитним договором між ВАТ КБ «Надра» та відповідачем МВТКПП «Корунд» було укладено договір поруки, відповідно до пункту 1.2 якого позичальник і поручитель відповідають перед банком як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право банку вимагати виконання зобов`язань, указаних у пункті 1.1 цього договору, повністю (чи у будь-якій його частині) як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного окремо. Пунктом 1.4 указаного договору поруки передбачено, що поручитель відповідає перед банком за виконання зобов`язань у повному об`ємі всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами.

Проте умови кредитного договору від 18 липня 2006 року позичальником належним чином не виконувались, унаслідок чого станом на 18 березня 2014 року утворилась заборгованість, яка становить 68 167,81 доларів США та 74 995 грн 97 коп., з яких: 42 329,92 доларів США - заборгованість за кредитом; 25 837,89 доларів США - заборгованість за процентами; 28 076 грн 90 коп. - пеня за порушення строку сплати тіла кредиту; 13 664 грн 08 коп. - пеня за порушення строку сплати процентів; 33 254 грн 99 коп. - штраф (згідно з пунктом 9.3 указаного кредитного договору).

Ураховуючи викладене, ПАТ «КБ «Надра» просило суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 , МВТКПП «Корунд»на користь банку заборгованість за кредитним договором від 18 липня 2006 року у розмірі 68 167,81 доларів США та 74 995 грн 97 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 червня 2014 року у складі судді Крамара О. В. позов ПАТ «КБ «Надра» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та МВТКПП «Корунд» на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 18 липня 2006 року у розмірі: 68167,81 доларів США, 74 995 грн 97 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення міськрайонного суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 належним чином не виконував умов кредитного договору від 18 липня 2006 року, унаслідок чого станом на 18 березня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 68 167,81 доларів США та 74 995 грн 97 коп. Оскільки у забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за указаним кредитним договором було укладено договір поруки між ПАТ «КБ «Надра» та МВТКПП «Корунд», то зазначену кредитну заборгованість стягнуто солідарно з боржника та поручителя на користь банку.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 28 січня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 червня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «КБ «Надра» відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що рішенням господарського суду Львівської області від 28 жовтня 2013 року з МВТКПП «Корунд» на користь ПАТ «КБ «Надра» стягнуто заборгованість за спірним кредитним договором у розмірі 72 400,56 доларів США, звернувши стягнення на заставлене майно підприємства згідно з договором іпотеки, посвідченим 18 липня 2006 року приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Спариняк Л. В., яке набрало законної сили 12 листопада 2013 року, розмір наявної заборгованості не перевірив, фактичних обставин справи не з`ясував, тому дійшов помилкового висновку про задоволення вимог банку шляхом повторного стягнення сум заборгованості за кредитним договором від 18 липня 2006 року, які вже були стягнуті рішенням господарського суду Львівської області від 28 жовтня 2013 року, та сум нарахованих процентів за користування кредитом та пені після ухваленого рішення суду, яким було стягнуто всю суму кредитної заборгованості.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у травні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «КБ «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення апеляційного суду є незаконним, необґрунтованим й таким, що ухвалено з неправильним застосуванням норм чинного законодавства. Посилалось на те, що невиконання позичальником ОСОБА_1 вимог банку щодо повернення кредиту вважається істотним порушенням умов указаного кредитного договору, тому банк має право почати примусове стягнення заборгованості за кредитним договором, зокрема шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, 28 жовтня 2013 року господарським судом Львівської області було ухвалено рішення, яким позов ПАТ «КБ «Надра» задоволено та стягнуто з МВТКПП «Корунд» на користь банку заборгованість за спірним договором у розмірі 72 400,56 доларів США, звернувши стягнення на заставне майно МВТКПП «Корунд» згідно договору іпотеки. Апеляційний суд не взяв до уваги той факт, що інші судові рішення про стягнення заборгованості з МВТКПП «Корунд», як фінансового поручителя, крім рішення господарського суду Львівської області від 28 жовтня 2013 року, у якому МВТКПП «Корунд» виступає майновим поручителем, відсутні. Крім того, немає судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором від 18 липня 2006 року з позичальника ОСОБА_1

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року поновлено ПАТ «КБ «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» строк на касаційне оскарження рішення Апеляційного суду Львівської області від 28 січня 2016 року, було відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано з Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області вищезазначену цивільну справу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 лютого 2017 року справу за позовом ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1 , МВТКПП «Корунд» про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ПАТ «КБ «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» на рішення Апеляційного суду Львівської області від 28 січня 2016 року призначено до розгляду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У березні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

У липні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення на касаційну скаргу, у якому ОСОБА_1 посилався на те, що касаційна скарга є необґрунтованою, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено на основі повного та всебічного розгляду всіх обставин й дослідження матеріалів цивільної справи, правильного застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування рішення апеляційного суду відсутні.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом встановлено, що 18 липня 2006 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір у розмірі 65 000 доларів США, зі сплатою 15,5 % річних, строком до 05 липня 2013 року. На виконання пункту 1.1 указаного кредитного договору банк видав кредит ОСОБА_1 на зазначену вище суму, що підтверджується заявою на видачу готівки від 18 липня 2006 року № 632.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 18 липня 2006 року між ВАТ КБ «Надра» та МВТКПП «Корунд» було укладено договір поруки, за умовами якого у випадку невиконання або прострочення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором поручитель відповідає перед кредитором як солідарний боржник у тому ж обсязі, що й позичальник.

Відповідно до розрахунку, наданого ПАТ «КБ «Надра», станом на 18 березня 2014 року заборгованість ОСОБА_1 за указаним кредитним договором становить 68 167,81 доларів США, яка складається із: заборгованості зі сплати тіла кредиту у розмірі 42 329,92 доларів США, заборгованості зі сплати процентів у розмірі 25 837,89 доларів США, та 74 995 грн 97 коп., яка складається з: 28 076 грн 90 коп. - пені за прострочення повернення тіла кредиту, 13 664 грн 08 коп. - пені за прострочення сплати процентів, а також 33 254 грн 99 коп. - штрафу.

Судом також встановлено, що рішенням господарського суду Львівської області від 28 жовтня 2013 року із МВТКПП «Корунд» на користь ПАТ «КБ «Надра» стягнуто заборгованість за кредитним договором від 18 липня 2006 року у розмірі 72 400,56 доларів США, що еквівалентно 578 697 грн 63 коп.,у тому числі 42 145,92 доларів США, що еквівалентно 336 872 грн 33 коп., заборгованості за кредитом, 22 627,82 доларів США, що еквівалентно 180 864 грн 13 коп. заборгованості зі сплати процентів, 2 877,67 доларів США, що еквівалентно 23 001 грн 25 коп., пені за порушення строків повернення кредиту, 1 501,26 долар США, що еквівалентно 11 999 грн 56 коп., пені за порушення строків сплати процентів, 3 247,89 доларів США, що еквівалентно 25 960 грн 36 коп., штрафу, а також 11 603 грн 36 коп. судового збору, звернувши стягнення на заставлене майно МВТКПП «Корунд» згідно договору іпотеки, посвідченого 18 липня 2006 року приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Спариняк Л. В. за реєстровим № 1875, а саме: будівлю (споруду), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 220,5 кв. м, шляхом продажу на прилюдних торгах за ціною, що буде визначена на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Зазначене рішення набуло законної сили 12 листопада 2013 року. Наказ про його примусове виконання виданий господарським судом Львівської області 12 листопада 2013 року та пред`явлений до виконання.

Постановою відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області від 12 січня 2014 року відкрито виконавче провадження з виконання наказу, виданого 12 листопада 2013 року.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга ПАТ «КБ «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» підлягає частковому задоволенню.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу).

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

З огляду на положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції, висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18).

Крім того, відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Згідно зі статтею 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Звернення стягнення на предмет іпотеки повинно задовольнити вимоги кредитора за основним зобов`язанням і тільки у такому випадку ця обставина може бути підставою для припинення зобов`язання, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України.

Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту.

Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному.

Наявність невиконаного судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором, оскільки застосування кредитором іншого законного засобу для захисту свого порушеного та не поновленого боржником належним чином права не є подвійним стягненням заборгованості.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 921/107/15-г/16 (провадження № 12-117гс18).

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), у якій зазначено, що здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. Велика Палата Верховного Суду вважає, що в разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, скасовуючи заочне рішення міськрайонного суду та ухвалюючи нове рішення про відмову у позові ПАТ КБ «Надра», неправильно застосував указані норми матеріального права, указуючи, що за рішенням господарського судуЛьвівської області від 28 жовтня 2013 року, яке набрало законної сили 12 листопада 2013 року, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором уже звернуто стягнення на предмет іпотеки і указаним рішенням було стягнуто всю суму кредитної заборгованості, не перевірив чи було це рішення суду виконано.

Відповідно до пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

Відсутність у Верховного Суду процесуальної можливості досліджувати докази, з`ясовувати обставини справи, необхідні для прийняття рішення, перешкоджає ухваленню нового судового рішення, а тому справа підлягає передачі на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до вимог статті 411 ЦПК України.

За таких обставин, рішення суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалено з порушення норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Львівської області від 28 січня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович