Єдиний унікальний номер 233/1524/19 Номер провадження 22-ц/804/1951/19
Номер провадження 22-ц/804/1951/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2019 року

Донецький апеляційний суд в складі колегії:

судді- доповідача: Новікової Г.В.,

суддів: Азевича В.Б., Канурної О.Д.

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Бахмут апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Костянтинівського міськрайонного суду від 22 травня 2019 року (ухваленого під головуванням судді Каліуш О.В.) у цивільній справі №233/1524/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що вона перебувала в трудових відносинах з ПАТ «Укрзалізниця», працювала інженером з організації та нормування праці 2-ої категорії виробничого підрозділу »Дебальцівське вагонне депо» структурного підрозділу « Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ "Українська залізниця" . З березня 2017 року відповідач припинив виплачувати їй заробітну плату. Первинні документи для нарахування заробітної плати знаходяться у регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ "Українська залізниця" в м.Лиман, куди вона особисто здала в жовтні 2017 року.

Просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі з березня по 17 липня 2017 року в сумі 21553,27 грн..

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду від 22 травня 2019 року позовні вимоги задоволено частково. З АТ "Українська залізниця" на користь позивачки стягнуто заборгованість по заробітній платі з березня по липень 2017 року в сумі 20165,99 грн.. Вирішено питання щодо стягнення судового збору.

В апеляційній скарзі представник АТ «Українська залізниця» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування зазначає, що судом першої інстанції прийнято рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права та за неповного з`ясування всіх обставин.

Судом не прийнято до уваги, що з 16.03.2017 року в зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності СП «Донецька дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця» ПАТ "Українська залізниця" та виробничих підрозділів, підпорядкованих дирекції, викликаних припиненням переміщення вантажу через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської області шляхами залізничного автомобільного сполучення, відповідно до рішення РНБО України від 15.03.2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національної безпеки України», введеного в дію Указом Президента України від 15.03.2017 року №62/2017 року, нарахування заробітної плати було припинено .

Відсутність первинних документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, не дає підстав для підтвердження інформації щодо фактичного виконання робіт позивачем, що безпосередньо впливає на можливість проведення нарахувань.

По факту захоплення 17 березня 2017 року адміністративної будівлі та виробничих об`єктів ПАТ «Укрзалізниця», розташованих зокрема в м.Донецьк було відкрито кримінальне провадження.

Донецька дирекція залізничних перевезень за дорученням ПАТ «Укрзалізниця» самостійно виконувала функції роботодавця, тому кадрові накази,особисті справи, трудові книжки та інші документи знаходилися відповідно в їх будівлях в місті Донецьк.

Відповідач фактично відсутній за фактичним місцем ведення діяльності та розташування офісу,зокрема у м.Донецьк, місцем роботи позивача по справі, і цей факт зумовлений поважними причинами, форс-мажорними обставинами та є підставою для звільнення заявника від відповідальності.

Відповідач не мав об`єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов`язків та виконати свої зобов`язання за трудовим договором.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що дана справа є малозначною, ціна позову складає 21553,27 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 20165,99 грн., суд першої інстанції виходив із того, що така заборгованість підтверджується наданими позивачем документами та здійсненим розрахунком.

Між тим, такий висновок не відповідає встановленим обставинам та суперечить нормам матеріального та процесуального права.

Частиною 1 ст. 94 КЗпП України передбачено, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Отже, законом передбачено, що при звільненні працівник одержує від підприємства, установи, організації всі суми, зокрема й заробітну плату, одержати яку він має право з урахуванням встановленого належним чином розміру заробітної плати.

Судом першої інстанції встановлено, що ДП «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

ОСОБА_1 перебувала з відповідачем у трудових відносинах працювала на посаді інженера з організації та нормування праці 2 категорії виробничого підрозділу «Дебальцевське вагонне депо» структурного підрозділу Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

17.07.2017 року позивача звільнено з роботи у зв`язку із скороченням штату, що підтверджується записами в трудовій книжці.

За змістом ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.

За змістом ст.77,78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За статтею 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В підтвердження позовних вимог позивач надала в якості доказу довідку про суму нарахованої до виплати та несплаченої заробітної плати, з якої вбачається, що позивачеві було нараховано заробітну плату за березень 2017 року в сумі 5500,87 грн., за квітень 2017 року-3834,02 грн., за травень 2017 року -8622,21 грн.,червень 2017 року-00,0 грн., липень 2017 року-9048,35 грн., а всього 27005,45 грн..

Сума заборгованості склала за березень 2017 року в сумі 4374,20 грн., за квітень 2017 року-3048,74 грн., за травень 2017 року -6856,23 грн.,червень 2017 року-00,0 грн., липень 2017 року-7274,10 грн., а всього 21553,27 грн.. Відсутнє документальне підтвердження про виплату заробітної плати з березня 2017 року по липень 2017 року із структурного підрозділу Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

Довідка виконана на аркуші паперу формату А-4, містить підпис начальника ВП Дебальцевське вагонне депо Левицького Р.В., головного бухгалтера Михарєвої К.П. , проте не містить логотипу, печаток та штампів підприємства, яке видало таку довідку.

Надано довідка про доходи позивачки з березня 2016 року по липень 2017 року помісячно не є належним доказом по справі, так як не підтверджує наявність заборгованості по заробітній платі.

Інших будь-яких доказів в підтвердження того, що відповідач має заборгованість по заробітній платі перед позивачкою не надано.

Між тим, достовірність викладеної інформації в довідці викликає сумніви, оскільки в довідці зазначена наявність заборгованості за березень 2017 року в сумі 5500,87 грн..

Проте така інформація спростовується даними із реєстру застрахованих осіб, наданою Бахмутсько-Лиманським об`єднаним управлінням Пенсійного Фонду України в Донецькій області на запит суду апеляційної інстанції за клопотанням сторони про витребування доказів відповідно до вимог ст.365 ЦПК України , де зазначено, що за березень 2017 року ОСОБА_1 нарахована заробітна плата в сумі 5500,87 грн. та виплачена.

Відповідно до п.11 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загально-обов`язкове державне соціальне страхування», платники податків, зазначені у пункті 1 ч.1 ст. 4 зазначеного Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпе-чення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення).

Таким чином, надана довідка не може бути належним та допустимим доказом в підтвердження позовних вимог про наявність заборгованості по заробітній платі АТ «Українська залізниця» за цей період перед позивачем.

Інших доказів того, що позивач виконувала свої посадові обов`язки та їй було нараховано, але не виплачено заробітну плату не надано.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач надав належним чином оформлену довідку про те, що станом на 03.04.2019 року заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_1 відсутня. Інформація, викладена у довідці нічим не спростована.

Таким чином, доказів того, що позивачеві була нарахована та не виплачена заробітна плата за березень- липень 2017 року не надано, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні у зв`язку із їх недоведеністю, що не враховано судом першої інстанції.

У відповідності до п.п. 1, 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є в тому числі порушення норм процесуального права, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Отже, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що судом першої інстанції не в повному обсязі встановлені обставини, які мають значення для справи, що призвело до ухвалення помилкового рішення.

За встановлених обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог з підстав недоведеності.

Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог, то є підстави для зміни розподілу судових витрат.

З апеляційної скарги відповідач акціонерне товариство «Українська залізниця» сплатив судовий збір в сумі 1179,60 грн. (а.с. 80).

Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки апеляційна скарга задоволена, то витрати по сплаті судового збору повинні бути покладені на позивача. Однак ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору, тому судові витрати, понесені акціонерним товариством «Українська залізниця», в сумі 1179,60 грн. мають компенсуватися за рахунок держави,у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 21553,27 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст.368, 369, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду від 22 травня 2019 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі за березень-липень 2017 року відмовити.

Судовий збір, сплачений акціонерним товариством «Українська залізниця» при подачі апеляційної скарги, в сумі 1179,60 грн. компенсувати товариству за рахунок держави,у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: