Справа №613/541/19 Провадження № 2/613/307/19
16 липня 2019 року Богодухівський районний суд Харківської області в складі: головуючого судді Харченка С.М., за участю секретаря Мізяк М.О., розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за розпискою,-
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за розпискою, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь борг, згідно розписки від 14 лютого 2019 року у розмірі 64 000 гривень та понесені ним судові витрати.
Свої вимоги мотивує тим, що 14 лютого 2019 року між ним - ОСОБА_1 та відповідачем по справі - ОСОБА_2 було укладено письмовий договір позики, на підставі якого в той же день він позичив відповідачу кошти у розмірі 64 000 гривень, які він зобов`язався повернути на першу його вимогу. На підтвердження укладення договору позики відповідачем, 14 лютого 2019 року було написано розписку про отримання від позивача суми боргу у розмірі 64 000 гривень. 15 березня 2019 року, в телефонному режимі позивач повідомив відповідача про необхідність повернення боргу, на що він відповів відмовою, аргументуючи це відсутністю у нього коштів. З метою підтвердження факту інформування відповідача про необхідність повернення суми боргу, позивачем 15 березня 2019 року було складено Вимогу про повернення боргу згідно розписки від 14 лютого 2019 року, яка була отримана відповідачем 22 березня 2019 року. Оскільки станом на 22 квітня 2019 року борг повернуто не було позивач звернувся до суду за захистом свої порушених прав.
Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву з проханням справу розглянути за його відсутності та відсутності його представника. Зазначив, що на задоволенні позову наполягає, просить його задовольнити. Не заперечував проти заочного розгляду справи.
Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надала заяву з проханням розгляд справи здійснювати без участі позивача та його представника.
Відповідач повторно до суду не прибув, причини неявки не повідомив, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений. Правом подачі відзиву на позов не скористався.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення в порядку заочного провадження, за наявними у справі доказами.
З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, судом встановлено 14 лютого 2019 року між сторонами було укладено договір позики у простій письмовій формі. На виконання умов договору ОСОБА_2 отримав у борг від ОСОБА_1 суму грошових коштів у розмірі 64 000 грн., яку ОСОБА_2 зобов`язався повернути на першу вимогу позикодавця. Вказані обставини підтверджуються оригіналом боргової розписки, яка була надана суду.
З врахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що між сторонами склались договірні правовідносини зобов`язального характеру.
Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Частиною 1 ст.1049 Цивільного кодексу України встановлено, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно до ч.1 ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14, застосування якої є обов`язковим в силу ч.4 ст.263 ЦПК України, відповідно до норм ст.ст.1046,1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.
У вказаній постанові Верховний Суд України також зазначив, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.
Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
Позивачем надано суду оригінал боргової розписки (а.с.6), з якої вбачається, що ОСОБА_2 отримав позику в сумі 64 000 гривень від ОСОБА_1 і мав повернути грошові кошти на першу вимогу позикодавця.
Свої зобов`язання за борговою розпискою ОСОБА_2 не виконав.
Позивачем на адресу відповідача - ОСОБА_2 19.03.2019 року було направлено Вимогу про повернення боргу згідно розписки від 14 лютого 2019 року (а.с.7), за якою ОСОБА_1 просить у термін до 25 березня 2019 року повернути йому суму грошових коштів (позику) у розмірі 64 000 гривень згідно розписки від 14 лютого 2019 року. Вказану суму грошових коштів ОСОБА_1 просив повернути йому шляхом особистого вручення за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно Роздруківки з веб-сайту Укрпошти (а.с.8) вказана вище Вимога була отримана відповідачем 22.03.2019 року.
Станом на 22 квітня 2019 року, тобто на день, який у відповідності до ст.253, 254 ЦК України є кінцевим терміном сплати суми боргу за даним договором позики, борг відповідачем повернуто не було.
Наявність на руках у позивача оригіналу боргової розписки та відсутність з боку відповідача належних і допустимих доказів на підтвердження виконання зобов`язання з повернення позики, дає підстави прийти до висновку, що право позивача на належне виконання відповідачем договору позики в частині повернення грошових коштів порушене і підлягає захисту шляхом стягнення з ОСОБА_2 суми боргу в розмірі 64 000 гривень.
За таких обставин суд вважає доведеними позовні вимоги та приходить до висновку про задоволення позову і стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за борговою розпискою.
Судові витрати, які поніс позивач на оплату судового збору і які підтверджені відповідною квитанцією, суд стягує з відповідача на користь ОСОБА_1 .
Керуючись ст.ст. 12, 13, 77, 79, 81, 89, 141, 263-264, 280-284 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 64 000 (шістдесят чотири тисячі) гривень та судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 (сорок) копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також встановлений в разі пропуску з інших поважних причин, відповідно до вимог ст.284 ЦПК України.
Заочне рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду через Богодухівський районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1
Суддя