Справа № 200/2095/19
Провадження № 2/200/1167/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2019 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Женеску Е.В.

за участю секретаря: Стрипи М.П.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат, -

ВСТАНОВИВ:

07 лютого 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом.

В обґрунтування позову зазначила, що з 27.07.2001 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням суду від 27.05.2014 року. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням суду від 24.05.2013 року з відповідача було стягнуто аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн. щомісяця. На даний час діти потребують значно більших матеріальних коштів, оскільки зросли їх потреби в навчанні, розвитку та іншому. Крім того, син сторін ОСОБА_4 знаходиться на обліку у хірурга та невролога, потребує постійного лікування, відповідно до чого позивачем придбавались ліки, також були оплачені аналізи. Крім того, для сина були придбані плавки для відвідування секції з плавання, шахи для секції шахів, та інші речі. Для дочки ОСОБА_3 позивач придбавала фарбу та гуаш, оплатила підготовчі курси для вступу в Дніпропетровський державний коледж технологій та дизайну в сумі 2104,06 грн. Позивач здійснювала також додаткові витрати на лікування дітей, на одяг та взуття, на канцелярське приладдя для школи та коледжу, сплачувала кошти на ремонт телефону для доньки, придбавала студентські проїзні квитки на вересень, жовтень, листопад, грудень, січень, лютий по 130 грн. кожен, поповнювала дітям мобільний зв`язок, а також робила для дітей фото для видачі довідки про реєстрації особи громадянина України та для вступу доньки в коледж. Всього позивачем здійснено додаткових витрат на 15212,01 грн.

Позивач просить суд:

- змінити розмір аліментів, що стягуються з відповідача на її користь на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 700 грн. щомісячно на 1/3 частки усіх доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення одним з дітей повноліття;

- стягнути з відповідача на свою користь додаткові витрати на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 7606,00 грн.

Ухвалою суду від 12 лютого 2019 року відкрито провадження у цивільній справі, визначено судовий розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач 02.04.2019 року надав відзив на позовну заяву, де вказав, що він виконує рішення суду про стягнення аліментів від 24.05.2013 року. Позовні вимоги про збільшення розміру аліментів не визнає, та не може платити аліменти у більшому розмірі, ніж 700 грн. на двох дітей, оскільки він 02.12.2016 року одружився з ОСОБА_7 , та має від цього шлюбу сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який потребує тривалого, дорогого та постійного лікування. У сина виявлено дитячу хронічну екзему, а також синдром рухових порушень. Також сину 27.02.2019 оку було проведено оперативне лікування - видалення грижі. Дружина відповідача хворіє на сечокам`яну хворобу, на даний час не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Відповідач знаходиться на випробувальному терміні, не відомо, чи залишиться у нього дана робота. Також не визнає позовні вимоги про стягнення додаткових витрат на дітей, оскільки вказані позивачем витрати не відносяться до особливих обставин, це загальні витрати на дітей, на які він виплачує аліменти. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Позивач 12.06.2019 року надала відповідь на відзив, де вказала, що додаткові витрати на дітей відносяться саме до особливих обставин, оскільки у доньки - здібність до малювання, у сина - до плавання, він зайняв третє місце на Чемпіонаті України. Фактично сума додаткових витрат на дітей значно більша ніж та, яку вона вказала в позові, проте не всі витрати вона може підтвердити документально, оскільки не завжди можна отримати чек. Вказує, що її зарплата складає 5000 грн., це вистачає лише на оплату комунальних послуг та покупку ліків для дітей. В 2012 році син отримав черепно-мозкову травму та до цього часу знаходиться на обліку у невролога, потребує дорогого і тривалого лікування. Донька знаходиться на обліку у офтальмолога з діагнозом міопія, а це також дороге та тривале лікування, та у хірурга, оскільки в 2015 році у неї виявлений сколіоз грудинно-поясничного відділу. В зв`язку з гострою нестачею коштів неможливо виконувати всі рекомендації лікарів.

04 липня 2019 року відповідач надав заперечення на відповідь на відзив, де наголосив про відсутність матеріальної можливості сплачувати аліменти у більшому обсязі, а також вказав, що витрати, здійснені позивачем, не є додатковими витратами на дітей у розумінні ст.185 СК України.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступне.

Відповідно до копій свідоцтв про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , їх батьками є: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 27.05.2014 року у справі № 200/5400/14-ц шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який був укладений 27.07.2011 року - розірвано.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 24 травня 2013 року у справі № 200/4909/13-ц зОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 700 грн. щомісяця, до їх повноліття, починаючи стягнення з 09.04.2013 року.

Відповідач не заперечує, що діти проживають разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Відповідно до вимог ч.1 ст. 3 Конвеції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.ч.2, 3 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 05.02.2014 року в справі № 143цс13, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Таким чином, в порядку ст. 192 СК України може бути вирішено питання про зміну способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від доходу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Положеннями Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік», встановлено з 01 січня 2019 року по 30 червня 2019 року прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: - 2027,00 гривень, з 1 липня 2019 року по 30 листопада 2019 року - 2118,00 грн., з 01 грудня 2019 року - 2218,00 грн. на одну особу в розрахунку на місяць.

Таким чином, розмір аліментів, визначений рішенням Бабушкінського районного суду Дніпропетровська від 24 травня 2013 року у розмірі 700,00 грн. є вочевидь недостатнім для задоволення потреб дітей.

З огляду на викладене, суд не може прийняти до уваги твердження відповідача про неможливість виплачувати аліменти у розмірі більшому ніж 700 грн. на двох дітей, оскільки відповідно до вимог закону у будь-якому випадку, починаючи з липня 2019 року, розмір аліментів не може бути менший ніж 1059 грн. на одну дитину.

Разом з тим, суд враховує, що на утриманні відповідача перебуває малолітній син - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який має захворювання, проходить лікування у дерматолога, невропатолога з 2017 року по цей даний час, що підтверджується висновком дитячого дерматовенеролога від 16.12.2017 року, згідно якого дитині встановлено діагноз «себорейний дерматит, дитяча хронічна екзема», товарним чеком № 457 на оплату консультативних послуг; Також згідно довідки лікаря-невролога від 07.12.2018 року дитині поставлено діагноз «синдром рухових порушень». Крім того, дружина відповідача не працює в зв`язку з знаходженням у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, що підтверджується довідкою КЗ «Дніпропетровський коледж культури та мистецтв» Дніпропетровської обласної ради від 29.03.2019 року.

Вказані обставини, на думку суду, є підставою для часткового задоволення вимог позивача про збільшення розміру аліментів, тому суд, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та враховуючи встановлений законодавцем розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , має бути встановлено у розмірі 1/4 частки з усіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача додаткових витрат на дітей в сумі 7606,00 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Одним із різновидів аліментних зобов`язань між батьками і дітьми є зобов`язання батьків брати участь у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України): той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Наявність фактично понесених або передбачуваних додаткових витрат має довести особа, яка заявляє позовні вимоги про їх стягнення.

У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

У витратах, понесених при звичайному способі життя, хоча вони і будуть додатковими, але не викликаними особливими обставинами, участь другого з батьків не є обов`язковою.

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Системне тлумачення частини другої статті 185 СК України і статті 182 СК України дозволяє констатувати, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Так, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав.

В обґрунтування позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дочку, позивачка ОСОБА_1 посилалась на наявність у дітей захворювань, які потребують дорогого та тривалого лікування.

На підтвердження своїх доводів надала копії довідок з лікарських закладів: від 28.02.108 року - про те, що ОСОБА_4 перебуває на диспансерному обліку у хірурга з діагнозом пупочна грижа, потребує планового оперативного лікування; від 14.02.2018 року - про те, що ОСОБА_4 перебуває на диспансерному обліку у невролога з діагнозом синдром нав`язливих рухів; отримує тривало ноотропну терапію.

З медичної карти ОСОБА_4 вбачається, що йому рекомендовано лікування ліками нообут, тенотен дитячий, седасен форте.

З наданих позивачем фіскальних чеків вбачається, що нею придбавались ліки:

-нообут - згідно чеків від 19.10.2018 на суму 119,80 грн., від 02.11.2018 на суму 126.70 грн., від 27.10.2018 на суму 119,80 грн., від 09.11.2018 на суму 134,60 грн., від 17.11.2018 на суму 124,10 грн., від 15.10.2018 на суму 128,00 грн., від 23.11.2018 на суму 124.10 грн., від 22.09.2018 на суму 127,80 грн., від 14.09.2018 року на суму 126,00 грн., від 08.10.2018 на суму 130,01 грн., від 28.09.2018 на суму 129,80 грн., від 16.12.2017 на суму 114,00 грн., від 27.01.2018 на суму 118,00 грн., від 23.01.2018 на суму 116,00 грн., від 11.01.2018 на суму 116,00 грн., від 05.01.2018 на суму 114,80 грн., від 28.12.2018 на суму 112,85 грн., від 06.02.2018 на суму 113,81 грн., від 19.12.2017 на суму 106,10 грн., а всього на суму 2302,27 грн.;

-тенотен дитячий - згідно чеків від 30.08.2018 на суму 116,00 грн., від 19.05.2018 на суму 57,90 грн., від 11.04.2018 на суму 49.20 грн., від 30.03.2018 на суму 57,90 грн., від 10.03.2018 на суму 63,70 грн., та на суму 59.00 грн. за чеком, всього на суму 403,70 грн.

Суд не може прийняти до уваги надані позивачем копії фіскальних чеків про придбання інших ліків в якості доказів здійснення додаткових витрат на дітей, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, а саме - рецептів, рекомендацій лікаря - на підтвердження того, що саме вказані у чеках ліки (парацетамол, дротаверин, цитрамон, дексаметазон, лоратадин, ацкловір, фіто-гліцин тощо) дійсно придбавались для потреб дітей та на їх лікування -

Позивач також стверджує, що донька ОСОБА_3 знаходиться на обліку у офтальмолога з діагнозом міопія, та у хірурга, оскільки в 2015 році у неї виявлений сколіоз грудинно-поясничного відділу. На підтвердження надала копію медичної картки, з якої вбачається, що дитина відвідувала лікаря-окуліста починаючи з вересня 2014 року, їй поставлено діагноз «міопія сл.ст», проте даних про взяття ОСОБА_3 на диспансерний облік картка не містить, інших доказів на підтвердження своїх доводів позивач не надала. Також медична картка не містить даних про взяття ОСОБА_3 на диспансерний облік з діагнозом сколіоз, є лише записи лікаря-хірурга за січень-червень 2018 року, згідно яких виставлено діагноз «Сколіоз грудо-поясничного відділу І ст.» та надані рекомендації. Разом з тим, з наданих рекомендацій не вбачається, що дитині були необхідні для лікування вказані вище ліки, які значаться в фіскальних чеках.

Інші витрати - на придбання одягу, взуття, канцелярського приладдя, проїзних квитків фарб та гуаші, купальних шапочок, шахів, а також витрати на оформлення документів та фотокарток - не можуть, на думку суду, розцінюватися як витрати, що викликані особливими обставинами, оскільки вони є звичайними повсякденними витратами на утримання дітей, на що з відповідача вже стягуються аліменти за рішенням суду.

Відсутні також підстави вважати вимоги позивача в частині додаткових витрат на дітей в зв`язку з розвитком їх здібностей доведеними, оскільки позивачем не надано доказів того, що син ОСОБА_4 відвідує секції з плавання та шахів, а донька ОСОБА_3 - художню секцію.

Крім того, відвідування спортивних та художніх секцій не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини, про що наголошено також і Верховним Судом у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 205/4622/16-ц.

Таким чином, суд вважає, що позивачем доведено здійснення додаткових витрат на дітей у розмірі 2705,97 грн. (2302,27 грн. + 403,70 грн. витрат на придбання ліків для сина ОСОБА_4 в зв`язку з його захворюванням), проте суд звертає увагу, що вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, в тому числі, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав.

Суд бере до уваги, що відповідачем надано докази, що на утриманні у нього є малолітній син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який до того ж потребує лікування, про що судом зазначалося вище. Крім того, дружина відповідача не працює, в зв`язку з чим відповідач є єдиним годувальником в сім`ї.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, позивач не довела, що відповідач за своїм матеріальним становищем має можливість брати участь у додаткових витратах на дітей, в зв`язку з чим в позовних вимогах в цій частині необхідно відмовити.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат - задовольнити частково.

Змінити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 700 грн. щомісячно на 1/4 частки усіх доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ними повноліття, починаючи стягнення з дня набрання цим рішенням суду законної сили.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Пунктом 15.5 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя: Е.В. Женеску