Справа № 645/2641/18
Провадження № 2/645/169/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2019 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Ульяніч І.В.

за участю позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - Амєрової А.В.

секретар судового засідання - Савченко В.Ю., Росада І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Жилкомсервіс» про захист прав споживачів,

в с т а н о в и в:

До Фрунзенського районного суду м. Харкова звернувся ОСОБА_1 із позовом до КП «Жилкомсервіс» про захист прав споживачів, який в подальшому уточнив. Позов обгрунтовував тим, що у своїй діяльності відповідач діє на підставі ЗаконуУкраїни «Про житлово-комунальні послуги», згідно якого він надає послуги на підставі публічного договору. Тобто, в порядку ст. 633 ЦК України відповідач взяв на себе обов`язок надавати послуги кожному, кто до нього звернеться. Відповідач у листі від 04.10.2017 року безпідставно пред`являє претензії позивачу на суму 71179,72 грн. за період з 01.01.2007 року по 01.05.2018 року, тобто за період, в тому числі, коли позивач не користувався послугами відповідача, та коли позивачем не було виконано дій, які б безумовно свідчили про його згоду на намір отримувати послуги, що надаються відповідачем. Зазначив, що відповідач у листі від 04.10.2017 року, на вимогу позивача про вирішення спору в позасудовому порядку, запропонував останньому звернутися до суду за захистом свого права. Відповідач намагався за допомогою судового наказу одержати від позивача грошові кошти за надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, але суд встановив, що наявний спір про право. 25.10.2013 року судовий наказ про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за послуги, що надає КП «Жилкомсервіс» скасований. Одночасно КП «Жилкомсервіс» було роз`яснено про право на звернення із заявленими вимогами до ОСОБА_1 у порядку позовного провадження.

Відповідач намагався захистити своє невизнане позивачем право на стягнення заборгованості за допомогою заяви про винесення судового наказу, але після скасування судового наказу ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25.10.2013 року відповідач втратив інтерес до предмету спору, бо протягом строку позовної давності до 25.10.2016 року не звернувся до суду із вимогою про стягнення заборгованості у загальному порядку. Натомість позивач неодноразово звертався до відповідача з пропозицією вирішити спір в позасудовому порядку, про що свідчить лист КП «Жилкомсервіс» на адресу позивача від 04.10.2017 року за вих.. № К-17/10531.07-03. Враховуючи ту обставину, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, позивач вимушений просити суд застосувати позовну давність в порядку ч. 1 ст.257 ЦК України до суми заборгованості, яку відповідач вимагає сплатити позивача. Таким чином, суми заборгованості, якщо вони існують, повинні обчислюватись від дати звернення споживача до суду з 15.05.2015 року по 15.05.2018 року.

Позивач просив зобов*язати КП «Жилкомсервіс» здійснити перерахунок заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги в межах позовної давності. Заборонити відповідачу КП «Жилкомсервіс» вимагати до сплати будь-які кошти з позивача за межами позовної давності. Застосувати до позову у зазначеній цивільній справі загальну позовну давність та заборонити відповідачу розраховувати заборгованість поза межами позовної давності.

Не погодившись із позовом представник відповідача КП «Жилкомсервіс» подала відзив на позов, згідно якого заперечувала проти позовних вимог. Зазначила, що між КП „Жилкомсервіс, як управителем житлових будинків комунальної власності територіальної громади м. Харкова, та споживачами був укладений публічний Договір про надання житлово-комунальних послуг шляхом його опублікування в офіційному виданні Харківської міської ради - спецвипуску газети «Слобода» від 28.11.2006 р. № 95/1 (зі змінами, внесеними у 2007 та 2009 роках), відповідно до норм цивільного законодавства.

Відповідно до п. 21 публічного Договору про надання житлово-комунальних послуг «Цей договір....укладається строком на 3 роки...». Відповідно до п. 22 публічного Договору про надання житлово-комунальних послуг «Договір вважається продовженим на той самий термін, якщо за місяць до закінчення його строку однією із сторін не буде письмово заявлено про розірвання договору». Тобто, публічний Договір про надання житлово-комунальних послуг на даний час є дійсним, позивач знаходиться у договірних відносинах з КП «Жилкомсервіс» та повинен здійснювати оплату наданих послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій відповідно до затвердженого органами місцевого самоврядування тарифу. Стосовно послуг, які надаються позивачу, то відповідно до умов чинного законодавства України їх перелік встановлюється органами місцевого самоврядування. Так рішенням Харківської міської ради № 283 від 10.05.2017 було встановлено вичерпний перелік послуг. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та іншими актами цивільного законодавства не передбачено укладання типового договору про надання житлово-комунальних послуг між управителем та споживачами, а також обов`язковість письмової форми договору про надання житлово-комунальних послуг, що підтверджується ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно договором вважається усний чи письмовий правочин між споживачем і виконавцем. Відповідно до ст. 322 Цивільного Кодексу України - тягар утримання майна покладається на власника цього майна, тобто власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що «співвласник багатоквартирного будинку» «власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку», який, згідно ст. 7 цього Закону, «...зобов`язаний ...забезпечувати належне утримання і технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку...своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги».

Цивільний Кодекс України в ст. 382 передбачає, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування, у тому числі допоміжні, несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Просили відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до КП «Жилкомсервіс» в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов та просили його задовольнити, при цьому позивач пояснив, що мешкає в квартирі, яка належить йому на праві власності за адресою: АДРЕСА_1 , користується послугами відповідача тільки останні 5 років, раніше все робив самостійно, наймав людей для виконання робіт. Зі сторони відповідача була лише імітація надання послуг та ігнорування інтересів мешканців. Зазначив, що сплачує комунальні послуги із урахуванням наданої субсидії останні 5-6 років, поточної заборгованості не має. Борг по комунальним послугам виник до 15.05.2015 року та відповідач втратив час для пред`являння до нього претензій згідно даного боргу. Позивач став оплачувати послуги з 2015 року, до цього часу за наданням послуг до відповідача не звертався, у відповідача не має підстав вимагати заборгованість по комунальним послугам, які позивач не отримував.

Представник відповідача позов не визнала та просила відмовити у задоволенні позову, при цьому надала пояснення, що був укладений публічний договір із споживачами, яким вони керуються у своїй діяльності. КП «Жилкомсервіс» є управителями, забезпечують виконання послуг виконавцями за договорами підряду. Акти-претензії позивачем не пред`являлись щодо не надання послуг. Відповідачу не зрозуміло, який спосіб захисту обрав позивач. З 2008 року по 2015 рік позивач не сплачував послуги їх підприємства, оплати почались з 2015 року. В 2013 році їх підприємство зверталось до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості, який в подальшому був скасований. В 2015 році позивачу призначалась субсидія, навіть в період призначення субсидії позивач не в повному обсязі сплачував комунальні послуги. Також зазначила, що їх підприємство має претензії до позивача щодо заборгованості по оплаті комунальних послуг, але ніяких претензій в судовому порядку не пред`являли, відповідали на звернення позивача про наявність боргу. Також пояснила, що в 2007 році було списання заборгованості по комунальним послугам, що виникла до 2007 року у підприємств, що раніше надавали послуги.

Суд, вислухавши сторони по справі, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , є власником даної квартири та абонентом КП «Жилкомсервіс».

Судом встановлено, що письмовий договір про надання послуг сторонами не укладався. Сторони діють згідно публічного договору про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно повідомлення КП «Жилкомсервіс» позивачу ОСОБА_1 , на його звернення, повідомили, що ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25.10.2013 року було скасовано наказ від 28.08.2013 року про стягнення заборгованості не передбачено списання заборгованості перед КП «Жилкомсервіс» за спожиті житлово-комунальні послуги. Списання боргів за житлово-комунальні послуги діючим законодавством не передбачено. На даний час борг позивача перед КП «Жилкомсервіс» за спожиті комунальні послуги становить 7240 гр.46 коп. При неможливості погашення заборгованості пропонували скористатись правом на реструктуризацію та укласти договір реструктуризації.

Згідно довідки про нарахування та сплату житлово-комунальних послуг у позивача ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що квартира приватизована, заборгованість по сплаті комунальних послуг виникла до 2014 року, станом на 01.06.2018 року заборгованість становить 7302,57 грн.

Згідно ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25.10.2013 року було задоволено заяву ОСОБА_1 та скасовано судовий наказ виданий 28.08.2013 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій в розмірі 4680,68 грн., роз`яснено стягувачу КП «Жилкомсервіс» право на звернення до суду з вимогами в порядку позовного провадження.

Згідно відповіді на звернення позивача до КП «Жилкомсервіс», позивачу повідомили, що згідно ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25.10.2013 року не передбачено списання наявної заборгованості за надані послуги та не позбавило права КП «Жилкомсервіс» повторно звернутись до суду із тією ж вимогою у позовному провадженні. На даний час на особистому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому на ім`я позивача є заборгованість за послуги по утриманню будинків і споруд та прибудинкової території на суму 7976,15 грн., що свідчить про порушення ст. 319,322,382 ЦК України, ст.. 68, 151 ЖК України, ст.. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст.. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирних будинках», правил користування приміщеннями житлових будинків та гуртожитків, ст.. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». На підставі чого у КП «Жилкомсервіс» не має законних підстав для списання або перерахунку заборгованості за наданні послуги по утриманню будинків, споруд та прибудинкової території. Також зазначили, що укладання договору про реструктуризацію заборгованості за послуги по утриманню будинків та прибудинкової території є правом, а не обов`язком сторін. КП «Жилкомсервіс» не вважав доцільним укладати із позивачем договір на 194 грн..

За визначенням, наданим у статті 1 Закону «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно статті 9 Закону - споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно із п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 11 ЦК України - цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності зі ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електричну і теплову енергію, інші послуги стягується, крім квартирної плати, по затвердженим у встановленому порядку тарифам.

У ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачені права споживача у разі порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг) у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі), в тому числі: відповідне зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги); відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи.

Згідно п. 12 Договору про надання житлово-комунальних послуг споживач має право на зменьшенно розміру плати за наданні послуги у разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості, в порядку чинного законодаства.

Згідно ст. 322 ЦК України - власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 15 ЦК України - кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК України - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 даної статті передбачені способи захисту цивільних прав та інтересів.

Позивачем не було зазначено в чому саме полягає та чим підтверджується порушення його прав та інтересів відповідачем. В судовому засіданні позивач зазначив, що через наявну заборгованість можливо в майбутньому можуть бути проблеми із призначенням субсидії, через зміну порядку надання субсидій.

Будь-який претензій позивачем щодо ненадання послуг чи надання не в повному обсязі або неякісних, відповідачу не пред"являлось.

Згідно ст. 267 ЦК України - позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачем до позивача не було пред`явлено позову щодо стягнення заборгованості по сплаті комунальних послуг поза межами строку позовної давності, тому відповідно відсутні підстави застосовувати строк позовної давності, тобто на даний час між сторонами відсутній спір.

Згідно ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Згідно ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно матеріалів справи встановлено, що у позивача наявна заборгованість по комунальним послугам до 2014 року, що він не оспорював в судовому засіданні, щодо якої до нього не пред"явлось вимог в судовому порядку. Позивач посилався лише на відсутність підстав у відповідача вимогати заборгованість поза межами строку давності, просив зобов`язати відповідача зроботи перерахунок наявної заборгованості, але підстав для проведення перерахунку судом не встановлено. Щодо вимоги про заборону нараховувати заборгованість поза межами строку давності, то судом встановлено, що дана заборгованість вже була нарахована в момент її виникнення. Заборона відповідачу пред"являти вимоги про погашення виниклої заборгованості, не грунтується на вимогах закону, тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 81, 82, 259, 263, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Жилкомсервіс» про захист прав споживачів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення лише вступної та резолютивної частин судового рішення, а також у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Фрунзенський районний суд м. Харкова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 24 червня 2019 року.

Суддя - І. В. Ульяніч