23.07.2019 227/310/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2019 року м.Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого cудді: Мацишин Л.С.

за участю

секретаря судового засідання: Михайловській Т.П.,

позивача: ОСОБА_1 ,

відповідача: ОСОБА_2 ,

представника відповідача: ОСОБА_3 ,

представника органу опіки

та піклування: Бажинової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Добропілля за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Добропільської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею,

ВСТАНОВИВ:

В січні 2019 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Добропільської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з ним. Уточнивши позовні вимоги, просив визначити такі способи його участі у спілкуванні та вихованні дитини: один раз в робочий день щотижня кожного місяця забирати сина з дошкільного закладу, а в подальшому зі шкільного закладу додому, де він мешкає ( АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ) з ночівлею, а на наступний день відводити сина до дитячого садка; один раз в вихідний день щотижня місяця забирати сина до дому ( АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ) з ночівлею, а на наступний день відводити сина до дитячого садка; один раз в вихідний день щотижня кожного місяця забирати сина додому, де він мешкає, з ночівлею. Та в день народження сина з 10 до 17 год.; спільний відпочинок влітку: частину його відпустки дитина проводить з ним.

В обґрунтування позову посилаються на те, що він з відповідачем перебували в шлюбі, який розірваний рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 02 вересня 2015 року. У шлюбі у них народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після розірвання шлюбу залишився проживати з матір`ю. З моменту розлучення у нього з відповідачем почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні сина, створюються перешкоди зі сторони відповідача стосовно неможливості нормального спілкування з сином. Він має велике бажання виховувати свого сина і спілкуватись з ним. Він працює в ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» ШУ «Білозерське» та займає посаду електрослюсаря підземного, характеризується позитивно. На його думку відсутні жодні обставини, які б давали підстави вважати, що його спілкування з дитиною завдасть шкоду синові. А тому звернувся в суд з позовом.

Відповідач свої заперечення щодо позову обґрунтувала у відзиві на позовну заяву, з якого вбачається, що позов визнає частково та просить визначити наступний спосіб участі позивача у вихованні малолітнього сина: перші та треті суботи місяця з 10 год. до 15 год. за попередньою домовленістю з нею, в її присутності, з урахуванням стану здоров`я дитини, в іншій частині позову просить відмовити. В обґрунтування відзиву посилається на те, що вона не чинить позивачу перешкоди в спілкуванні з сином, йому відомо, де вони проживають, який дитячий садочок та спортивну секцію відвідує їхній син, але він не намагався зустрітися з ним. При визначенні способу його участі у вихованні сина, вона вважає, що потрібно враховувати інтереси дитини та потреби малолітнього сина з врахуванням бажання сина, віку та стану його здоров`я, зайнятості його в спортивних секціях, в подальшому в школі в ході навчального процесу.

В судовому засіданні позивач підтримав уточненні позовні вимоги та просив їх задовольнити повністю. Крім того суду пояснив, що він хоче забирати сина у робочий день з ночівлею, в робочий день з обіду до обіду наступного дня, на день народження з 10 до 17 год., влітку на 10 днів. Без присутності матері. Крім того ствердив, що до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувався, на обліку у лікаря психіатра чи нарколога не перебуває, алкогольними чи наркотичними засобами не зловживає. Просить визначити місце зустрічі за місцем його проживання за адресою АДРЕСА_1 , та за місцем проживання його батьків: АДРЕСА_2 .

Відповідач в судовому засідання позов визнала частково з мотивів викладених в запереченнях на позов та суду пояснила, що дійсно у них з позивачем є спільний син, якому на момент розгляду справи є 5 років. Вона погоджується на кожен вівторок кожного тижня щомісяця з 16 год. 30 хв. до 18 год. 30 хв.; кожну суботу кожного тижня щомісяця з 10 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. без ночівлі дитини у житловому приміщенні батька; в літній період на спільний відпочинок батька з дитиною на десять днів за попередньою домовленістю з нею; а також брати батьком участь у святкуванні дня народження сина. Хоча зазначила, що у відповідача є прихована агресія, він її бив, хоча до дитини насильство не застосовував, а тому вона боїться за сина. Дитина з 4,5 років не бачила батька, та часто хворіє.

Представник відповідача підтримала думку свого довірителя.

Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні підтримала свій висновок щодо участі позивача у вихованні з дитиною та зазначила, що при обстеженні умов проживання позивача встановлено, що умови проживання добрі, місце для ночівлі сина є. Щодо побачень за адресою с. Спасько-Михайлівка, то умови проживання не досліджувались, оскільки населений пункт не відноситься до їхнього відання. Щодо застосування до відповідача насильства з боку позивача, то ні до поліції, ні до них звернень з цього приводу не надходило, хоча на засіданні комісії відповідач про це говорила. Підтримала думку відповідача щодо участі позивача у вихованні дитини наступним чином: кожного вівторка кожного тижня щомісяця з 16 год. 30 хв. до 18 год. 30 хв.; кожної суботи кожного тижня щомісяця з 10 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. без ночівлі дитини у житловому приміщенні батька; в літній період на спільний відпочинок батька з дитиною на десять днів за попередньою домовленістю з матір`ю дитини; а також брати батьком участь у святкуванні дня народження сина.

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення учасників процесу, встановив такі обставини.

Сторони з 14 вересня 2013 року перебували у шлюбі, який розірваний рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 02 вересня 2015 року. (а.с.35)

У шлюбі в них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження. (а.с.6)

Позивач ОСОБА_1 працює у ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» ШУ «Білозерське» на посаді електрослюсаря підземного та з січня по грудень 2018 року отримав дохід у розмірі 140899,92 грн., з яких аліменти сплачені на користь ОСОБА_2 становлять 28356,12 грн., що підтверджується довідкою № 34 від 23 січня 2019 року. (а.с.7)

Згідно виробничих характеристик позивач за місцем роботи характеризується позитивно. (а.с.8, 9)

В свою чергу відповідач ОСОБА_2 з 19 грудня 2018 року працює у ФОП ОСОБА_6 на посаді офіціанта та її заробітна плата за грудень 2018 року, січень-лютий 2019 року становить 9310,09 грн., що підтверджується довідкою від 27 березня 2019 року. (а.с.62)

Згідно характеристики з місця роботи ОСОБА_2 характеризується позитивно. (а.с.63)

В лікаря психіатра обоє батьків на обліку не перебувають. (а.с.58-59)

З довідки Дошкільного навчального закладу комбінованого типу № 22 «Райдуга» Білозерської міської ради вбачається, що ОСОБА_5 відвідує ДНЗ № 22 «Райдуга» Білозерської міської ради з 23 квітня 2018 року по теперішній час. Батько дитини не приймає участі у вихованні сина. (а.с.36)

З педагогічної характеристики на вихованця ОСОБА_5 слідує, що мати дитини приймає активну участь у житті групи та дитячого садка. Батько не відвідує дошкільний заклад, не приймає участі у святах, батьківських зборах. (а.с.37)

Згідно довідки виконавчого комітету Білозерської міської ради, виданої ОСОБА_2 , вона зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 . До складу сім`ї відповідача входять: ОСОБА_5 - 2014 року народження, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с.61)

Згідно висновку щодо визначення способу участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 16 квітня 2019 року, орган опіки та піклування Добропільської міської ради вирішив встановити порядок побачень ОСОБА_1 з малолітнім сином ОСОБА_5 , 2014 року народження, кожної суботи місяця з 10 год. до 17 год. без присутності матері. Оздоровлення в літній період 10 днів, враховуючи попередню домовленість батька з матір`ю дитини. (а.с.55-57)

Проте, в судовому засіданні представник органу опіки та піклування підтримала думку відповідача щодо наступного порядку побачень ОСОБА_1 зі своїм сином: кожного вівторка кожного тижня щомісяця з 16 год. 30 хв. до 18 год. 30 хв.; кожної суботи кожного тижня щомісяця з 10 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. без ночівлі дитини у житловому приміщенні батька; в літній період на спільний відпочинок батька з дитиною на десять днів за попередньою домовленістю з матір`ю дитини; а також брати батьком участь у святкуванні дня народження сина. Вважає, що такий спосіб участі не буде суперечити інтересам малолітньої дитини.

Згідно актів оцінки потреб сім`ї за місцем проживання ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_3 , та за місцем проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_4 , умови проживання та розвитку дитини - задовільні. (а.с.64-67)

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання родини ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_4 , у даному приміщенні створені належні умови для проживання малолітньої дитини. (а.с.68)

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання родини ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_3 , у даному приміщенні є всі необхідні умови для повноцінного та гармонійного розвитку дитини. (а.с.69)

Відповідно до статті 51 Конституції України, кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Статтею 3 вказаної Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обовя`зки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.

За змістом статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 150 СК України, батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину.

Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Забороняються: будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Згідно зі статтею 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Положеннями статті 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно із частинами 1, 2 статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною у присутністю іншої особи.

Згідно з ст. 3 Конвенції ООН "Про права дитини" від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР України від 27 лютого 1991 року N 798-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частиною 3 статті 9 вказаної Конвенції визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини, а у статті 18 даної Конвенції зазначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

При розгляді даної справи суд також приймає до уваги практику рішень ЄСПЛ, а саме: справа «М.С. проти України», в якій зазначено, що безсумнівно, врахування того, що слугує найкращим інтересам дитини, має вирішальне значення в кожній справі такого типу (справа «Ельшольц проти Німеччини»); справа «Нойлінґер і Шурук проти Швейцарії, в якій зазначається, що в усіх рішеннях щодо дітей мають переважати їхні найкращі інтереси.

При визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, в найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки з сім`єю, окрім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або явно дисфункціональна; і по-друге, в найкращих інтересах дитини забезпечити її розвиток в безпечному, надійному і стабільному середовищі та в середовищі, що не є дисфункціональним (справа «Мамчур проти України»).

Такі ж рекомендації містяться і в Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року, згідно ст. 18 якої батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини, а найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до положень частини другої статті 159 Сімейного кодексу України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що підставою звернення позивача до суду було порушення з боку відповідача його права, як батька, на участь у вихованні малолітнього сина.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнала частково та пояснила, що вона згодна на зустрічі позивача з сином, але без ночівлі дитини у житловому приміщенні батька, у зв`язку з тим, що дитина ще маленька та вже відвикла від спілкування з батьком.

З врахуванням зазначених положень національного та міжнародного законодавства, що регулює правовідносини батьків, між якими виник спір щодо участі у вихованні дитини, проаналізувавши встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про те, що позивач, який є батьком дитини, любить його, активно і стабільно проявляє бажання щодо участі у вихованні та спілкуванні із дитиною, позитивно характеризується, є матеріально-забезпеченою людиною, має постійне місце роботи та має належні житлові умови, а жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування із малолітнім сином ОСОБА_5 , чи обставин, які б свідчили про спілкування батька з сином, яке перешкоджало б нормальному розвитку дитини, або обумовлювало його побачення з дитиною у присутності інших осіб, судом не встановлено, відповідачем не доведено, а матеріали справи таких доказів не містять.

Доводи відповідача ОСОБА_2 щодо місця побачення батька з дитиною, а саме за місцем її проживання, та участі у вихованні і спілкуванні батька з дитиною у присутності матері суд вважає необґрунтованими, та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та суперечать нормам статей 157, 159 СК України.

Крім того, щодо визначення місця спілкування позивача з дитиною, а саме за його місцем проживання та місцем проживання його батьків, то суд зазначає, що статтею 159 СК України визначено місце відвідування батька дитиною саме за місцем його проживання. Та оскільки за адресою АДРЕСА_2 проживають батьки позивача, а за адресою АДРЕСА_1 проживає сам позивач, суд вважає за доцільне визначити місцем відвідування батька дитиною саме за адресою місця проживання ОСОБА_1 , тобто за адресою АДРЕСА_1 .

Вирішуючи питання щодо порядку та місця спілкування позивача з малолітнім сином, суд приймає до уваги вік дитини, стосунки, які склалися між сторонами (неприязні відносини один до одного, відсутність спільного бажання вирішення ситуації, яка склалася в родині), та дійшов висновку про те, що визначення місця спілкування позивача з сином не повинно перешкоджати йому разом з дитиною виходити на прогулянку, відвідувати заклади культури, торговельні, розважальні та інші заклади з урахуванням необхідності розвитку дитини, місця для відпочинку та оздоровлення дитини.

При цьому, судом підстав для обумовлення побачення батька з дитиною тільки в присутності матері не встановлено, оскільки позивач працює, має житло, прибуток, позитивно характеризується, не перебуває на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах, засудженим не був.

Щодо визначення порядку зустрічей батька з сином з ночівлею останнього за місцем проживання батька, то суд враховує положення статті 4 Конвенції «Про контакт з дітьми» від 15 травня 2003 року, яка ратифікована Україною Законом № 166-V від 20 вересня 2006 року та набрала чинності для України з 1 квітня 2007 року, в якій зазначено, що дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що для відновлення стосунків між батьком та дитиною слід надати їм термін для відновлення їх стосунків, а також для адаптації малолітньої дитини та звикання до спілкування з батьком, який суд вважає за доцільне встановити строком на шість місяців з урахуванням віку дитини, що буде достатнім для такої адаптації дитини та налагодженню їх стосунків.

Отже, за результатами розгляду справи суд приходить до висновку про те, що особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини, а тому визначає спосіб участі батька у вихованні малолітнього сина, що не суперечить інтересам дитини, наступним чином:

-кожного вівторка кожного тижня щомісяця з 16 год. 30 хв. до 18 год. 30 хв. без присутності матері;

-кожної суботи кожного тижня щомісяця з 10 год. 00 хв. до 10 год. 00 хв. наступного дня без присутності матері, у житловому приміщенні батька за адресою АДРЕСА_1 . Упродовж шести місяців від дня набрання рішенням законної сили зустрічі батька з сином проводити кожної суботи кожного тижня щомісяця з 10 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. без присутності матері та без ночівлі дитини у житловому приміщенні батька;

- в літній період на спільний відпочинок батька з дитиною на десять днів за попередньою домовленістю з матір`ю дитини;

- брати участь у святкуванні дня народження сина.

При цьому, суд зазначає, що сторони, з урахуванням вікових змін дитини, його розвитку та потреб, не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні малолітньої дитини, що буде відповідати, насамперед, інтересам дитини.

Що стосується позовних вимог про зобов`язання відповідача не чинити позивачу перешкод у спілкуванні з дитиною, суд вважає їх необґрунтованими та недоведеними, оскільки звертаючись до суду з такою вимогою позивач зазначив, що ОСОБА_2 чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною. Проте, яким чином відповідач чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитино, позивачем у позові не наведено, а під час судового розгляду позивачем не надано достатніх та належних доказів у підтвердження цього факту.

З огляду на вищенаведене, а також враховуючи бажання батька та його можливість бачитись з дитиною як можна частіше, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_6 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_7 ), третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Добропільської міської ради (адреса місцезнаходження: вул. Першотравнева, буд. 83, м. Добропілля Донецької області 85000) про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, задовольнити частково.

Визначити способи участі батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вихованні сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступним чином:

-кожного вівторка кожного тижня щомісяця з 16 год. 30 хв. до 18 год. 30 хв. без присутності матері;

-кожної суботи кожного тижня щомісяця з 10 год. 00 хв. до 10 год. 00 хв. наступного дня без присутності матері, у житловому приміщенні батька за адресою АДРЕСА_2 . Упродовж шести місяців від дня набрання рішенням законної сили зустрічі батька з сином проводити кожної суботи кожного тижня щомісяця з 10 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. без присутності матері та без ночівлі дитини у житловому приміщенні батька;

- в літній період на спільний відпочинок батька з дитиною на десять днів за попередньою домовленістю з матір`ю дитини;

- брати участь у святкуванні дня народження сина.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Добропільський міськрайонний суд Донецької області або безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду виготовлено 25 липня 2019 року.

Суддя Добропільського міськрайонного суду

Донецької області Л.С. Мацишин

23.07.2019