Справа № 265/2838/19
Провадження № 4-с/265/18/19
У Х В А Л А

10 липня 2019 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Мельник І. Г.,

за участі секретарів судового засідання Гусєвій К.С., Муратової Д.К.

розглянувши скаргу ОСОБА_1 на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Хара О.В.,

за участю:

представника заявника ОСОБА_2 ,

державного виконавця Болотіної Е.М.

В С Т А Н О В И В:

02 травня 2019 року до Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя звернувся ОСОБА_1 за скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця, де зазначив, що на виконанні державного виконавця Лівобережного відділу ДВС Болотіної Е.М. знаходиться виконавче провадження, за яким 19.03.2015 року постановою державного виконавця Лівобережного відділу ДВС Хара О.В. за виконавчим провадженням № 43228517 було накладено арешт майна боржника .Ним була подана заява про скасування державним виконавцем арешту, але відповіддю від 23.04.2019 року йому було відмовлено, з посиланням на те, що у період з 2004 року по 2014 рік за різними виконавчими листами виник борг у розмірі 21 532 грн. 42 коп. та для зняття арешту необхідно погасити зазначений борг, а також сплатити суму виконавчого збору у розмірі 2205 грн. 25 коп., суму витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 1201 грн. 32 коп. Між тим, ним своєчасно були погашені всі штрафи та збори, відповідні чеки були надані до виконавчої служби , тому підстав накладати арешт на все його майно у виконавчої служби не було. Діями державного виконавця порушені його права власника, передбачені ч. 1 ст. 317 , 321 ЦК України. Просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладання арешту на його майно.

14 травня 2019 року державний виконавець Лівобережного відділу ДВС м. Маріуполя ГТУ юстиції у Донецькій області Болотіна Е.М. надала відзив на скаргу ОСОБА_1 , де зазначила, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень відносно ОСОБА_1 знаходилось 12 виконавчих документів, за якими є непогашені суми боргу, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження. Загальна сума заборгованості за вказаними виконавчими документами складає 22052 грн. 42 коп., виконавчого збору 2205 грн. 25 коп., витрат на проведення виконавчих дій 1201 грн. 32 коп. На даний час, згідно Автоматизованої системи виконавчих проваджень жодних відкритих проваджень у Лівобережному відділу ДВС м .Маріуполя, немає. Ознайомитись з вищезазначеними матеріалами виконавчих проваджень неможливо, в зв`язку з тим, що виконавчі провадження, які завершено до 2017 року та передані до архіву, були знищені. 21.01.2019 року ОСОБА_1 прибув до виконавчої служби та йому було роз`яснено, що для зняття арешту йому необхідно сплатити сукупний розмір заборгованості, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження, або надати підтверджуючі документи про сплату заборгованості в повному обсязі. Скаржник написав заяву до якої додав копію вимоги № Ф-130-25 від 05.09.2018 р., видану ГУ ДФС у Донецькій області та копію квитанції про сплату на суму 10 000 грн. 31.01.2019 р. державним виконавцем було зроблено запит до Маріупольської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області на підставі квитанції, наданої ОСОБА_1 10.04.2019 р. до відділу ДВС надійшла заява від скаржника ОСОБА_1 з проханням зняти арешт, накладений 11.03.2015 року старшим державним виконавцем Лівобережного відділу ДВС м. Маріуполя Харою О.В. 19.04.2019 року державним виконавцем було зроблено запит до Маріупольської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області, відповідь не надходила. 22.04.2019 року ОСОБА_1 було надіслано відповідь. У травні 2019 року вони отримали скаргу ОСОБА_1 .

Посилаючись на ст.ст. 37,39,42,59 Закону України «Про виконавче провадження», вважає, що державний виконавець діяв у межах наданих йому повноважень. Просила відмовити ОСОБА_1 у задоволенні скарги.

Представник скаржника ОСОБА_1 адвокат Харитонова Г.Л., що діяла за згодою скаржника ОСОБА_1 , у відповіді на відзив доповнила скаргу та зазначила, що наявність в Автоматизованій системі виконавчих проваджень 12 виконавчих документів, за якими є непогашені суми боргу , жодним чином не обґрунтовують законність винесення постанови від 19.03.2015 року про накладання арешту на майно ОСОБА_1 , оскільки вони не об`єднані в одне провадження, а є самостійними провадженнями, рішення по яким має прийматися також самостійно. Як вбачається з наданих до відзиву копій документів, постанова про арешт боржника та оголошення заборони на його відчуження, була винесена 11 березня 2015 року за виконавчим провадженням № 43228517, яке було відкрите на виконання вимоги від 17.02.2014 року № Ф-130-25, виданої Державною податковою інспекцією про стягнення з ОСОБА_1 на користь Маріупольської об`єднаної Державної податкової інспекції суми недоїмки зі сплати єдиного внеску у сумі 1218,67 грн. Посилаючись на ч. 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції, що діяла на час винесення оскаржуваної постанови) яка встановлює шестимісячний строк на проведення виконавчих дій, вважала, що постанова про арешт боржника та оголошення заборони на його відчуження від 11.03.2015 року, була винесена за межами визначених Законом строків, оскільки, ВП № 43228517 було відкрите 12.05.2014 року. 19.05.2014 року була винесена постанова про стягнення виконавчого збору. За приписами ч. 7 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції, що діяла на час винесення оскаржуваної постанови) , статті 8 Закону України "Про державний бюджет України на 2015 рік" , у державного виконавця не було підстав для накладання арешту на нерухоме майно боржника, оскільки сума звернення стягнення складала 1340 грн. 54 коп. 19.06.2015 року виконавчий документ був повернутий стягувачу з зазначенням строку повторного пред`явлення 19.06.2016 року. Повторно виконавчий документ не пред`являвся, разом з тим, ОСОБА_1 , по спливу строків пред`явлення виконавчого документу до виконання, в добровільному порядку 18 жовтня 2018 року повністю погасив податковий борг та станом на 1 січня 2019 року у нього не було невиконаних зобов`язань по сплаті єдиного внеску. Посилаючись на ч. 9 ст. 38 , 40 ЗУ «Про виконавче провадження» , просила задовольнити скаргу в повному обсязі та зобов`язати державного виконавця закінчити виконавче провадження та зняти арешт з майна.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Харитонова Г.Л. підтримали доводи скарги та просили її задовольнити.

Представник Лівобережного відділу ДВС м. Маріуполя ГТУ юстиції Болотіна Е.М., що діє на підставі довіреності, підтримала відзив на скаргу на просила відмовити у задоволенні скарги.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до вимог ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Як вбачається з частини 3 ст.450 ЦПК України, якщо суд встановить, що особа, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються, звільнена з посади (не здійснює відповідну діяльність), він залучає до участі в справі посадову особу, до компетенції якої належить вирішення питання про усунення поручення права чи свободи заявника.

Відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства, судом до участі розгляду скарги був залучений державний виконавець Лівобережного відділу ДВС м. Маріуполя ГТУ юстиції Болотіна Е.М., що діє на підставі довіреності.

Судом встановлено, що 7 травня 2014 року до Лівобережного ВДВС м. Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області з ДПІ надійшла вимога від 17.02.2014 р. № Ф-130-25 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Маріупольської об`єднаної Державної податкової інспекції суму недоїмки зі сплати єдиного внеску у сумі 1218, 67 грн. Старшим державним виконавцем Лівобережного ВДВС м. Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області Хара О.В. 12.05.2014 року була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 43228517, 19 травня 2014 року - постанова про стягнення виконавчого збору у сумі 121, 87 грн.. 11 березня 2015 року старшим державним виконавцем Лівобережного ВДВС м. Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області Хара О.В. була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження , з зазначенням підстави невиконання боржником виконавчого документу у добровільному порядку та з метою забезпечення виконання виконавчого документу № Ф-130-25 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на загальну суму у розмірі 1218,67 грн. та виконавчого збору 10% від фактично стягнутої суми накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника. Сума звернення стягнення 1340 грн. 54 коп. 19 червня 2015 року виконавчий документ був повернутий стягувачу без виконання на підставі п.5 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» ( неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місце проживання боржника) та виконавче провадження було закрите , про що була винесена постанова ( а.с.32).

21 січня 2019 року до Лівобережного відділу ДВС у м. Маріуполя звернувся ОСОБА_1 з заявою про зняття арешту, накладеного 19.03.2015 року за ВП № 43228517 та надав документи, що підтверджують погашення заборгованості перед ДФС. ( а.с.26-28).

31 січня 2019 року державним виконавцем Е.М.Болотіною, було зроблено запит до Маріупольської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області, на підставі квитанції, наданої ОСОБА_1 та направлено відповідь ОСОБА_1 на його заяву від 21.01.2019 р., де йому було запропоновано для зняття арешту сплатити на депозитний рахунок відділу ДВС загальну заборгованість за 12 виконавчими провадженнями у сумі 25458,99 грн. та було роз`яснено його право на ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження. Також було повідомлено, що виконавчі провадження, які завершено до 2017 року були знищені.(а.с.23,24, 25), що не відповідало дійсності, оскільки виконавче провадження за № 43228517 , заведене на підставі вимоги МО ДПІ від 17.02.2014 р. № Ф-130-25 про стягнення з ОСОБА_1 1218,67 грн. за архівним № 2867/15 було знищено 1 лютого 2019 року, про що складений акт від 19.02.2019 року.( а. с. 50 -51).

10 квітня 2019 року ОСОБА_1 знову звернувся до Лівобережного відділу ДВС у м. Маріуполі з заявою про зняття арешту, посилаючись на відсутність заборгованості за виконавчим провадження № 43228517. 19.04.2019 року державним виконавцем було зроблено запит до Маріупольської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області щодо надання інформації щодо сплати недоїмки за вимогою Ф-130-25 від 17.02.2014 р. 22.04.2019 року Лівобережним відділом ДВС у м. Маріуполі була надіслана відповідь ОСОБА_1 , яка є аналогічною відповіді від 31.01.2019 року ( а.с.21, 23).

Не погодившись з діями працівників Лівобережного відділу ДВС у м. Маріуполі та вважаючи їх такими , що порушують його права, ОСОБА_1 2 травня 2019 року звернувся до суду за скаргою на рішення, дії та бездіяльність старшого державного виконавця Лівобережного відділу ДВС у м. Маріуполі Хара О.В.

Аналізуючи аргументи та доводи сторін суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції, що діяла на час винесення постанови про накладання арешту ) державний виконавець зобов`язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення

немайнового характеру у двомісячний строк. Строк здійснення виконавчого провадження не включає час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної

документації на майно, реалізації майна боржника, час перебування виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства, установи чи організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця, які здійснюють відрахування із заробітної плати

(заробітку), пенсії та інших доходів боржника.

Як вбачається з витягу з Автоматизованої системи виконавчих проваджень за ВП № 43228517( а.с.33) , ВП було відкрите 12.05.2014 року. 19.05.2014 року була винесена постанова про стягнення виконавчого збору. Передбачений ч. 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» шестимісячний строк сплив 12.11.2014 року. Таким чином , постанова про арешт боржника та оголошення заборони на його відчуження від 11.03.2015 року, була винесена 11 березня 2015 року , тобто за межами визначених Законом строків.

Крім того, ч. 7 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції, що діяла на час винесення постанови про накладання арешту) було передбачено, що у разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує десяти розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване це житло, не здійснюється. У такому

разі державний виконавець зобов`язаний вжити всіх заходів для

виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про державний бюджет України на 2015 рік" в бюджеті на 2015 рік закладені такі розміри мінімальної заробітної плати:з 1 січня 2015 року 1218 гривень.

Сума, що підлягала стягненню за виконавчим провадженням № 43228517 становила 1340,54 грн., але старший державний виконавець Хара О.В. винесла постанову про накладання арешту на все рухоме та нерухоме майно , чим порушила вимоги ч. 7 ст. 52 ЗУ «Про виконавче провадження».

19.06.2015 року виконавчий документ був повернутий стягувачу з зазначенням строку повторного пред`явлення 19.06.2016 року .

Повторно виконавчий документ не пред`являвся, разом з тим, ОСОБА_1 , по спливу строків пред`явлення виконавчого документу до виконання, в добровільному порядку 18 жовтня 2018 року повністю погасив податковий борг . Згідно облікових даних АІС «Податковий блок» по платнику податків ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованість з податків, зборів та інших платежів відсутня, що підтверджується відповіддю ГУ ДФС у Донецькій області за № 44676/10/05-99-46-20 від 04.06.2019 р.

30 травня 2019 року ОСОБА_1 було сплачено виконавчий збір у сумі 121,87 грн.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі, в тому числі : 9) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно із виконавчим документом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» наслідками закінчення виконавчого провадження є , в тому числі зняття арешту.

Враховуючи , що сума недоїмки зі сплати єдиного внеску в сумі 1218,67 грн. на користь Маріупольської об`єднаної податкової інспекції сплачена в повному обсязі та сплачено виконавчий збір у сумі 121, 67 грн. , тобто стягнута сума у розмірі 1340,54 грн., яка слугувала підставою для звернення стягнення на майно боржника, виконавче провадження № 43228517 має бути закінченим та арешт з майна ОСОБА_1 має бути знятим та бездіяльність державного виконавця в цій частині є неправомірною.

Суд не приймає до уваги заперечення представника Лівобережного відділу ДВС у м. Маріуполі Болотіної Е.М. стосовно неможливості зняття арешту за наявності 12 виконавчих проваджень за якими є непогашені суми боргу, суми виконавчого збору та витрати на виконавче провадження та вважає таке твердження хибним з огляду на наступне.

Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, була винесена 11 березня 2015 року за виконавчим провадженням № 43228517, яке було відкрите на виконання вимоги від 17.02.2014 року № Ф-130-25, виданої Державною податковою інспекцією про стягнення з ОСОБА_1 на користь Маріупольської об`єднаної Державної податкової інспекції суми недоїмки зі сплати єдиного внеску у сумі 1218,67 грн.

Наявність в Автоматизованій системі виконавчих проваджень 12 виконавчих документів ,за якими є непогашені суми боргу , та які не об`єднані в одне провадження, є самостійними провадженнями, рішення за якими має прийматися також самостійно.

Більш того, як вбачається, станом на 1 лютого 2019 року , всі виконавчі провадження , на наявність яких посилається представник Лівобережного відділу ДВС у м. Маріуполі Болотіна Е.М., вже знищені саме зберігачем цих матеріалів - Лівобережним відділом ДВС у м. Маріуполі , та у суду немає можливості перевірити доводи та обґрунтування сторін шляхом огляду матеріалів.

Таким чином, суд приймає рішення на підставі наявних доказів.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На переконання суду, скаржником доведена обґрунтованість його скарги .

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 76-81, 258, 263,264, 265, 450 ч.3, 447-453 ЦПК України, ст.ст. 15, 319,321 ЦК України, ст.ст. 38, 40 Закону України «Про виконавче провадження», суд -

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Хара О.В., задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби у м. Маріуполі Хара О.В..

Зобов`язати державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Хара О.В. закінчити виконавче провадження № 43228517 від 12.05.2014 року та зняти арешт, накладений 19.03.2015 року на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1 .

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання до Донецького апеляційного суду в місті Маріуполі через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Мельник І.Г.