Постанова

Іменем України

03 липня 2019 року

м. Київ

справа № 417/2115/16-ц

провадження № 61-34779св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Кузнєцова В. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

представник відповідача - ОСОБА_7

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Марківського районного суду Луганської області від 11 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 11 січня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної неповнолітньою особою.

Позов мотивований тим, що 02 лютого 2016 року, приблизно о 09 годині 30 хвилин її неповнолітня дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поверталася зі школи з репетиції шкільного свята разом з однокласницею - неповнолітньою ОСОБА_2 . Дочка позивача зателефонувала її старша сестра ОСОБА_4 . Під час вказаної розмови, ОСОБА_2 попросила її дочку включити музику на телефоні, на що ОСОБА_5 їй відмовила. Після відмови відповідач продовжувала наполягати на своєму та згодом вирішила забрати телефон силоміць, вирвавши його з рук дочки позивача, але не втримавши його в руках, впустила телефон на землю, від чого він розбився. Позивач вважає, що діями відповідача їй заподіяно матеріальну шкоду, яка складається з вартості мобільного телефону SHAPE, модель 07320, вартість якого станом на 28 грудня 2015 року становить 1 800,00 грн. Також позивач вважає що її дочці було заподіяно моральну шкоду, яку вона оцінює у 2 000, 00 грн.

Короткий зміст рішення першої інстанції

Марківський районний суд Луганської області рішенням від 11 листопада 2016 року відмовив у задоволенні позову.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_6 не надано належних і допустимих доказів щодо спричинення майнової і моральної шкоди відповідачкою ОСОБА_2 .

Короткий зміст ухвали апеляційного суду

Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 11 січня 2017 року апеляційна скарга позивача відхилена, рішення Марківського районного суду Луганської області залишено без змін.

Ухвала Апеляційного суду Луганської області мотивована тим, що при розгляді справи позивачем не надано належних і допустимих доказів того, що саме внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 було пошкоджено мобільний телефон її дочки. З огляду на це, відсутні підстави для стягнення з відповідача моральної шкоди. Посилання апелянта на упередженість судді при розгляді справи не знайшли свого підтвердження. Заяв про відвід головуючому по справі судді Сурніній Л.О. позивачем не заявлялося. Посилання апелянта на те, що судом необґрунтовано було відмовлено у задоволенні її клопотання про долучення до матеріалів справи диска з відео матеріалом аморальної поведінки відповідача, коли їй було лише 12 років, не заслуговує уваги, оскільки позивачем було заявлено вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок подій, які сталися 02 лютого 2016 року з приводу пошкодження мобільного телефону, а не аморальної поведінки відповідача.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У квітні 2017 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надіслала касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ), в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Марківського районного суду Луганської області від 11 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 11 січня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою ВССУ від 23 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Марківського районного суду Луганської області від 11 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 11 січня 2017 року.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

05 червня 2018 року справу № 417/2115/16-ц та матеріали касаційного провадження ВССУ передано до Верховного Суду.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, щосудом першої інстанції не було долучено відеозапис, який характеризує поведінку відповідача у дванадцятирічному віці, з приводу якої і виник конфлікт між дочкою позивача і відповідачем. У суді апеляційної інстанції долучення цього відеозапису давало підстави для постановлення судом окремою ухвали про притягнення матері відповідача до відповідальності за аморальну поведінку відповідача. Вказує на те, що бачила у листопаді 2016 році спілкування відповідача з суддею першої інстанції поза залою судового засідання. Вважає, що суди не дослідили надані нею докази, зокрема, відеозапис, який став причиною конфлікту, в результаті якого був пошкоджений телефон. Відповідач не довела свою невинуватість. Суд першої інстанції надав позивачу для ознайомлення з запереченнями відповідача п`ять хвилин, що їй було недостатньо.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно зі статтею 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування майнової шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди, протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди, наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою, вина особи, яка завдала шкоди.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з знищенням чи пошкодженням її майна у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частинами третьою та четвертою зазначеної норми визначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з частини першої та другої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у якій сумі чи іншій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Сам по собі факт наявності шкоди ще не породжує обов`язку її компенсації, оскільки необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Згідно зі статтями 57 Цивільного процесуального кодексу України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої і апеляційної інстанції (далі - ЦПК України 2004 року) доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини особи, яка завдала шкоду.

Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК Україниособа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам заподіювач шкоди, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, зокрема, факт заподіяння шкоди відповідачем чи особою, за заподіяння шкодою якої відповідає відповідач.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні указаних фактів досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів (стаття 179 ЦПК України 2004 року).

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, суд повинен всебічно і повно з`ясувати всі обставини, що складають предмет доказування, дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (статті 58, 59 ЦПК України 2004 року), окремо та всі докази у їх сукупності у порядку, передбаченому статтями 185, 187, 189, 212 ЦПК України 2004 року, що відображається у судовому рішенні. Відхилення того чи іншого доказу, перевагу одного доказу над іншим має бути мотивованим.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Твердження позивача про те, що судами не надано належної оцінки поданим позивачем доказам, є безпідставним, оскільки позивачем не надано будь-яких доказів заподіяння відповідачем майнової і моральної шкоди.

Доводи позивача про те, що таким доказом міг бути відеозапис, з огляду на який виникла конфліктна ситуація між дочкою позивача та відповідачем, судова колегія вважає безпідставним, оскільки такий відеозапис не містить фактичних даних, які б підтверджували заподіяння шкоди з боку відповідача.

Відповідно до статті 58 ЦПК України 2004 року належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно зі статтею 131 ЦПК України 2004 року сторони зобов`язані подати свої доказисуду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті. Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин.

Провадження у справі було відкрито ухвалою суду першої інстанції від 03 серпня 2016 року.

Під час першого судового засідання 11 серпня 2018 року позивач не заявляла клопотання щодо долучення чи витребування доказів. У засіданні було оголошено перерву та надано час для подання документів по справі.

У судове засідання 19 жовтня 2016 року позивач не з`явилася, надала заяву про перенесення слухання справи на іншу дату, яка була задоволена судом.

Судове засідання, призначене на 01 листопада 2016 року, було відкладене з огляду на неявку відповідача.

У судовому засіданні 11 листопада 2016 року позивачка заявила клопотання про долучення диску до матеріалів справи, у задоволенні якого було відмовлено. Клопотань про доручення інших доказів, їх забезпечення, витребування позивачем не заявлялося.

Під час цього судового засідання за клопотанням позивача була оголошена технічна перерва для ознайомлення з запереченнями відповідача, поданими 30 вересня 2016 року (а. с. 95).

Згідно зі статтею 10 ЦПК України 2004 року цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторонита інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Оскільки позивач не надала доказів, які б підтверджували факт заподіяння її донці відповідачем майнової і моральної шкоди, що обумовило відмову у задоволенні позовних вимог.

Судом апеляційної інстанції надана належна оцінка доводам позивача про упередженість судді першої інстанції.

Інші доводи, викладені у касаційній скарзі, не містять підстав для скасування оскаржуваних судових рішень.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановивши фактичні обставини справи, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили з недоведення позивачем позовних вимог, тому є правильними висновки судів попередніх інстанцій про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення постановлені без додержання норм матеріального і процесуального права.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки Верховний Суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 141, 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Марківського районного суду Луганської області від 11 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 11 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. М. Ігнатенко В. С. Жданова
В. О. Кузнєцов