27 червня 2019 року
Справа №591/2495/18
Номер провадження 22-ц/816/2997/19
Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Хвостик С. Г. (суддя-доповідач),
суддів - Криворотенко В. І. , Собини О. І.
з участю секретаря судового засідання Назарової О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду питання про ухвалення додаткового рішення за результатами апеляційного перегляду рішення Зарічного районного суду м. Суми від 21 лютого 2019 року
в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -
в с т а н о в и в:
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 21 лютого 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики у розмірі 239280 грн 62 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2392 грн 80 коп. в рахунок повернення судового збору.

Постановою Сумського апеляційного суду від 18 червня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 21 лютого 2019 року в даній справі в частині стягнення з ОСОБА_2 на корить ОСОБА_1 неустойки, передбаченої пунктом 8 договору позики скасовано, а в частині стягнення штрафу змінено.

Викладено абзац другий резолютивної частини оскарженого рішення суду в наступній редакції.

Стягнуто з ОСОБА_2 на корить ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у вигляді штрафу у сумі 30000 грн.

Однак, за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції від 21 лютого 2019 року апеляційний суд не ухвалив рішення в частині вирішення позовної вимоги про стягнення з відповідача отриманих грошових коштів за договором позики, хоча відповідач оскаржив рішення суду першої інстанції і в зазначеній частині також, з приводу чого надав в судовому засіданні суду апеляційної інстанції пояснення та докази щодо сплати вказаних коштів. Крім того, за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції апеляційний суд не вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

Разом з тим, пунктами 1, 3 частини 1 статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з частиною 3 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Таким чином, ураховуючи, що постановою Сумського апеляційного суду від 18 червня 2019 року не було прийнято рішення щодо оскаржуваного рішення суду в частині щодо стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 отриманої грошової суми за договором позики, а також не було вирішено питання про розподіл судових витрат, а саме: щодо розподілу судового збору у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також щодо стягнення судового збору за перегляд справи у суді апеляційної інстанції, тому наявні підстави для ухвалення додаткового рішення.

Вирішуючи питання про ухвалення додаткового рішення, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 статті 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

У частині 1 статті 1049 ЦК України йдеться про те, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1, 2 статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно із частиною 1 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики від 25 березня 2017 року, яка за його розрахунком станом на 01 квітня 2018 року становила 239280 грн 60 коп., що складається із: суми боргу за договором позики у розмірі 540 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 01 квітня 2018 року була еквівалентна 14202 грн, штрафу у розмірі 3 % від суми позики за кожний день прострочення у розмірі 132078 грн 60 коп., а також грошових коштів, нарахованих відповідно до пункту 8 договору позики у сумі 93000 грн (а.с. 7).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики є обґрунтованими, у зв`язку з чим стягнув з останнього на його користь суму боргу за договором позики у розмірі 239280 грн 62 коп., у тому числі, суму позики у розмірі 540 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 01 квітня 2018 року була еквівалентна 14202 грн.

Разом з тим, матеріалами справи доведено, що на час розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції і прийняття відповідного судового рішення відповідач сплатив позивачу суму боргу за договором позики всього на загальну суму 14372 грн 41 коп., що еквівалентно 540 доларам США на момент їх виплати по частинам, що підтверджується відповідними квитанціями від 11 квітня 2019 року за № Р24А590495079А47527 в сумі 5379 грн 95 коп., від 16 травня 2019 року за № Р24А608235965А71032 в сумі 5274 грн 80 коп. та від 18 червня 2019 року за № Р24А624400414А72203 в сумі 3717 грн 66 коп. (а.с. 93, 129, 147).

При цьому, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача неустойки, передбаченої пунктом 8 договору позики, апеляційним судом скасовано, а в частині стягнення штрафу змінено, тобто, суд апеляційної інстанції частково скасував і змінив рішення суду першої інстанції і ухвалив в зазначеній частині нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, тому вказана сума сплачених відповідачем грошових коштів має бути врахована апеляційним судом під час визначення суми боргу за договором позики.

Таким чином, ураховуючи вищезазначене, тобто факт сплати відповідачем грошових коштів на загальну суму 14372 грн 41 коп., що еквівалентно 540 доларам США на момент їх виплати по частинам, колегія суддів дійшла висновку, що у задоволенні позовної вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача отриманих ним коштів за договором позики (суми позики) у розмірі 540 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 01 квітня 2018 року була еквівалентна 14202 грн, необхідно відмовити, так як відповідач довів, що вказані кошти він сплатив станом на момент перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом. Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

У зв`язку із зазначеним, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за договором позики у розмірі 540 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 01 квітня 2018 року була еквівалентна 14202 грн, і ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні вказаної позовної вимоги, тому резолютивну частину постанови суду апеляційної інстанції необхідно доповнити новим реченням про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 .

Що стосується розподілу судових витрат, то колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги задоволено на 12,54 % (30000 грн * 100 % / 239280,60 грн), тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у сумі 300 грн 06 коп. (12,54 % від 2392,80 грн) за розгляд справи в суді першої інстанції. Отже, рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат необхідно змінити.

Крім того, ураховуючи, що в позові відмовлено на 87,46 % (100 % - 12,54 %), тому відповідачу підлягають відшкодуванню понесені ним судові витрати зі сплати судового збору за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції у сумі 3139 грн 12 коп. (87,46 % від 3589,21 грн), які підлягають стягненню з позивача на його користь.

За таких обставин, ураховуючи, що постановою Сумського апеляційного суду від 18 червня 2019 року не було ухвалено рішення щодо оскарженого рішення суду першої інстанції від 21 лютого 2019 року в частині стягнення суми боргу за договором позики (суми позики), тому колегія суддів вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення, яким скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за договором позики у розмірі 540 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 01 квітня 2018 року була еквівалентна 14202 грн, і ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні вказаної позовної вимоги, доповнивши резолютивну частину постанови суду апеляційної інстанції новим реченням про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 , а також вирішити питання про розподіл судових витрат між сторонами.

Керуючись ст.ст. 141; 270; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати рішення Зарічного районного суду м. Суми від 21 лютого 2019 року у даній справі в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми боргу за договором позики у розмірі 540 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 01 квітня 2018 року була еквівалентна 14202 грн, і ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні вказаної позовної вимоги.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 21 лютого 2019 року у даній справі в частині розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 300 грн 06 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору за апеляційний розгляд справи в сумі 3139 грн 12 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 червня 2019 року.

Головуючий: С.Г. Хвостик (суддя-доповідач)

Судді: В.І. Криворотенко

О.І. Собина