Справа № 344/3422/18
Провадження № 22-ц/4808/952/19
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач Ясеновенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Ясеновенко Л.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю ОСОБА_1 та представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про зобов`язання видати ордер, скасування рішення та визнання ордеру недійсним, відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене у складі судді Татарінової О.А. 05 червня 2019 року в м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в :

27 вересня 2017 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про зобов`язання видати ордер та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначили, що на їх сім`ю в складі 4-х осіб було видано ордер на право зайняття кімнат в гуртожитку та надано дозвіл на їх переобладнання. Однак надані їм кімнати після реконструкції і зміни нумерації були розподілені іншій сім`ї, у зв`язку з чим вони були позбавлені права користуватись житловими кімнатами та були змушені з метою захисту та відновлення своїх порушених прав неодноразово звертатися з позовом до суду.

Так, рішенням Івано-Франківського міського суду від 25.01.2010 р. по справі № 2-288/2010 р. позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено та зобов`язано ДП МО України «63-й КЗЗ» усунути перешкоди в користуванні ними житловими кімнатами на 9-му поверсі гуртожитку по АДРЕСА_1 , які внаслідок проведеної реконструкції складають цілісну квартиру №31 .

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 14.08.2013 року по справі № 0907/17084/2012 зобов`язано Івано-Франківський міський виконавчий комітет видати ордер сім`ї ОСОБА_2 складом 4 особи на житлову площу квартири АДРЕСА_1 .

В подальшому, відповідачем було змінено нумерацію квартир у будинку та на даний час спірній квартирі присвоєно номер 57 , при цьому, відповідач не видає ордер із зазначенням усіх необхідних даних для зайняття житлового приміщення, що порушує їх право на житло.

Також позивачі вважають, що такими діями відповідача їм було завдано моральну шкоду, оскільки їх сім`я не змогла заселитися в реконструйовану квартиру та вони були змушені проживати у чужих квартирах, що призвело до моральних страждань та стану стресу.

З цих підстав просили суд зобов`язати виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради видати сім`ї Личак у складі чотирьох осіб ( ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 ) ордер на житлову площу квартири АДРЕСА_1 , що складається із трьох житлових кімнат, балкону, кухні, коридору та санвузла, житловою площею 56 кв.м., загальною площею 84.6 кв.м., а також стягнути на їх користь 106 660,00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 17.04.2018 р. ухвалу Івано-Франківського міського від 25.01.2018 р., якою провадження по справі закрито, скасовано та справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

19 березня 2018 року позивачі звернулися до суду з позовом до виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, в якому просили суд скасувати п. 1 рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 27.07.2017 р. №542 «Про житлові питання» про видачу ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 ордеру на житлову площу в квартирі АДРЕСА_1 , визнати недійсним ордер на житлове приміщення від 12.02.2018 р. серії НОМЕР_2, виданий на підставі вказаного рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 31 660 грн., а на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 по 25 000 грн. кожному на відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою суду від 05.06.2018 року позовні вимоги позивачів за позовом від 27.09.2017 року та від 19.03.2018 року об`єднано в одне провадження.

Ухвалою суду від 13.11.2018 року задоволено клопотання позивачів про закриття провадження по справі, яке подано з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 11.07.2018 року, та закрито провадження по справі в частині скасування п. 1 рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 27.07.2017 р. №542 «Про житлові питання» про видачу ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 ордеру на житлову площу в квартирі АДРЕСА_1 , визнання недійсним ордеру на житлове приміщення від 12.02.2018 р. серії НОМЕР_2, виданого на підставі вказаного рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, зобов`язання виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради видати сім`ї Личак у складі чотирьох осіб ( ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 ) ордер на житлову площу квартири АДРЕСА_1 , що складається із трьох житлових кімнат, балкону, кухні, коридору та санвузла, житловою площею 56 кв.м., загальною площею 84.6 кв.м.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 05 червня 2019 року в задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачами не подано належних та допустимих доказів, які б вказували на заподіяння моральної шкоди щодо втрати здоров`я та не доведено самого факту завдання їм моральної шкоди, причинного зв`язку між зазначеними фактами та відповідними негативними наслідками, які настали.

Крім того, суд дійшов висновку, що зазначені в позовній заяві доводи позивачів не можуть бути прийняті до уваги, оскільки позивачі пов`язують факт завдання моральної шкоди з невиконанням рішення суду, а такі доводи не свідчить про беззаперечне завдання їм моральної шкоди та можуть бути перевірені і оскаржені у встановленому законом порядку.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 посилаються на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Зазначають, що суд безпідставно не взяв до уваги їх доводів про те, що їх сім`я спільно добивалася реконструкції кімнат в гуртожитку у окремі житлові квартири, однак не могла вселитись у таке житло у зв`язку з наданням останнього іншій сім`ї. Крім того вони тривалий час не могли відновити порушені права на житло, внаслідок затягування виконавчим комітетом виконання судового рішення та надання безпідставних відмов у видачі ордеру на квартиру, зміни нумерації квартир, про що відповідач, як управитель майна територіальної громади загалом та житлового фонду зокрема, повинен бути обізнаний про факти зміни нумерації будинків, які перебувають в розпорядженні виконкому, та ним було умисно змінено нумерацію квартир у будинку, а необхідність частих переїздів зумовила понесення матеріальних збитків.

Також зазначають, що за цей період вони втратили нормальний сон та перебували у стані сильного душевного хвилювання, вимушені були постійно звертатись до правоохоронних органів, втратили нормальні соціальні зв`язки. Також захист порушених прав вимагав постійного відволікання від роботи для явки в судові засідання та до правоохоронних органів, внаслідок чого вони перебували у стані стресу.

Вказують на те, що все вищенаведене свідчить про заподіяння моральної шкоди, а тому просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради звертає увагу на те, що виконком не приймав рішення про зміну нумерації в будинку АДРЕСА_1 , а таке рішення було прийнято на засіданні первинної профспілкової організації державного підприємства оборони України «63 котельно-зварювальний завод» профспілки працівників Збройних сил України протоколом від 01.09.2010 року №4.

У відзиві також зазначено, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 14.08.2013 року було зобов`язано виконавчий комітет видати сім`ї ОСОБА_5 ордер на квартиру АДРЕСА_1 , незважаючи на те, що в матеріалах справи містилась інформація про зміну нумерації квартир. Ордер на квартиру № 31 був виданий виконавчим комітетом саме на виконання вказаного рішення суду.

Крім того, спірна квартира була фактично зайнята, оскільки у ній проживала сім`я ОСОБА_6 , рішення щодо виселення якої набрало чинності 23 травня 2018 року. А відповідно до ст. 59 ЖК України ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.

У зв`язку з наведеним, представник відповідача вважає, що позивачами не доведено наявність складу правопорушення, а тому суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та її представник апеляційну скаргу підтримали з мотивів, наведених у ній.

Представник Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради апеляційну скаргу не визнала.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та представників сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 25.01.2010 р. по справі № 2-288/2010 р. позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено та зобов`язано ДП МО України «63-й КЗЗ» усунути перешкоди в користуванні ними житловими кімнатами на 9-му поверсі гуртожитку по АДРЕСА_1 , які внаслідок проведеної реконструкції складають цілісну квартиру №31 . Вказане рішення суду набрало законної сили 01.02.2012 р.(а.с.5,6, т.2).

Протоколом № 4 від 01.09.2010 року засідання первинної профспілкової організації державного підприємства оборони України «63 котельно-зварювальний завод» профспілки Збройних сил України було затверджено нумерацію квартир житлового будинку на АДРЕСА_1 по поверхово відповідно до технічного паспорту (а.с.53, т. 2).

Рішенням Івано-Франківської міської ради № 281-58 від 28.10.2010 року вирішено прийняти в комунальну власність територіальної громади міста і передати на баланс ЖЕО-6 житловий будинок на АДРЕСА_1 площею 1980,3 кв.м., загальною площею 4875,30 кв.м., який належить ДП МОУ «63 КЗЗ» (том. 2, а.с.55), в яке пізніше внесені зміни згідно рішення Івано-Франківської міської ради № 1492-47 від 14.08.2014 року, а саме передано на баланс КП «Єдиний розрахунковий центр» (а.с. 54, т.2).

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 29.03.2013 р. по справі № 344/678/13-ц, яке набрало законної сили 18.06.2013, визнано недійсним рішення профкому та адміністрації ДП МОУ «63-й КЗЗ» №5 від 06.09.2010р. в частині затвердження списку квартиронаймачів згідно нумерації, затвердженої на профкомі 01.09.2010 р., яким ОСОБА_2 розподілені кімнати 301-303 на 3-му поверсі заг. площею 35,2 м.кв., квартиронаймачу ОСОБА_6 - кімната 57 (квартира з попереднім № 31 ) на 9-му поверсі заг. площею 84.6 м.кв. (а.с. 11-13, т. 2)

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 14.08.2013 р. по справі № 0907/17084/2012, яке набрало законної сили 07.10.2013 р., зобов`язано Івано-Франківський міський виконавчий комітет видати сім`ї ОСОБА_2 складом 4 особи на житлову площу квартири АДРЕСА_1 (а.с. 14, т.2).

Відповідно до п. 1 рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 27.07.2017 р. №542 «Про житлові питання» вирішено ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 видати ордер на житлову площу в квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 24, т. 1, 2).

В матеріалах справи міститься копія ордеру на житлове приміщення серії НОМЕР_2, виданого ОСОБА_2 на склад сім`ї чотири особи на ізольовану квартиру за адресою по АДРЕСА_5 , на підставі рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 27.07.2017 р. (а.с. 30, т. 2).

Рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 912 від 22.08.2018 року вирішено внести зміни до п. 1 рішення виконавчого комітету від 27.07.2017 року № 542 та викласти його в наступній редакції: « ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 видати ордер на вселення в трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Склад сім`ї 4 особи» (а.с.106 , т. 2).

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Вимоги ст. 1167 ЦК України визначають, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, коли така відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Згідно із п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної немайнової шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Виходячи зі змісту позовної заяви, вимоги про відшкодування шкоди мотивовані неможливістю тривалий час відновити порушені права на житло, внаслідок затягування виконання судового рішення та надання безпідставних відмов у видачі ордеру на квартиру.

Однак, на думку колегії суддів, констатація факту тривалого невиконання судового рішення, без з`ясування обставин стосовно того, що зумовило його невиконання, не може бути достатнім і переконливим свідченням того, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність.

Так, відповідач, будучи зобов`язаний за рішенням суду від 14.08.2013 року видати ордер на квартиру № 31 , та за наявності інформації щодо зміни нумерації квартир, звертався із заявами про роз`яснення рішення суду та зміну способу і порядку виконання рішення суду. Однак, ухвалами Івано-Франківського міського суду від 05 лютого 2016 року та від 19 лютого 2016 року відмовлено у задоволенні вказаних заяв. (а.с. 51,51, т.2).

Крім того, спірна квартира була фактично зайнята, оскільки у ній проживала сім`я ОСОБА_6 , а відповідно до ст. 59 ЖК України ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.

Так, рішенням Івано-Франківського міського суду від 18.12.2015 року постановлено виселити ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 з житлового приміщення квартири АДРЕСА_1 з наданням іншого житлового приміщення кімнат № 301, 302, 303 , які знаходяться на 3 поверсі в будинку АДРЕСА_1 .

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10.05.2016 року вказане вище рішення Івано-Франківського міського суду скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову. Однак постановою Верховного Суду від 23.05.2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 було задоволено, рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10.05.2016 року скасовано, а рішення Івано-Франківського міського суду від 18 грудня 2015 року залишено без зміни (а.с. 97-102, т. 2).

На підтвердження позовних вимог позивачами надано копії вищезазначених рішень судів, однак не подано належних та допустимих доказів, які б вказували на факт заподіяння моральної шкоди щодо втрати здоров`я, понесенні матеріальних збитків, необхідності частих переїздів, отже не доведено як самого факту завдання їм моральної шкоди, настання відповідних негативних наслідків, так і причинного зв`язку між зазначеними фактами та наслідками.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків,

встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При таких обставинах справи суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Посилання апелянтів на неврахування судом першої інстанції їх доводів про те, що їх сім`я спільно добивалася реконструкції кімнат в гуртожитку у окремі житлові квартири, однак не могла вселитись у таке житло у зв`язку з наданням останнього іншій сім`ї, вони тривалий час не могли відновити порушені права на житло, внаслідок затягування виконавчим комітетом виконання судового рішення, надання безпідставних відмов у видачі ордеру на квартиру та зміну відповідачем нумерації квартир, не приймаються до уваги, оскільки зводяться до необхідності переоцінки доказів, які були предметом дослідження суду першої інстанції і суд дав їм оцінку.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 слід залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 05 червня 2019 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 05 червня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Л.В. Ясеновенко

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин

Повний текст постанови складено 23 липня 2019 року