КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22липня 2019 року м. Київ

Справа № 752/14622/15-ц

Апеляційне провадження №22-ц/824/2087/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

секретар Луговий Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва ухваленого під головуванням судді Хоменко О.Л. 09 вересня 2017 року у м. Києві, дата складення повного тексту не зазначена, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про звернення стягнення з відстрочкою виконання рішення,

В С Т А Н О В И В

У вересні 2015 року позивач звернувся до суду першої інстанції з вищевказаним позовом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17 грудня 2012 року між позивачем та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступило позивачу права вимоги до кредитних договорів, укладених між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та фізичними особами, в тому числі за іпотечним договором №03-1/110-213-03/07 від 26 червня 2007 року, укладеним між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та третьою особою ОСОБА_3 . Відповідно до умов кредитного договору №03-1/110-213-03/07 від 26 червня 2007 року, третя особа ОСОБА_3 отримав кредит в сумі 175000 доларів США. Внаслідок невиконання третьою особою зобов`язань за кредитним договором станом на 28 липня 2015 року виникла прострочена заборгованість в сумі 2768429, 37 грн.

З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та відповідачем ОСОБА_2 , яка діяла від свого імені та від імені і в інтересах ОСОБА_1 , 27 червня 2007 року було укладено іпотечний договір, відповідно до якого останні передали в іпотеку банку наступне майно: житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 площею 70,80 кв.м та земельну ділянку площею 0,0837 га, що розташована на АДРЕСА_1 .

Сторони оцінили предмет іпотеки в 2341200 грн, з яких: житловий будинок оцінено в 1495800 грн, земельну ділянку в 845400 грн.

Враховуючи невиконання відповідачем основного зобов`язання просили в рахунок погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит в сумі 2768429,37 грн звернути стягнення на предмети іпотеки: вищевказаний житловий будинок та земельну ділянку, відстрочити виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки до втрати чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 09 вересня 2017 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_4 про звернення стягнення з відстрочкою виконання рішення - відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що майно, яке перебуває в іпотеці позивача, підпадає під дію мораторію відповідно до положень ст.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Враховуючи, що до закінчення дії мораторію позивач не може розпоряджатися іпотечним майном, суд вважав, що обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав та інтересів не передбачений ст.16 ЦК України.

Не погодилось із вказаним судовим рішенням ПАТ «Альфа-Банк», представником подана апеляційна скарга, в якій зазначається про незаконність рішення у зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду реальним обставинам справи, неповним з'ясуванням обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення. Представник позивача вказує на те, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що з набранням чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» відсутні підстави для задоволення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки. Однак такі висновки представник вважає помилковими, оскільки установлений Законом мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону не підлягає виконанню. Саме такі висновки викладені у постановах Верховного Суду України у справах № 6-4бцс15 від 15 квітня 2015 року. № 6-57цс15 від 27 травня 2015 року. № 6-492цс15 від 16 вересня 2015 року. № 6-969пс16 від 06 липня 2016 року. Так, положення вказаного Закону не можуть бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень. За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, чим фактично порушив право позивача на судовий захист свого порушеного права. З огляду на викладене, позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , підтримали апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просили про задоволення заявлених ними вимог.

Третя особа та його представники ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , заперечували проти доводів апеляційної скарги, вважають рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, просили залишити його без змін. Проте, після оголошення перерви в судовому засіданні 03 червня 2019 року, представники в судове засідання не з'явилися, участь в судових дебатах не приймали. Однак враховуючи вже надані ними пояснення, колегія суддів вважала за можливе завершити розгляд справи у їх відсутність.

Відповідачі повідомлялись судом про розгляд справи всіма можливими способами, зокрема було перевірено місце реєстрації ОСОБА_1 , та здійснено оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України, а також направлено судові повістки засобами поштового зв`язку, проте відповідачі в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили. За таких обставин, колегія суддів вважала за можливе розглядати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 26 червня 2007 року ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_3 було укладено договір про іпотечний кредит №03-1/110-213-03/07, відповідно до якого третя особа ОСОБА_3 отримав кредит в сумі 175000 доларів США на умовах повернення в строк до 25 червня 2017 року щомісячними платежами в розмірі 1458 доларів США до складу яких входить нарахування відсотків за ставкою 13,6 % річних (т. 1 а.с. 19-24).

З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та відповідачем ОСОБА_2 , яка діяла від свого імені та від імені і в інтересах ОСОБА_1 , було укладено іпотечний договір від 27 червня 2007 року, відповідно до якого останні передали в іпотеку банку наступне майно: житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 житловою площею 70,80 кв.м. та земельну ділянку площею 0,0837 га, що розташована на АДРЕСА_1 .

Сторони оцінили предмет іпотеки в розмірі 2341200 грн, з яких: житловий будинок оцінено в 1495800 грн, земельну ділянку в 845400 грн (т. 1 а.с. 30-35).

Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна підтверджується факт здійснення державної реєстрації іпотеки та заборони на відчуження об`єктів нерухомого майна (іпотеки) (т. 1 а.с. 73,74).

Внаслідок невиконання ОСОБА_3 зобов`язань за кредитним договором станом на 28 липня 2015 року виникла прострочена заборгованість в сумі 2768429 грн 37 коп, що вбачається з розрахунку заборгованості (т. 1 а.с. 40). З даного розрахунку також вбачається, що боржником неналежним чином виконувались договірні зобов`язання, а останній платіж був здійснений 30 грудня 2013 року.

Враховуючи невиконання відповідачем основного зобов`язання, позивач просив в рахунок погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит в сумі 2768429 грн 37 коп звернути стягнення на предмети іпотеки: житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 житловою площею 70,80 кв.м та земельну ділянку площею 0,0837 га, що розташована на АДРЕСА_1 ; відстрочити виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки до втрати чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Між позивачем ПАТ «Альфа-Банк» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» 17 грудня 2012 року було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступило позивачу права вимоги за кредитними договорами, укладеними між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та фізичними особами, в тому числі за іпотечним договором №03-1/110-213-03/07 від 26 червня 2007 року, укладеним між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та третьою особою ОСОБА_3 (т.1 а.с. 8-18, 131-163).

Згідно із положеннями ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст.12 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до умов Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (який набрав чинності 07 червня 2014 року) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме майно, яке вважається предметом застави або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно і загальна площа такого нерухомого майна не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для жилого будинку.

Верховний Суд України в Постанові від 27 травня 2015 року у справі № 6-57цс15 зробив правовий висновок про те, що поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (п. 2 ч.1 ст. 263 ЦК України).

Відтак установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з пунктом 4 вказаного Закону протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії цього Закону не підлягає виконанню.

З наведених обставин справи вбачається, що позивач є правонаступником у зобов`язанні де третя особа ОСОБА_3 є боржником, а відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 майновими поручителями за його зобов`язаннями. Факт правонаступництва підтверджується наданими договорами і не спростований в ході розгляду справи.

Наявність кредитних зобов`язань ОСОБА_3 та іпотечних зобов`язань відповідачів підтверджують укладені ними договори, які є чинними, правомірними, і відповідно, такими, що підлягають виконанню їх сторонами.

Обставини щодо невиконання зобов`язань за кредитним договором третьою особою ОСОБА_3 підтверджуються розрахунком заборгованості, складеним уповноваженою особою Банку. Наведені у розрахунках дані не спростовані сторонами в ході розгляду справи належними та допустимими доказами в порядку визначеному ЦПК України. Надані третьою особою ОСОБА_3 квитанції про здійснення оплати за 2013 рік не підтверджують факт повного виконання ним взятих на себе зобов`язань. Але з наданих позивачем розрахунків вбачається, що ці платежі ним враховані. Тому підстав для визнання розрахунку заборгованості неналежним доказом не вбачається, а визначену позивачем суму заборгованості слід визнати доведеною.

Враховуючи наявність невиконаних боргових зобов`язань, і чинного зобов`язання за договором іпотеки у позивача наявне право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Обраний позивачем спосіб реалізації майна шляхом проведення прилюдних торгів відповідає положенням Закону України «Про іпотеку» та Закону України «Про виконавче провадження». А встановлення ціни на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій відповідає інтересам обох сторін, з огляду на коливання цін на нерухоме майно.

Сторонами у справі визнано, що майно, яке перебуває в іпотеці позивача, підпадає під дію мораторію відповідно до положень ст.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Проте, помилковими вбачаються висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки у зв`язку із дією мораторію на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті. Таким чином позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають задоволенню.

Апеляційний суд погоджується з позицією щодо застосування вказаного Закону, але шляхом відстрочення виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки до втрати чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та наявністю порушення норм матеріального права знайшли своє підтвердження.

Згідно положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За приписами ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, враховуючи те, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що потягло за собою невірні висновки, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з постановленням нового про задоволення позовних вимог.

В порядку ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу та позовну заяву ПАТ «Альфа-Банк» задоволено в повному обсязі, то з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 4567, 50 грн з кожного.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» - задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 09 вересня 2017 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_4 про звернення стягнення з відстрочкою виконання рішення - задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит № 03-1/110-213-03/07 від 26 червня 2007 року, яка станом на 28 липня 2015 року становить: 2768429,37 грн та складається із заборгованості: за кредитом - 1867833,05 грн, по відсотках - 470739,30 грн, по комісії -17744,04 грн, по пені - 412112,98 грн., звернути стягнення на предмети іпотеки, а саме на:

житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , розмір житлової площі 70,80 кв.м., нежитлова площа 95,40 кв.м. та земельну ділянку площею 0,0837 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 ., шляхом проведення прилюдних торгів згідно із Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Відстрочити виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки до втрати чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» судовий збір в розмірі 4567, 50 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» судовий збір в розмірі 4567, 50 грн.

Позивач: Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (01001, м. Київ, вулиця Десятинна, 4/6, МФО 300346, , п/р № НОМЕР_2 ).

Відповідач: ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , АДРЕСА_3 ).

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 25 липня 2019 року.