Справа № 369/2629/17
Провадження № 2/369/1196/19
РІШЕННЯ

Іменем України

19.06.2019 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі

головуючої судді Ковальчук Л.М.

при секретарі Бондар О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист авторського права та стягнення компенсації за порушення майнових авторських прав,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист авторського права та стягнення компенсації за порушення майнових авторських прав, посилаючись на те, що 21.02.2017 року у магазині з продажу аксесуарів для мобільних телефонів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у приміщенні ТЦ «Квадрат» було зафіксовано факт публічного показу та розповсюдження (реалізації, продажу) твору, а саме пластикова накладка для IPhone 5, у структурі якого відтворено твір образотворчого мистецтва, який схожий на малюнок, авторські права на який належить ОСОБА_1 Реалізація зазначеного товару підтверджується розрахунковим документом - товарним чеком №06 від 21.02.2017 року та квитанцією про безготівковий розрахунок з терміналу. Позивач вказував, що згаданий товар є контрафактною продукцією він містить в собі примірники творів образотворчого мистецтва, які були створені позивачем ще у 2013 році та увійшли зо збірки «КАРИКАДУРКА». Крім того, вказана збірка зареєстрована в Державній службі інтелектуальної власності України, про що свідчить свідоцтво про реєстрацію авторського права на твір № НОМЕР_1 . Позивач вважав, що відповідач вчинив порушення авторського права, адже здійснюючи публічний показ та розповсюджуючи контрафакті примірники творів позивача, порушив майнові та немайнові права позивача, як автора та правовласника. Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_1 просив суд стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_2 на користь позивача суму компенсації в розмірі 20 мінімальних заробітних плат - 64 000,00 грн та судові витрати.

В судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час, місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, представник відповідача подав суду заяву, в якій просив позовну заяву розглядати у відсутності представника відповідача, позов не визнав і заперечував проти й ого задоволення.

Суд, з`ясувавши дійсні обставини та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

При цьому відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до вимог статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право та примусове виконання обов`язку в натурі.

Згідно вимог частини четвертої статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи застосовує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у пункті 33 рішення Європейського суду з прав людини від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною першою статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до вимог статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У справі «Белле проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Судом встановлено, що 21.02.2017 року у магазині з продажу аксесуарів для мобільних телефонів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 36 у приміщенні ТЦ «Квадрат» було зафіксовано факт публічного показу та розповсюдження (реалізації, продажу) твору, а саме пластикова накладка для IPhone 5 у структурі якого відтворено твір образотворчого мистецтва, який схожий на малюнок, авторські права на який належить ОСОБА_1 ..

Реалізація зазначеного товару підтверджується розрахунковим документом - товарним чеком №06 від 21.02.2017 року та квитанцією про безготівковий розрахунок з терміналу.

Зі штампу на товарному чеку вбачається, що продавцем товару є фізична особа - підприємець ОСОБА_2 , що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру за даними ідентифікаційного податкового номеру , який також відображено на штампі, відбиток якого міститься на товарному чеку №06 від 21.02.2017 року.

Позивач зазначав, що відповідачами порушені його авторські права щодо публічного показу та розповсюдження твору без дозволу позивача, в якому втілено твір, авторські права на який належить останньому.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» автор - фізична особа, яка своєю творчою працею створила твір; твір образотворчого мистецтва - скульптура, картина, малюнок, гравюра, літографія, твір художнього (у тому числі сценічного) дизайну тощо.

Відповідно до вимог ст. ст. 435, 437 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права» первинним суб`єктом авторського права є автор твору. Авторське право виникає з моменту створення твору.

Автору твору належать особисті немайнові права, а також майнові права, визначені ст. 440 Цивільного кодексу України та відповідно до п. 1, 3 ч. 3 ст. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права», зокрема, виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти: відтворення творів; публічний показ.

Згідно з ст. 32 Закону України «Про авторське право і суміжні права» автору та іншій особі, яка має авторське право, належить виключне право надавати іншим особам дозвіл на використання твору будь-яким одним або всіма відомими способами на підставі авторського договору. Використання твору будь-якою особою допускається виключно на основі авторського договору, за винятком випадків, передбачених статтями 21-25 цього Закону.

Підставою для судового захисту відповідно до ст. 50 Закону України «Про авторське і суміжні права» є вчинення будь-якою особою дій, що порушують майнові права суб`єктів авторського права, визначені ст.ст.15, 39, 40, 41 цього Закону, з урахуванням обмежень, передбачених ст. ст. 21-25, 42 і 43 Закону.

Відповідно вимог ст. 52 вказаного Закону при порушенні будь-якою особою авторських прав, передбачених ст. 50 цього Закону, недотримання передбачених договором умов використання творів, суб`єкти авторського права мають право звертатися до суду з позовом про поновлення порушених прав та (або) припинення дій, що порушують авторське право, подавати позови про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або виплату компенсацій, вимагати, в тому числі у судовому порядку, публікації в засобах масової інформації даних про допущені порушення авторського права і (або) суміжних прав та судові рішення щодо цих порушень.

Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти до висновку про те, що особа, яка порушила майнові права суб`єктів авторського права, повинна нести відповідальність, встановлену чинним законодавством.

Позивачем ОСОБА_1 були створені ряд творів образотворчого мистецтва, а саме: малюнки, які в подальшому увійшли до збірки творів образотворчого мистецтва під назвою «КАРИКАДУРКА», до творів, які увійшли до складу збірки, також, входить малюнок у вигляді обличчя козака зі схрещеними на грудях руками, в яких тримає шаблі, над головою козака розміщується малий герб України.

Державна служба інтелектуальної власності України розглянула заявку ОСОБА_1 за №62691 від 21.08.2015 року та прийняла рішення про реєстрацію авторського права на збірку творів образотворчого мистецтва під назвою «Карикадурка».

За результатами прийнятого рішення ОСОБА_1 видано свідоцтво про реєстрацію авторського права на збірку творів образотворчого мистецтва під назвою «Карикадурка» за №62183 від 20.10.2015 року.

Таким чином, встановлено, що авторські права на збірку творів образотворчого мистецтва під назвою «КАРИКАДУРКА» належать ОСОБА_1 ..

Згідно п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» від 04.06.2010 № 5 суду слід виходити з того, що майнова відповідальність за порушення авторського права і (або) суміжних прав настає за наявності певних, установлених законом, умов: факту протиправної поведінки особи; шкоди, завданої суб`єкту авторського права і (або) суміжних прав; причинно-наслідкового зв`язку між завданою шкодою та протиправною поведінкою особи; вини особи, яка завдала шкоди.

На підставі викладеного можливо зробити висновок про те, що при розгляді справ даної категорії позивач повинен довести факт наявності в нього авторського права і (або) суміжних прав, факт порушення його прав відповідачем або загрозу такому порушенню, розмір шкоди (за винятком вимоги виплати компенсації), якщо вона завдана, та причинно-наслідковий зв`язок між завданою шкодою і діями відповідача.

Пластикова накладка для IPhone 5, у структурі має якого відтворено твір образотворчого мистецтва у вигляді обличчя козака зі схрещеними на грудях руками, в яких тримає шаблі, над головою козака розміщується малий герб України, також, додатково має підпис знизу «UKRAINE», який відсутній на малюнку, що входить до збірки «КАРИКАДУРКА».

Як фотозображення пластикової накладки, так і фотокопії сторінки зі збірки «КАРИКАДУРКА» надані до суду в чорно-білому зображенні. Під час розгляду справи в оригінальних примірниках, ні пластикова накладка, ні збірка «КАРИКАДУРКА» не оглядались, та не проводилося порівняння судом зазначених об`єктів на їх тотожність.

Враховуючи зазначене, у суду відсутні правові підстави вважати, що зображення, відтворене на пластиковій накладці, є тотожним чи однаковим з твором образотворчого мистецтва позивача.

Правилами частини третьої статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивачем на підтвердження своїх вимог не було надано суду для огляду саму пластикову накладку для IPhone 5, оригінальний примірник збірки творів «КАРИКАДУРКА», не заявлено клопотання про призначення експертизи щодо встановлення тотожності малюнку, відтвореного на придбаній накладці з твором образотворчого мистецтва, оскільки для визначення даної обставини необхідні спеціальні знання в галузі авторського права, якими суд не володіє.

З огляду на наведене, у контексті положень ст. 50 Закону України «Про авторське право і суміжні права», суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факту порушення відповідачем його авторського права.

На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Приймаючи таке рішення, суд, також враховує п. 42 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 04.06.2010 «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторських прав і суміжних прав», відповідно до пункту «г» частини першої статті 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права», суб`єкт авторського права і (або) суміжних прав має право вимагати виплату компенсації замість відшкодування збитків або стягнення доходу.

Для визначення суми такої компенсації, яка є адекватною порушенню, суд має дослідити: факт порушення майнових прав, та яке саме порушення допущено; об`єктивні критерії, що можуть свідчити про орієнтовний розмір шкоди, завданої неправомірним кожним окремим використанням об`єкта авторського права і (або) суміжних прав; тривалість та обсяг порушень (одноразове чи багаторазове використання спірних об`єктів); розмір доходу, отриманий унаслідок правопорушення; кількість осіб, право яких порушено; наміри відповідача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо.

При цьому, слід враховувати загальні засади цивільного законодавства, встановлені ст. 3 ЦК України, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації повинні бути наведені в судовому рішенні.

Матеріали справи містять дані про те, що реалізовано було лише одну пластикову накладку, на якій відтворено твір образотворчого мистецтва, який схожий на твір, авторські права на який належить ОСОБА_1 ..

Більше таких накладок у особи, яка їх реалізовувала, не було. Вартість такої пластикової накладки дорівнювала 59 грн., а сума компенсації заявлена у позові - 64 000 грн. За наведених обставин суд вважає, що заявлені вимоги також не відповідають принципу справедливості та розумності.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 435, 437 Цивільного кодексу України, ст. ст. 11, 32, 50. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права», п. п. 12, 42 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» від 04.06.2010 № 5, ст.ст. 4, 5, 10. 12, 13, 76, 77, 81, 89, 141, 142, 206, 247, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист авторського права та стягнення компенсації за порушення майнових авторських прав відмовити.

Інформація про позивача: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Інформація про відповідача: фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 .

Повне рішення суду складено 01 липня 2019 року.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя Ковальчук Л.М.