У х в а л а

01 липня 2019 року

м. Київ

справа № 523/23/13-ц

провадження № 61-11428ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Осіяна О. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22 січня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 24 червня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на оскаржувані судові рішення.

Подана касаційна скарга містить клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, посилаючись на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки про наявність оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції їй стало відомо лише 20 лютого 2019 року після ознайомлення її представника з матеріалами судової справи. Посилалася на те, що про розгляд справи у суді апеляційної інстанції вона не знала, повісток та рішень апеляційного суду вона не отримувала, а з тексту рішення апеляційного суду вбачається, що ОСОБА_1 та/або її представник не були присутні на судових засіданнях.

На підтвердження цих обставин ОСОБА_1 надає копії матеріалів цивільної справи: довідки про неявку сторін у справі, опису матеріалів справи, заяви про ознайомлення з матеріалами справи.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частини третьої статті 394 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

У статті 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Права особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватися від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

У рішенні Перетяка та Шереметьев проти України, № 17160/06 та N 35548/06, § 34 від 21 грудня 2010 року, Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані.

У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі № 3236/03 «Пономарьов проти України» Європейський суду з прав людини зазначив, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, не повідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Судом враховано, що відповідно до змісту оскаржуваної ухвали Апеляційного суду Одеської області від 24 червня 2015 року до суду із апеляційної скаргою звертався саме ОСОБА_2 , однак ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а також їх представник в судове засідання апеляційної інстанції не з`явилися, причини їх неявки суду не повідомили. Разом з тим представник ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - ОСОБА_6 приймав участь в судовому засіданні в суді першої інстанції, позов не визнав, обґрунтовуючи тим, що банком не надано жодних доказів заявлених позовних вимог. Тобто про наявність спору заявникові було відомо.

Однак, наведені заявником причини пропуску процесуального строку на касаційне оскарження судового рішення не дають достатніх підстав для визнання їх поважними, оскільки вони не містять розумних пояснень щодо пропуску строку звернення з касаційною скаргою майже на 4 роки.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення. Таких підстав поновлення пропущеного процесуального строку на касаційне оскарження заявником не наведено.

Крім того, відповідно до інформації, що наявна на офіційному сайті Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 24 червня 2015 року оприлюднено 28 липня 2015 року.

Суду не надано логічного та зрозумілого пояснення й не наведено відповідного обґрунтування тому, що об`єктивно перешкоджало заявнику ознайомлюватись із оскаржуваним судовим рішенням.

Викладене дає підстави для висновку про те, що заявником не наведено та не підтверджено належним чином підстав для поновлення строку на касаційне оскарження рішення, який пропущений більш, ніж на 1 рік.

Поновлення процесуального строку, пропущеного у зв`язку зі спливом тривалого періоду, та за підстав, які не можуть бути визнані переконливими, свідчитиме про порушення судом принципу юридичної визначеності.

У цій справі суд не виявив достатніх підстав для втручання у принцип res judicata.

Аналізуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_2 про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22 січня 2014 року та ухвали Апеляційного суду Одеської області від 24 червня 2015 року не підлягає задоволенню, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, оскільки заявник пропустив строк на касаційне оскарження на значний термін, а саме майже на 4 роки, та не навів належних і переконливих доводів на підтвердження виключних випадків, передбачених частиною третьою статті 394 ЦПК України для поновлення такого строку.

Керуючись статтями 393, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22 січня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 24 червня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. М. Осіян