ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4786/19 Справа № 202/3270/14 Суддя у 1-й інстанції - Слюсар Л.П. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря Синенка Є.А.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк",

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк", Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" про визнання недійсним підвищення розміру процентної ставки за договором, -

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ КБ «Приватбанк» у липні 2011 року звернулося до суду з позовом до ПАТ "Акцент-Банк", ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача виниклу заборгованість за кредитним договором /а.с. 2/.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що відповідно до договору № DNHDRK01221918 від 19.08.2005 р. відповідач ОСОБА_1 отримала кредит 4077,00 грн. зі сплатою за користування ним відсотків у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 17.08.2007 року. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши відповідачу кредитні кошти. Позичальник свої обов`язки системно не виконувала, у зв`язку з чим станом на 01 червня 2011 року утворилася заборгованість. Вимоги до відповідача ОСОБА_1 , що випливають зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ Акцент-Банк договору поруки № 167 від 20.10.2010 року, у зв`язку з чим вони є солідарними відповідачами за пред`явленим до стягнення боргом. Посилаючись на порушення умов кредитного договору, у зв`язку з чим виникла необхідність захисту свого порушеного права позивач звернувся до суду з зазначеними вимогами та враховуючи наведені обставини наполягає на їх задоволені.

ОСОБА_1 подала зустрічну позовну заяву до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», ПАТ «Акцент-Банк» про визнання недійсним підвищення розміру процентної ставки за договором (а.с. 168-17), яка в ході розгляду справи була уточнена (а.с. 185-190) в якій просила визнати незаконним зміну штрафної процентної ставки за Кредитним договором № DNHDRK01221918 від 19.08.2005 року, укладеному між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 ; застосувати позовну давність в один рік до вимог ПАТ КБ « ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині стягнення штрафу і пені; відмовити ПАТ КБ « ПриватБанк» в задоволені позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору в частині стягнення штрафу у розмірі 7241,42 грн. ( 80,62%) і 627,97 грн. ( 6,72%) і пені в розмірі 12546,72 грн.; застосувати позовну давність в три роки до вимог ПАТ КБ « ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині стягнення заборгованості за кредитним договором у зв`язку з закінченням трьохрічного строку позовної давності. Відмовити у позові у в зв`язку із пропуском строку позовної давності.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що з 05.01.2006 року ПАТ КБ «Приватбанк» в односторонньому порядку підвищив штрафну відсоткову ставку по кредиту з 6,72% до 80,62% на місяць. Кредитним договором укладеним між сторонами не передбачено штрафні проценти в розмірі 80,62%. ОСОБА_1 не підписувала додаткову угоду про зміну розміру штрафних відсотків. Зміна умов Кредитного договору в односторонньому порядку призвела до штучного збільшення заборгованості ОСОБА_1 на 7241,42 грн. Підвищуючи розмір процентної ставки Банк порушив діюче законодавство України.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2015 року в задоволені заявлених позовних вимог відмовлено /а.с. 198-202/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ Приватбанк до ПАТ Акцент-Банк, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, оскільки при ухваленні рішення судом першої інстанції не було враховано, що договір діє до 17 серпня 2007 року, отже саме з цієї дати починається перебіг позовної давності в три роки та закінчується 17 серпня 2010 року, однак погашення кредитного договору ОСОБА_1 тривали аж до 20 березня 2009 року, а тому позовна давність спливає 20 березня 2012 року, а позивач звернувся до суду в липні 2011 року, тобто в межах строку позовної давності /а.с. 208-209/.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу відповідачі не скористалися.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19.08.2005 року між Закритим акціонерним товариством комерційний Банк «Приватбанк» (правонаступник Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № DNHDRK01221918 (а.с. 11-12), відповідно до якого відповідач ОСОБА_1 отримала кредит 4077,00 грн. зі сплатою за користування ним відсотків у розмірі 12,00 % річних з кінцевим терміном повернення 17.08.2007 року.

Відповідач, в свою чергу, зобов`язалась здійснювати своєчасне повернення кредиту, сплачувати нараховані відсотки, та виконувати всі свої зобов`язання у повному обсязі у строки, передбачені вищезазначеним договором.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за вищевказаним договором утворилась заборгованість в сумі 24665,97 грн., яка складається з: 2508,86 грн. заборгованість за тілом кредиту; 8829,86 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 9581,15 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи: 500,00 грн. штраф фіксована частина, 1046,00 грн. - штраф ( процентна складова).

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 в суді першої інстанції подала заяву про застосування стоків позовної давності до даних правовідносин /т.1 а.с. 42-43/.

Так відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Суд першої інстанції відмовляючи ПАТ КБ Приватбанк у позові застосував до правовідносин строк позовної давності.

Банк звертаючись з апеляційною скаргою зазначив, що суд першої інстанції при винесенні рішенні не врахував, що платежем здійсненим позичальником 20.03.2009 року строк позовної давності було перервано, проте з даними твердженнями колегія суддів не може погодитись виходячи з наступного.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто, позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Як видно з розрахунку заборгованості наявного в матеріалах справи позичальником було здійснено останній платіж 20 березня 2009 року в розмірі 909,48 грн. (а.с. 161).

Відповідно до п. 1.1. договору погашення заборгованості за цим договором здійснюється в наступному порядку: починаючи з першого місяця, наступного за датою надання кредиту, щомісяця в період сплати, за який приймається період з 25 по 30 число кожного місяця позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 251,36 грн. для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією.

Колегія суддів дослідивши графік погашення кредитної заборгованості та встановивши, що оскільки умовами кредитного договору передбачено виконання грошових зобов`язань у вигляді періодичних щомісячних платежів, то сплата боржником 20 березня 2009 року суми коштів в розмірі 909,48 грн. (а.с. 161) за черговий щомісячний платіж уже після настання строку виконання основного зобов`язання (17 серпня 2007 року) не свідчить про те, що такі дії можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних боржником) частин платежу.

У кредитному договорі і додатку до нього сторони чітко визначили строк виконання основного зобов`язання 19.08.2007 року. Тоді як, банк звернувся до суду з даним позовом лише 13 липня 2011 року, тобто з пропуском встановленого ЦК України строку позовної давності.

Таким чином, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 89 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог (статей 12, 81 ЦПК України), встановивши, що позивач звернувся з пропуском позовної давності з вимогами про стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами прийшов до правильного та обґрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів.

Відповідно до частини третьої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Рішення суду відповідає матеріалам справи, доказам та вимогам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2015 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров