УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2019 року м. Херсон

Суддя Херсонського міського суду Херсонської області Ус О.В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення його позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання, визнання права власності, визнання недійсним договору дарування,-

ВСТАНОВИВ:

19 липня 2019 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій просить встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 в період з 01.01.1992 року по 15.08.2018 року; визнати за ним право власності на 1/4 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати недійсним договорі дарування квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , серія та номер 503 виданий 09.07.2019 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Н.В. Гороховою, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Провадження у справі станом на 22 липня 2019 року не відкрито.

Разом з позовною заявою 19 липня 2019 року ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову, яка мотивована тим, що до суду подано позовну заяву про встановлення факту спільного проживання, визнання права власності, визнання недійсним договору дарування. Відповідачі з метою позбавлення його права власності на майно та права користування ним уклали договір, направлений на відчуження спірного майна. Подальше відчуження спірної квартири значно ускладнить виконання рішення суду та унеможливить користування житлом. Враховуючи вказане, просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії направлені на відчуження квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Розглянувши заяву про забезпечення позову, дослідивши матеріали справи в межах заявленої заяви, суд прийшов до наступного.

Відповідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує, зокрема те, що відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України.

Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до вимог п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Пунктом четвертим постанови передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Розглядаючи надані ОСОБА_1 докази, судом встановлено, що існує спір між сторонами щодо права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В той же час, суд вважає можливим застосувати забезпечення позову у вигляді накладення арешту на 1/4 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду щодо стягнення грошових коштів.

З урахуванням вимог позивача про визнання права власності на 1/4 частину спірної квартири, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви в межах заявлених позовних вимог. Крім того, накладення арешту на майно фактично унеможливлює вчинення будь-яких дій на відчуження квартири.

За приписами ч. 1 ст. 156 ЦПК України за клопотанням учасника справи суд може допустити заміну одного заходу забезпечення позову іншим.

Роз`яснити, що за приписами ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Ухвала в повному обсязі виготовлена та підписана суддею 22 липня 2019 року.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 153, 258, 259, 260, 261, 352, 354, 355, п. 15.5 ч.1 розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення його позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання, визнання права власності, визнання недійсним договору дарування - задовольнити частково.

Накласти арешт на 1/4 частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ).

В задоволенні решти вимог відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Відповідно до вимог ст.153 ЦПК України, подання апеляційної скарги не зупиняє виконання ухвали про забезпечення позову.

Копію ухвали про забезпечення позову направити сторонам по справі, а також державному (приватному) виконавцю - для негайного виконання та вжиття відповідних заходів.

Суд роз`яснює, що у відповідності до ч. 4 ст. 157 ЦПК України, особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Херсонського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СуддяО. В. Ус