Провадження № 22-ц/812/1223/19 Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2019 року м. Миколаїв

справа № 490/2498/19-ц

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Коломієць В.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Лівшенком О.С.,

переглянувши в апеляційному порядку цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до

комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг»

(далі КП «Агенція адміністративних послуг»),

товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (далі - ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп»)

про визнання дій неправомірними та

скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно

за апеляційною скаргою

товариства з обмеженою відповідальністю «ФІРМА «А-ФАКТОР ПЛЮС»

на ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області, ухвалене 10 червня 2019 року суддею Рак Л.М. в приміщенні цього ж суду (повну ухвалу складено цього ж дня),

У С Т А Н О В И В:

В провадженні Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до КП «Агенція адміністративних послуг», ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» про визнання дій неправомірними та скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно.

Позов мотивовано тим, що на забезпечення виконання кредитних зобов`язань за кредитним договором від 27 грудня 2012 року, укладеним позивачем з ПАТ «Дельта Банк», між сторонами укладено іпотечні договори від 4 січня 2012 року та від 27 грудня 2012 року, предметом яких,відповідно, є нежитлові приміщення, загальною площею, 109,8 кв. м. в житловому будинку літ. А-9, розташовані по АДРЕСА_1 та автостоянка з адміністративно-службовою будівлею, загальною площею 379, 50 кв.м. розташована по АДРЕСА_2 .

20 червня 2018 року між Банком та ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» укладено договори купівлі-продажу права вимоги за вищезазначеними іпотечними договорами, на підставі яких останньому перейшло право іпотекодержателя в обсягах та на умовах, визначених іпотечними договорами. На підставі рішення державного реєстратора КП «Агенція адміністративних послуг» Марянчук Н.В. від 14 грудня 2018 року за індексними номерами 44619129 та 44618374 у Державномиу реєстрі прав власності на нерухоме майно зареєстроване право власності на іпотечне майно за ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» згідно договорів купівлі-продажу права вимоги серія та номер 723 та 724 від 20 червня 2018 року.

Посилаючись на незаконне позбавлення його (позивача) права власності на майно, протиправність оскаржуваних рішень та вчинених реєстраційних дій, ОСОБА_1 просив визнати протиправними дії державного реєстратора КП «Агенція адміністративних послуг» щодо прийняття вищезазначених рішень та їх скасувати.

Матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , подані до Центрального районного суду м. Миколаєва, ухвалою цього суду від 26 березня 2019 року направлені за підсудністю до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області.

Проте, до отримання матеріалів позовної заяви цим судом ОСОБА_1 звернувся до Очаківського міськрайонного суду з заявою про забезпечення позову.

Ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 8 квітня 2019 року позов забезпечено, заборонено суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації, вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією права власності відносно майна: -нежитлового приміщення, загальною площею, 109,8 кв. м. в житловому будинку літ. А-9, розташованому по АДРЕСА_1 ; -автостоянки з адміністративно-службовою будівлею, загальною площею 379, 50 кв.м. загальною площею 379, 50 кв.м., розташованої у АДРЕСА_3 вул. Будівельників ( вул. 60 років СРСР), № 7/5.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 30 травня 2019 року ухвалу суду в частині заборон, що стосуються нежитлових приміщень по АДРЕСА_4 , скасовано та ОСОБА_1 відмовлено в забезпеченні позову щодо вказаного приміщення. В іншій частині ухвалу залишено без змін. Таке рішення мотивовано тим, що забезпечувальні заходи стосуються майна, власником якого є ТОВ «ФІРМА «А-ФАКТОР ПЛЮС», яке не залучено до участі у справі.

6 червня 2019 року ОСОБА_1 , діючи через представника, знову подав заяву про забезпечення позову шляхом заборони суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації, вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією права власності відносно нежитлових приміщень по АДРЕСА_4 .

Підставою забезпечення позову заявник зазначав, що відповідач ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» вчинив дії, спрямовані на ускладнення розгляду справи та поновленню його прав, шляхом укладення 26 березня 2019 року договору купівлі-продажу спірного майна з ТОВ «ФІРМА «А-ФАКТОР ПЛЮС». Вжиття забезпечувальних заходів необхідно для запобігання ситуації, в якій титульний власник - ТОВ «ФІРМА «А-ФАКТОР ПЛЮС» також може вчинити дії щодо розпорядження майном.

Ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 червня 2019 року заяву задоволено, до набрання судовим рішенням у цій справі законної сили, суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації, заборонено вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією права власності на зазначене майно.

Ухвала мотивована тим, що між сторонами дійсно виник спір стосовно правомірності здійснення реєстраційних дій щодо спірного майна, а тому невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, а застосування саме такого виду забезпечення позову є співмірним заявленим вимогам та фактично реалізує мету його застосування.

В апеляційній скарзі ТОВ «ФІРМА «А-ФАКТОР ПЛЮС» просило ухвалу скасувати та відмовити у задоволенні заяви. Апелянт посилався на те, що шляхом встановлення заборон на державну реєстрацію будь-яких дій стосовно майна, яке правомірно належить товариству, забезпечено позов у спорі, стороною якого товариство не являється. До участі у справі як відповідача ТОВ«ФІРМА «А-ФАКТОР ПЛЮС» не залучено, а тому забезпечувальні заходи не спроможні забезпечити виконання судового рішення, на чому наголошував апеляційний суд, скасовуючи попередні забезпечувальні заходи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача не погодився з оцінкою апелянта характеру заходів забезпечення позову, вважаючи, що умовою їх застосування є достатньо обґрунтоване припущення, що майно може бути, зокрема, відчуженим, і це призведе до утруднення та навіть неможливості виконання судового рішення. Крім того в заяві про забезпечення позову апелянта зазначено як відповідача.

Інші учасники справи правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

В судове засідання апеляційного суду позивач та представники відповідачів, належним чином повідомлені про час та місце судового засідання (а.с.87-88) не з`явились. Справу розглянуто у присутності представника апелянта.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (частина 2 статті 150 ЦПК)

За змістом частини 3 статті 150 ЦПК заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Положеннями частини 1 статті 150 ЦПК встановлені види забезпечення позову, в тому числі, і заборона вчиняти певні дії; заборона іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (пункт 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має врахувати, наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника) (постанова Верховного Суду України від 25 травня 2016 року).

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову ОСОБА_1 є правовідносини, які виникли внаслідок рішення державного реєстратора КП «Агенція адміністративних послуг» про реєстрацію права власності ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» на майно, яке належало позивачеві та було передано в іпотеку банку.

Вимоги позивача стосуються дій державного реєстратора щодо реєстрації права власності іпотекодержателя. Відповідачами за такими вимогами зазначено КП «Агенція адміністративних послуг» та ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп».

Виконання судового рішення за таким позовом, в разі його задоволення, полягає у внесенні записів щодо скасування рішень державного реєстратора від 14 грудня 2018 року до відповідних реєстрів.

Згодом позивач встановив, що відповідач - ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», після пред`явлення позову, а саме 26 квітня 2019 року, уклав договір купівлі-продажу спірного майна з ТОВ «ФІРМА «А-ФАКТОР ПЛЮС», яке набуло на нього право власності.

Проте, посилаючись на набуття прав на спірне майно іншою особою та наявність у цієї особи можливості розпорядитись ним, позивач додаткових позовних вимог, в тому числі і до нового власника, не заявляв, питань про залучення ТОВ «ФІРМА «А-ФАКТОР ПЛЮС» до участі у справі як відповідача не порушував.

При цьому обмеження, які випливають з запропонованого позивачем способу забезпечення позову, стосуються саме прав цієї особи - ТОВ «ФІРМА «А-ФАКТОР ПЛЮС», а на права відповідача - ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» не впливають.

За правилами статті 152 ЦПК заява про забезпечення позову може бути пред`явлена і до подання позовної заяви (зокрема, по подання позову до ТОВ «ФІРМА «А-ФАКТОР ПЛЮС»), але у цьому разі позов має бути подано не пізніше 10 днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Але відомостей про пред`явлення позовних вимог до ТОВ «ФІРМА «А-ФАКТОР ПЛЮС» матеріали справи не містять.

Крім того, зі змісту заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову вбачається, що необхідність вжиття цих заходів позивач пов`язує не з можливістю виконання рішення за його первісним позовом (визнання протиправними дії та скасування рішення державного реєстратора), а зі створенням нових перешкод в подальшому захисті своїх прав та їх поновленні.

Отже, апеляційний суд, не заперечуючи доцільності вирішення питань щодо забезпечення прав позивача, вважає, що встановлення обмежень прав власника - ТОВ «ФІРМА «А-ФАКТОР ПЛЮС», враховуючи спосіб захисту, обраний позивачем, без залучення цієї особи до участі у справі, є передчасним.

Такий висновок узгоджується з загальним принципом Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (стаття 1 Першого протоколу), яким втручання в право власності обмежується умовами та порядком, передбаченим законом і загальними принципами міжнародного права.

Доводи представника позивача про те, що ТОВ «ФІРМА «А-ФАКТОР ПЛЮС» зазначена ним у заяві про забезпечення позову, не мають правового значення, оскільки у відкритому провадженні особа залучається до участі у справі ухвалою суду.

Оскільки суд першої інстанції не звернув належної уваги як на положення статей 149-152 ЦПК, так і на висновки суду апеляційної інстанції, викладені в постанові від 30 травня 2019 року, ухвала від 10 червня 2019 року підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 від 6 червня 2019 року.

Керуючись статтями 374, 376, 382, ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ФІРМА «А-ФАКТОР ПЛЮС» задовольнити частково.

Ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 червня 2019 року скасувати та постановити нове рішення.

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом заборони суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації, вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацію права власності відносно майна - нежитлових приміщень, загальною площею, 109, 8 кв. м. в житловому будинку літ. А-9, розташованих за адресою: АДРЕСА_4 (реєстраційний номер 101) - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: В.В.Коломієць

Н.О.Шаманська

---------------------------------

Повну постанову складено 19 липня 2019 року.