Постанова

Іменем України

17 липня 2019 року

м. Київ

справа № 296/1193/12-ц

провадження № 61-4520св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Житомирської області

від 13 квітня 2016 року у складі колегії суддів: Трояновської Г. С., Миніч Т. І., Павицької Т. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2011 року публічне акціонерне товариство «Сведбанк» (далі -

ПАТ «Сведбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 21 березня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (далі - ВАТ «Сведбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 45 000 доларів США зі сплатою 11,9 % річних з кінцевим строком повернення до 20 березня 2018 року. На забезпечення виконання зобов`язань за цим договором 21 березня 2008 року між банком та ОСОБА_2 , а також між банком та ОСОБА_3 було укладено окремі договори поруки. Оскільки позичальник та поручителі зобов`язання за цими договорами не виконували, на вимоги банку не реагували, утворилась заборгованість у розмірі 44 405 доларів 78 центів США, що еквівалентно 354 167 грн 18 коп.

Посилаючись на викладене, ПАТ «Сведбанк» банк просив стягнути на його користь з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором

від 21 березня 2008 року у розмірі 44 405 доларів 78 центів США, що еквівалентно 354 167 грн 18 коп. та пеню у розмірі 15 490 грн 88 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 05 травня

2015 року позов ПАТ «Сведбанк» задоволено. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованість за кредитним договором

від 21 березня 2008 року у розмірі 44 405 доларів 78 центів США, що еквівалентно 354 167 грн 18 коп. та пеню у розмірі 15 490 грн 88 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 не виконує взяті на себе зобов`язання по кредитному договору та не сплачує кредит та відсотки по ньому. Також, у виконання договору поруки відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не виконують у добровільному порядку взяті на себе за договором поруки зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_4 . Суд дійшов висновку, що заборгованість за кредитом у розмірі 44 405 доларів 78 центів США, що еквівалентно 354 167 грн 18 коп. підлягає стягненню на користь

ПАТ «Сведбанк» у солідарному порядку із позичальника та двох поручителів.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

У апеляційному порядку справа розглядалась неодноразово.

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 03 вересня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованості за кредитним договором скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») заборгованість за кредитним договором

від 21 березня 2008 року у розмірі 44 405 доларів 78 центів США, що еквівалентно 976 483 грн 10 коп. та пеню у розмірі 15 490 грн 88 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 лютого 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Житомирської області від 03 вересня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Останнім рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 13 квітня 2016 року апеляційну скаргу ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено. Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 05 травня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено. Стягнуто на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та солідарно з

ОСОБА_1 і ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором від 21 березня 2008 року: 40 500 доларів США заборгованості за кредитом; 3 905 доларів 78 центів США заборгованості за відсотками, а всього заборгованість за кредитним договором у розмірі 44 405 доларів

78 центів США, що еквівалентно 1 134 567 грн 68 коп., а також 15 490 грн

88 коп. пені. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що висновок суду першої інстанції про стягнення заборгованості за кредитним договором на користь ПАТ «Сведбанк» є помилковим, оскільки судом не враховано обставин правонаступництва позивача ПАТ «Сведбанк» - ТОВ «Кредитні ініціативи».

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзі, поданій у травні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 червня 2016 року відкрито касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою ОСОБА_2 .

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 жовтня 2016 року відкрито касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

У червні 2019 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 03 липня 2019 року справу за позовом

ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

Касаційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що судом апеляційної інстанції не встановлювався та не досліджувався факт повідомлення боржника про відступлення права вимоги іншій особі. У матеріалах справи відсутні належні докази про те, що боржника було повідомлено про відступлення права вимоги та того, що він отримав таке повідомлення. Для можливості стягнення іноземної валюти з боржників за кредитами, вираженими в іноземній валюті, ТОВ «Кредитні ініціативи» необхідно було отримати генеральну ліцензію Національного банку України. Крім того, не існує пакету документів про відступлення права вимоги за кредитними договорами від ПАТ «Сведбанк» до ТОВ «Кредитні ініціативи», оскільки

ПАТ «Сведбанк» відступив своє право вимоги ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс». Представник ТОВ «Кредитні ініціативи» не уповноважений діяти від ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», яка не залучена стороною до участі у справі.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно не застосував норми матеріального права, зокрема статтю 1078 ЦК України. Суд не застосував при розгляді справи преюдиційний факт, чим порушив приписи статті 61 ЦПК України 2004 року, оскільки у справі за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до

ОСОБА_1 № 296/3815/13-ц встановлено обставину відсутності у ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги до останнього. Виходячи з того, що договір факторингу не містить умови про розмір фінансового активу, а також умови взаєморозрахунків, то такий договір відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у постанові № 9 від 06 листопада

2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочину недійсним», повинен бути визнаний неукладеним. Крім того, всупереч статті 214 ЦПК України 2004 року судом не враховано, що у матеріалах справи відсутній акт прийому-передачі документації між

ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» та витягу з реєстру заборгованостей боржників між ПАТ «Сведбанк» та

ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», що є невід`ємною частиною договору факторингу.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У серпні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення ТОВ «Кредитні ініціативи» на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому воно просило залишити касаційну скаргу без задоволення, рішення апеляційного суду залишити без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 21 серпня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав останньому грошові кошти у вигляді кредитної лінії, що не поновлюється, у розмірі

45 000 доларів США на строк до 20 березня 2018 року зі сплатою 11,9 % річних за весь строк фактичного користування кредитом (а. с. 20-22, т. 1).

На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 21 березня 2008 року між банком та ОСОБА_2 , а також між банком та ОСОБА_3 було укладено окремі договори поруки, відповідно до яких вони виступили поручителями ОСОБА_1 та прийняли на себе в повному обсязі всі зобов`язання позичальника за кредитним договором від 21 березня 2008 року. Згідно умов договору поруки поручитель відповідає за виконання зобов`язань позичальником за кредитним договором в тому ж розмірі, що і позичальник (а. с. 17-18, т. 1).

21 березня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є

ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, за яким останній передав в іпотеку банку належну йому квартиру

АДРЕСА_1 (а. с. 19-20, т. 1).

Позичальник та поручителі зобов`язання за укладеними договорами не виконували, на вимоги банку не реагували, внаслідок чого станом

на 21 жовтня 2011 року утворилась заборгованість у розмірі 44 405 доларів 78 центів США, що еквівалентно 354 167грн 18 коп. за курсом Національного банку України на момент проведення розрахунку та 15 490 грн 88 коп. пені. Заборгованість за кредитом складалася з наступних сум: 40 500 доларів США - заборгованість за кредитом (тіло) та 3 905 доларів 78 центів США - заборгованість за відсотками (а. с. 8, т. 1).

21 вересня 2011 року ПАТ «Сведбанк» направив на адресу позичальника та поручителів повідомлення про зміну умов кредитного договору, де, посилаючись на порушення позичальником взятих на себе зобов`язань, вимагав дострокового погашення кредиту у повному обсязі на

10-й календарний день з 21 вересня 2011 року (а. с. 15-16, т. 1).

Відповідно до статуту публічного акціонерного товариства «Омега Банк» (далі - ПАТ «Омега Банк»), зареєстрованого 28 травня 2013 року

ПАТ «Сведбанк» змінив свою назву на ПАТ «Омега Банк» згідно рішення загальних зборів акціонерів від 29 квітня 2013 року, яке виступає правонаступником по всіх правах та зобов`язаннях ПАТ «Сведбанк»

(а. с. 161-165, т. 1).

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладено договір факторингу № 15. Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 зазначеного договору банк відступив фактору свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами (а. с. 62-68, т. 1).

28 листопада 2012 року ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» здійснило розрахунок з ПАТ «Сведбанк» у повному обсязі та в порядку, встановленому пунктом 3.5. вказаного договору факторингу (а. с. 160, т. 1).

28 листопада 2012 року між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, за яким

ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами. Разом з правами вимоги до фактора переходять всі пов`язані з ним права, зокрема, права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених відповідачем процентів, комісії, штрафних санкцій та інших обов`язкових платежів (а. с. 57-61, т. 1).

28 листопада 2012 року ТОВ «Кредитні ініціативи» здійснило розрахунок з ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» у повному обсязі та в порядку, встановленому умовами договору (а. с. 166, т. 1).

Реєстром заборгованостей боржників № 1-Б підтверджується, що від

ПАТ «Сведбанк» перейшло до ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» право вимоги за кредитним договором від 21 березня 2008 року боржника ОСОБА_5 , номер в реєстрі 1546, а згідно наступного реєстру заборгованості боржників підтверджується, що від ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до ТОВ «Кредитні ініціативи» перейшло право вимоги за зазначеним кредитним договором боржника

ОСОБА_5 , номер в реєстрі 770 (а. с. 167-169, 170-172, т. 1).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність (частина перша статті 554 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 554 ЦК України особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи», суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, виконавши вимоги частини четвертої статті 338 ЦПК України 2004 року про те, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи, і врахувавши висновки ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 лютого 2016 року, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 212 ЦПК України 2004 року), дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_1 не виконує взяті на себе зобов`язання за указаним кредитним договором та не сплачує кредит та відсотки за договором. Також відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не виконують у добровільному порядку взяті на себе за указаним договором поруки зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_4 , тому заборгованість підлягає стягненню у солідарному порядку з відповідачів на користь ТОВ «Кредитні ініціативи», оскільки відповідно до частини першої статті 11 ЦК України воно набуло прав та обов`язків перед боржником, які встановлені умовами договору про надання кредиту, та є процесуальним правонаступником ПАТ «Сведбанк».

Доводи касаційної скарги ОСОБА_2 про те, що для можливості стягнення іноземної валюти з боржників за кредитами, вираженими в іноземній валюті, ТОВ «Кредитні ініціативи» необхідно було отримати генеральну ліцензію Національного банку України є необґрунтованими, оскільки така ліцензія від 07 грудня 2007 року із відповідними дозволами була наявна у ВАТ «Сведбанк», що надавало право банку надавати кредити в іноземній валюті.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що договір факторингу повинен бути визнаний неукладеним є необґрунтованими, оскільки вказаний договір не оспорений у судовому порядку та не визнаний недійсним.

Інші доводи касаційних скарг зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції, і на законність судового рішення суду апеляційної інстанцій не впливають.

Отже, рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Житомирської області від 13 квітня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович