КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 360/211/18 Головуючий у 1-й інстанції суддя: Унятицький Д.Є.

23 липня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

судді-доповідача - Саліхова В.В.

суддів: Вербової І.М., Соколової В.В.

секретаря судового засідання: Дячук І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Бородянського районного суду Київської області від 23 квітня 2019 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути із спадкоємця померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , а саме ОСОБА_1 суму боргу за договором про відкриття фізичній особі карткового рахунку та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною платіжною схемою №638 від 01.10.2008 в розмірі 22 909,05 грн., в межах вартості майна, одержаного у спадщину, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині, витрати по оплаті судового збору в розмірі 1 762 грн. та в розмірі 800 грн.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 23 квітня 2019 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Державний ощадний банк України» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своїх доводів вказує, що кредит не погашено позичальником, а тому майнові вимоги Банку відповідно до ст. 1282 ЦК України мають бути задоволенні спадкоємцем повністю за рахунок спадкового майна, але в межах вартості майна, одержаного ним у спадщину. Зазначив, що ОСОБА_1 подана заява про прийняття спадщини, однак від отримання свідоцтва про право на спадщину відмовилась, що не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідач відзив у встановлений строк не подала.

Учасники справи в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленими про час та місце слухання справи.

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/10154/2019
Представник АТ «Державний ощадний банк України» подав заяву, в якій просив розглядати справу без участі представника позивача, апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі.

У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 № 3236/03, § 41«Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

На підставі викладеного, та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що остання не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів щодо вартості майна, одержаного відповідачкою у спадщину, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів, враховуючи наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що 01 жовтня 2008 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 укладено договір про відкриття фізичній особі карткового рахунку та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою, що підтверджується його копією (а. с. 5-13).

За вказаним договором заборгованість ОСОБА_2 становить 22 909,05 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а. с. 32-33).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, після смерті якого спадщину прийняла ОСОБА_1 відповідно до копії спадкової справи (а. с. 22-30, 155-180).

Позивач зазначив, що відповідач являється спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 , у якого на момент смерті існувала заборгованість за кредитним договором, а тому зазначений борг підлягає стягненню з неї.

Враховуючи вищевикладене Банк звернувся із відповідним позовом до суду.

За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що позичальник, який добровільно погодився на умови кредитного договору, повинен був належно їх виконувати.

Матеріали справи свідчать, що 01 жовтня 2008 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 укладено договір про відкриття фізичній особі карткового рахунку та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою, що підтверджується його копією (а. с. 5-13). За вказаним договором заборгованість ОСОБА_2 становить 22 909,05 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а. с. 32-33).

Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України «Оформлення права на спадщину»).

Відповідно до частини першої статі 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник - ОСОБА_2 помер, після смерті якого спадщину прийняла ОСОБА_1 відповідно до копії спадкової справи (а. с. 22-30, 155-180).

Статтею 1281 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від дня настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Пунктом 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», передбачено, що при вирішенні спорів щодо виконання зобов`язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати, що з урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємці боржника за кредитним зобов`язанням зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину, у випадку пред`явлення у передбачений законом строк кредитором вимог до спадкоємців, що прийняли спадщину.

Враховуючи вищевикладене та те, що при розгляді справи в суді першої інстанції не встановлено вартості майна, одержаного відповідачкою у спадщину, колегія суддів вважає висновки суду щодо відмови в позові правильними.

Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, ПАТ «Державний ощадний банк України» ні при розгляді справи в суді першої, ні апеляційної інстанцій не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вартості майна, одержаного ОСОБА_1 у спадщину.

Спадкоємець несе цивільно-правову відповідальність за боргові зобов`язання спадкодавця в межах вартості спадкового майна Проте законодавством не визначено строк для отримання свідоцтва про право на спадщину, при цьому право власності на спадкове майно виникає з часу відкриття спадщини. А отже сама по собі відсутність свідоцтва про право на спадщину не є підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора.

Колегія суддів висновки позивача про те, що відмова ОСОБА_1 від отримання свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину вважає правильними, однак дана обставина не є підставою для відмови від задоволення позовних вимог.

Судом першої інстанції відмовлено у задоволенні позову з інших правових підстав, а саме не встановлення вартості майна, одержаного відповідачкою у спадщину, а тому доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що у вищезгаданому випадку позивач може в інший спосіб, яким передбачений чинним законодавством задовольнити свої вимоги

Отже, доводи апелянта є недоведеними та такими, що не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в апеляційній інстанції.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно зробив висновки про відмову у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374-375, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» залишити без задоволення.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 23 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 24.07.2019.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: І.М. Вербова

В.В. Соколова