Постанова

Іменем України

24 липня 2019 року

м. Київ

справа № 523/1907/17

провадження № 61-17657св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 09 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 13 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Кононенко Н. О., Гайворонського С. П., Сегеди С. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту батьківства, заінтересована особа - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції.

Заява мотивована тим, що з липня 2001 року він перебував у фактичних шлюбних відносинах із ОСОБА_2 . За час спільного проживання без реєстрації шлюбу у них з ОСОБА_2 народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначає, що у період часу з 12 липня 2002 року по 06 липня 2009 року він відбував покарання в установах Державної кримінально-виконавчої служби України, у зв`язку з чим батьком дитини зі слів матері був записаний ОСОБА_4 на підставі частини другої статті 55 Кодексу про шлюб та сім'ю України.

Вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла.

Після звільнення з виправної колонії, через скрутне матеріальне становище та відсутність власного житла заявник не міг належним чином реалізувати своє право на батьківство та утримувати ОСОБА_3 , тому дитина спочатку проживала у бабусі, а потім - у спеціалізованому закладі на повному державному забезпеченні.

В подальшому матеріальне становище ОСОБА_1 покращилось, він має стабільний дохід та може забезпечувати дитину.

Посилався на те, що визнання вказаного юридичного факту йому необхідно з метою захисту прав та інтересів дитини та для забезпечення виховання сина у сім'ї.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд встановити, що він є батьком ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 від матері ОСОБА_2 ; внести зміни до актового запису від 23 вересня 2002 року № 603 про народження ОСОБА_3 , складеного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, а саме змінити прізвище дитини з « ОСОБА_5 » на « ІНФОРМАЦІЯ_4 » та змінити відомості про батька дитини з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_1 », про що видати нове свідоцтво про народження.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 09 лютого 2017 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 не є особою, яка має право на звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства.

Суд дійшов висновку, що заявнику необхідно звернутися до суду з позовом про визнання батьківства до спадкоємців ОСОБА_2 або органу місцевого самоврядування, оскільки з заяви про встановлення факту батьківства вбачається спір про право.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 13 квітня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 залишено без задоволення, а ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 09 лютого 2017 року - без змін.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для відкриття провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства, оскільки у даному випадку заявник має право звернутися до суду із позовом про визнання батьківства відповідно до частини третьої статті 128 Сімейного кодексу України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Нано Д . М. , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу до суду першої інстанції на новий розгляд.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій належним чином не з`ясували суті його заяви, оскільки у даному випадку підлягають застосуванню положення статті 53 Кодексу про шлюб та сім'ю України, якими передбачено, що у разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття.

Також ОСОБА_1 вказує, що суди попередніх інстанцій дійшли передчасного висновку про наявність спору про право, оскільки не зазначено між ким виник спір про право, тому заява повинна розглядатися в порядку окремого провадження.

Відзив (заперечення) на касаційну скаргу заінтересована особа до суду не подала.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 червня 2019 року справу передано судді-доповідачу Лідовцю Р. А.

Ухвалою Верховного Суду від 11 липня 2019 року справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства, заінтересована особа - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції призначено до розгляду.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають.

Відповідно до статті 130 Сімейного кодексу України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду.

Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 128 СК України передбачено, що позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Отже, особа, яка вважає себе батьком дитини, належить до кола осіб, які можуть подати заяву про встановлення факту батьківства.

Відмовляючи у відкритті провадження суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшли помилкового висновку про те, що заявник не є особою, яка має право на звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства.

Відповідно до частини першої статті 234 ЦПК України 2004 року окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 частини другої статті 234 ЦПК України 2004 року визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 256 ЦПК України 2004 року, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо, згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Отже, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

У статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Відмовляючи у відкритті провадження суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, на наведене уваги не звернули та дійшли до передчасних висновків про необхідність розгляду заяви ОСОБА_1 у порядку позовного провадження, оскільки судами не було зазначено, між ким виник спір про право. Зазначене унеможливлює розгляд справи за правилами позовного провадження через відсутність відповідачів.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із частиною четвертою статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанції, з передачею справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Керуючись статтями 400, 402, 406, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 09 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 13 квітня 2017 року скасувати, питання про відкриття провадження передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. А. Воробйова Б. І. Гулько Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк