Номер провадження: 22-ц/813/4951/19
Номер справи місцевого суду: 523/9771/18
Головуючий у першій інстанції Бабаков В. П.
Доповідач Черевко П. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Дрішлюка А.І., Драгомерецького М.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м.Одеса цивільну справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни на заочне рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 29 січня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що 29.05.2013р. між ПАТ КБ «Приватбанк» (змінив назву на АТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №б/н. Згідно з цим кредитним договором відповідачу було надано кредит у розмірі 4200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Станом на 31.05.2018 р. відповідач не виконує умови погашення кредиту і заборгованість складає 101173,63 грн., з якої 4189,99 грн. - заборгованість за кредитом; 87291,01 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4398,65 грн. - заборгованість за пенею; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 4793,98 грн. - штраф (процентна складова).

Заочним рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 29.01.2019 року позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовільно частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» тіло кредиту за договором № б/н від 29.05.2013р. в сумі 4189,99 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 1762,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати заочне рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 29.01.2019 року в частині відмови в задоволенні позовної заяви і ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовну заяву в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.п.3, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» у відповідній частині, суд помилково дійшов зазначеного висновку, посилаючись на наступне.

Відповідно до укладеного договору № б/н від 29.05.2013 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 4200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості кредиту, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором Відповідач станом на

31.05.2018 р. має заборгованість - 101173,63 грн., яка складається з наступного: 4189,99 грн. - заборгованість за кредитом; 87291,01 грн. - заборгованість по процентам за користування

кредитом; 4398,65 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до

пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована

частина); 4793,98 грн. - штраф (процентна складова). (Розрахунок заборгованості міститься у

матеріалах справи).

В підтвердження позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» надано належні та допустимі докази в розумінні ст.ст.77, 78 ІІПК України, а саме: кредитний договір підписаний особисто Відповідачем; розрахунок заборгованості станом на 31.05.2018 р., відповідно до якого в період часу з 22.12.2013 р. по 27.08.2014 р. Відповідач здійснював сплату за користування кредитом.

Проте, суд першої інстанції не прийняв до уваги надані представником АТ КБ «ПриватБанк» письмові докази, не

надав їм оцінку в порядку ст.89 ЦПК України, при цьому в оскаржуваному рішенні зазначив, що між сторонами не погоджені умови договору, оскільки тарифи, довідка про умови кредитування та Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису

Відповідача, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню частково: стягнуто

заборгованість по тілу кредиту в повному обсязі, частину заборгованості пені, в решті

позовних вимог відмовлено.

Згідно з ч.1 ст.207 ЦК України договір вважається вчиненою у письмовій формі, якщо

його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими

обмінялися сторони. Тобто, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в

декількох документах в заяві Позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах

користування платіжною карткою та Тарифах. Таким чином, між Банком та Позичальником

укладається договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору таким чином законодавству України не суперечить. Між сторонами були здійснені всі

необхідні дії, і є необхідними придбання, припинення або зміна цивільних прав та обов`язків, що за змістом ч.1 ст.202 Цивільного кодексу України вказує на вчинення двостороннього

кредитного договору, складовими якого виступають Заяви, Умови, Правила та Тарифи, з

якими Позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис в Заяві.

Згідно із визначенням, яке міститься в ст.633 ЦК України, договори, які укладаються

Банком з фізичними особами є публічними. Також частинами 2 та 3 ст.633 ЦК України

передбачено, що умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх

споживачів.

Відповідно до ч.1 ст.634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. На підставі ч.1 ст.634 ЦК України, підписавши заяву, фізична особа, приєднується до запропонованих банком Умов та правил надання банківських послуг, що підтверджується його особистим підписом.

Тобто, з моменту підписання фізичною особою заяви, між Банком та клієнтом був укладений

кредитний договір в порядку ч.1 ст.634 ЦК шляхом приєднання клієнта до запропонованого

Банком договору (умов кредитування).

Згідно з ч.1 ст.638 та ч.1 ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідач визнала факт користування кредитним лімітом.

При розгляді справи суд апеляційної інстанції враховував, що згідно з випискою про рух коштів Відповідач активно користувався кредитним лімітом, а главою 71 ЦК України не передбачено надання безоплатного кредиту фінансовою установою - Банком, тому перевіряючи законність та обґрунтованість позовних вимог всупереч вимогам статей 263 - 264 ЦПК України не навів мотивів, з яких не перевірив інформацію, що міститься у розрахунку про заборгованість.

Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної катки Відповідача - баланс станом на дату укладання кредитного договору (надана сума кредиту), всі операції за кредитною карткою (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної з коштами операції).

Банківська виписка має статус первинного документа, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мінюсту від 12.04.12 р. № 578/5 (далі - Перелік №578/5), згідно з яким до первинних документів, які фіксують факт виконання держоперації та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах, віднесені:

касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і

касових чекових книжок.

У постанові НБУ №705, зокрема, вказано: «Документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань», «Виписка про рух коштів за рахунком може надаватися власникові рахунку в банку, надсилатися поштою, електронною поштою, у вигляді текстового повідомлення на мобільний телефон, через банкомат тощо». Таким чином, Банком надані суду саме первісні бухгалтерські документи про видачу та сплату коштів за Кредитним договором. Надана виписка по картковому рахунку та

розрахунок заборгованості, є належними та допустимими доказами по справі.

Отже, є доведеним факт укладання між Позивачем та Відповідачем договору, який складається не лише з заяви позичальника, а й також з Умов та правил надання

банківських послуг та Тарифів.

Згідно зі ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник

зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними

особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється

договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк

самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.

Згідно зі ст.48 Закону надання безпроцентних кредитів забороняється, за винятком

передбачених законом випадків.

Виходячи з даної норми закону, кредитний договір є двостороннім та оплатним, де

оплатою за користування кредиту є сплата відсотків.

Проаналізувавши вищенаведені положення законодавства, судом встановлено, що сторони погодили усі істотні умови кредитного договору, а тому суд не мав правових

підстав відмовити в задоволенні позовної вимоги про стягнення заборгованості по

процентам за користування кредитом в повному обсязі.

У відповідності до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Положення ст.204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця

презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що

породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов`язки, доки ця презумпція не буде

спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Вказана правова позиція викладена в постанові ВСУ від 10.06.2015р. у справі № 6-449цс15.

Статтею 629 ЦПК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання

сторонами.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом

мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись

іншими засобами доказування.

Колегія суддів вважає, що відповідач не оскаржував кредитний договір, погодився з ним, що підтверджується його особистим підписом в договорі та сплатою за користування кредитом в період часу з 22.12.2013р. по 27.08.2014р. (даний факт підтверджується наданим Позивачем розрахунком заборгованості, який не спростовано Відповідачем).

Підписуючи кредитний договір, ОСОБА_1 тим самим, погодилась, з ціллю його використання, встановленими умовами кредитного договору.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України).

Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374, п.п.3, 4 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що районним судом викладені обставини з`ясовано неповно, висновок суду не відповідає встановленим обставинам, неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставами для скасування судового рішення.

У зв`язку з ухваленням рішення за відсутності учасників справи, відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, є дата складення повного судового рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни - задовольнити.

Заочне рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 29 січня 2019 року - скасувати.

Постановити нове рішення, яким позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з відповідача - ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1Д)

1.Заборгованість у розмірі 101173,63 грн. за кредитним договором № б/н від 29.05.2013 року , яка складається з наступного.

4189,99 грн. - заборгованість за кредитом;

87291,01 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

4398,65 грн. - заборгованість за пенею та комісією;

а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг:

500,00 грн. - штраф (фіксована частина).

4793,98грн. - штраф (процентна складова).

2. Судові витрати у розмірі 1762,00 грн. та 2643,00 грн. за подання апеляційної скарги.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 22 липня 2019 року.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький