П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2019 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 264/5979/17

Номер провадження 22-ц/804/1842/19

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Кочегарової Л.М., Гаврилової Г.Л.,Ткаченко Т.Б.,

секретар судового засідання Єфремова О.В.

сторони :

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Конишева Аркадія Геннадійовича на заочне рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 грудня 2017 року, у складі судді Кузнецова Д.В.,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (назву змінено на акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 16 листопада 2010 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак, у порушення умов договору відповідач не надала своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, у зв`язку із чим, станом на 31 жовтня 2017 року, виникла заборгованість у сумі 55 943,10 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 7593,69 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 45 209,26 грн., а також штрафів: фіксованої частини - 500 грн. та процентної складової - 2640,15 грн. Банк просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 55943,10 грн. та судовий збір у розмірі 1600 грн.

Заочним рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 грудня 2017 року позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за договором б/н від 16 листопада 2010 року в сумі 52 802,95 грн. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - Конишев А.Г. просить скасувати рішення суду, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що суд не взяв до уваги, що відповідач при отриманні кредиту підписала лише анкету-заяву, яка знаходиться у нечитабельному вигляді та умови якої не передбачали нарахування відсотків в розмірі 36% на суму заборгованості; інші документи, у тому числі умови надання банківських послуг відповідач не підписувала та не була з ними ознайомлена; кредитний договір, згідно якого банк має право нараховувати проценти у розмірі 36% річних, не містять підпису відповідача; розмір відсотків, який стягнув суд, станом на 31 жовтня 2017 року, нарахований невірно, оскільки позивач не мав права нараховувати відсотки по кредиту після закінчення строку дії договору, тобто після липня 2016 року.

Відзив на апеляційну скаргу, в порядку визначеному ст.360 ЦПК України, не подано.

Рішення суду в частині відмови АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у позові про стягнення штрафів позивачем не оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_1 - адвоката Конишева А.Г., який підтримав скаргу, заперечення проти скарги представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Шишелової Н.Є., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 16 листопада 2010 року на підставі укладеного договору б/н ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, складають договір про надання банківських послуг.

ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, на вимоги про погашення заборгованості не реагувала, внаслідок чого, станом на 31 жовтня 2017 року, виникла заборгованість у сумі 55 943,10 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 7593,69 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 45209,26 грн., а також штрафів: фіксованої частини - 500 грн. та процентної складової - 2640,15 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач порушила умови договору по поверненню кредитних коштів та оплаті процентів за їх користування, а тому, заборгованість підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь банку в сумі 52802,95 грн.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції, в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом в сумі 7593,69 грн., є законним та обґрунтованим.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Зі справи вбачається, що позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» основані на заяві-анкеті ОСОБА_1 , підписаної власноруч, про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі, що суд не взяв до уваги, що відповідач при отриманні кредиту підписала лише анкету-заяву, яка знаходиться у нечитабельному вигляді, кредитний договір, згідно якого банк має право нараховувати проценти у розмірі 36% та інші документи, у тому числі умови надання банківських послуг, відповідач не підписувала, не була з ними ознайомлена, а також з встановленим розміром процентної ставки за користування кредитними коштами - 36%, колегія вважає неспроможними.

Зокрема, з анкети-заяви вбачається, що відповідач погодилася з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг , а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомилася і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua і вона зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua.

До позовної заяви позивачем надано умови банку, зміст яких свідчить про те, що з фінансовими умовами надання кредитки «Універсальна 30 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за користування кредитними коштами ОСОБА_1 ознайомлена. Вказані умови підписані ОСОБА_1 та містять відомості про те, що за користування кредитними коштами оплачуються проценти за базовою ставкою 3% на місяць, тобто 36% - на рік.

Оскільки кредитний договір укладено у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, доводи відповідача про те, що у матеріалах справи відсутні докази надання відповідачці кредиту саме у сумі 8000 грн. до уваги не приймаються.

З представленого позивачем розрахунку заборгованості, з урахуванням внесених відповідачем платежів за користування кредитними коштами, вбачається, що ОСОБА_1 активно користувалася кредитним коштами, систематично з моменту укладення договору до 08 жовтня 2015 року проводила погашення кредиту та оплату процентів в розмірі від 100 до 1824,55 грн.

При цьому, в суді апеляційної інстанції Конишев А.Г. пояснював, що зі слів ОСОБА_1 йому відомо, що вона дійсно користувалася послугами АТ КБ «ПРИВАТБАНК», отримавши кредитну картку, але вона не пам`ятає, щоб їй надавалися кошти в розмірі 8000 грн. Проте певний час вона користувалася кредитними коштами та виконувала зобов`язання по погашенню кредиту та оплаті процентів.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст.ст. 76-78 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів і показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Оскільки відповідач не надала будь-яких доказів на спростування доводів позивача, покладених в основу позову, про укладення договору на суму 8000 грн., колегія вважає, що рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 7593,69 грн., є законним та обґрунтованим.

Отже, колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено, що між сторонами у справі виникли кредитні правовідносини, відповідач факт підписання ним заяви-анкети на отримання кредиту не заперечував, отримання ним платіжної картки із кредитним лімітом у розмірі 8000 грн., користування кредитом та часткове виконання договірних зобов`язань зі сплати кредиту та погашення відсотків підтверджується матеріалами справи.

Висновки колегії суддів про законність судового рішення та про безпідставність доводів апеляційної скарги в цій частині ґрунтуються на позиції Верховного Суду, викладеній постанові від 17 квітня 2019 року справа №335/5731/16-ц провадження № 61-28562св18.

Правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17 провадження № 14-131цс19) відносно відсутності підпису боржника на Умовах і Правилах надання банківських послуг, на яку посилався представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду, до уваги не приймається, оскільки детальний аналіз вказаної постанови свідчить, що обставини справи, на підставі яких зроблені висновки 03 липня 2019 року, не є тотожними обставинам та доказам, які досліджує апеляційний суд у даній справі.

Разом з тим, перевіряючи судове рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за процентами, колегія суддів, з урахуванням доводів апеляційної скарги відповідача, думки представника позивача в суді апеляційної інстанції, вважає необхідним змінити рішення суду в цій частині.

Відповідно до вимог ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 та ч.1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказана правова позиція викладена у пунктах 91-93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц по якій зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Як вбачається з апеляційної скарги, адвокат Конишев А.Г. посилався на те, що банк безпідставно нарахував боржнику заборгованість по процентам за межами строку дії кредитної картки, строк якої визначений банком - до липня 2016 року.

З урахуванням наведених норм матеріального права, представлених доказів, а саме, розрахунку заборгованості за кредитним договором, довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про строк дії кредитної картки, отриманої ОСОБА_1 , колегія суддів погоджується з вказаними запереченнями на судове рішення та вважає, що визначення заборгованості по процентам повинно бути обмежено 31 липня 2016 року (а.с.4-6.112).

Оскільки строк дії кредитного договору, який укладений з відповідачем ОСОБА_1 відповідає строку дії карти, тобто сплинув в останній день липня 2016 року - 31 липня, то з 01 серпня 2016 року право позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Суд першої інстанції, стягуючи суму заборгованості за нарахованими відсотками станом на 31 жовтня 2017 року, не врахував зазначені вимоги закону та правову позицію Великої Палати Верховного Суду, таким чином допустив порушення норм матеріального права.

Висновок колегії суддів щодо відсутності у кредитодавця права нараховувати передбачені договором проценти за кредитом після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України апеляційний суд дійшов з урахуванням позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

Погоджується колегія суддів і з доводами апеляційної скарги про те, що збільшення розміру процентів за користування кредитними коштами до 43,20% з 01 квітня 2015 року не відповідає вимогам закону та умовам договору, а тому, є підстави для зміни розміру заборгованості по процентам.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 628 ЦК Українизміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторони і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не надав будь-яких доказів того, що рішення про збільшення процентної ставки було доведено до відома відповідача і вона погодилася зі збільшенням процентної ставки за користування кредитними коштами.

Додаткових угод до кредитного договору не укладалось, зміни в договір не вносились.

З наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором від 16 листопада 2010 року вбачається, що у період з момента укладення договору по 31 грудня 2012 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» застосовувалась процентна ставка на рівні 36,00 % річних (що відповідає 3% на місяць), з 01 січня 2013 року банком застосовувалась процентна ставка у розмірі 30,00 % річних, з 01 вересня 2014 року застосовується процентна ставка на рівні 34,80 % річних, а з 01 квітня 2015 року - 43,20%.

Згідно з частиною другою статті 632 ЦК України зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Відповідно до частини другої статті 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Необхідність звертати увагу на застосування вказаних норм права звертав увагу Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 28 постанови пленуму від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».

Посилання представника банку у суді апеляційної інстанції, що представлений розрахунок заборгованості свідчить про те, що ОСОБА_1 погодилася зі збільшенням процентної ставки і проводила оплату за підвищеною ставкою є безпідставними, оскільки таких доказів не представлено ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду.

Оскільки позивачем АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не було надано достатніх доказів на підтвердження виконання банком свого обов`язку проінформувати позичальника про зміну відсоткової ставки з 36% до 43,20%, починаючи з 01 квітня 2015 року, розрахунок заборгованості по процентам за період з 31 грудня 2010 року по 31 липня 2016 року підлягає коригуванню, виходячи із 36% ставки на рік згідно умов договору та в межах строку дії кредитної картки, а саме - з 31 грудня 2010 року до 31 липня 2016 року.

При цьому, заборгованість по процентам визначається в сумі 4 997,98 грн. та розраховується наступним чином: 1292,26(заборгованість на 01 квітня 2015 року до підвищення процентної ставки) + 3705,72(7593,69х36%:100%:360(дні) х 488 (кількість днів з 01 квітня 2015 року по 31 липня 2016 року).

Зважаючи на те, що строк дії кредитної картки ОСОБА_1 закінчився 31 липня 2016 року, а з позовом до суду банк звернувся у листопаді 2017 року, доводи представника відповідача про можливості застосування строків позовної давності до вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» є неспроможними, виходячи з положень ст.257 ЦК України, яка визначає, що загальний строк позовної давності встановлюється тривалістю у три роки.

Відтак колегія суддів дійшла висновку, що з урахуванням норм матеріального права, представлених та безпосередньо досліджених судом апеляційної інстанції доказів, які подані позивачем в якості заперечень на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , рішення суду першої інстанції підлягає зміні з визначенням загальної заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором без номеру від 16 листопада 2010 року в сумі 12591, 67 грн., що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 7593 грн. 69 коп. та заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 4997 грн. 98 коп. за період з 31 грудня 2010 року по 31 липня 2016 року.

Що стосується розподілу судових витрат у зв`язку зі зміною рішення, то апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір», у редакції, чинній на час пред`явлення позову, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

У частині першій статті 141 ЦПК України зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням, зокрема, розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Таким чином, апеляційний суд, дійшовши висновку про зміну рішення суду першої інстанції в частині стягнення процентів за користування кредитними коштами та зменшивши їх розмір, вважає необхідним вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Зі справи вбачається, що ціна позову становила 55943,10 грн., а задоволені вимоги банку апеляційним судом на 12591, 67 грн.(7593,69+4997,98).

Отже, ураховуючи часткове задоволення позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК», зміну рішення суду першої інстанції в частині стягнення процентів за користування кредитом та зменшення їх розміру до 4997,98 грн., розмір задоволених позовних вимог банку становить 22,51 % (12591,67х100:55943,10). Тому з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає стягненню судовий збір у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції в розмірі 360,16 грн., що становить 22,51 % від сплаченого заявником судового збору за подання позову (1600х22,51:100).

Зважаючи на те, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - Конишева А.Г. частково задоволена, понесені відповідачем витрати по оплаті судового збору при подачі апеляційної скарги в розмірі 2400 грн. підлягають частковому відшкодування за рахунок позивача - АТ КБ «ПРИВАТБАНК», в розмірі 1859,76 грн.(2400 - (2400х77,49%(100- 22,51%):100).

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.376 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Конишева Аркадія Геннадійовича задовольнити частково.

Заочне рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 грудня 2017 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» () заборгованість за кредитним договором від 16 листопада 2010 року, станом на 31 жовтня 2017 року, в сумі 12 591(дванадцять тисяч п`ятсот дев`яносто одна) грн. 67 коп., яка складається з заборгованості за кредитом 7 593,69 грн., заборгованості за процентами - 4 997,98 грн. та у відшкодування судового збору 360,16 грн.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» () на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) у відшкодування судового збору у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції 1859,76 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Дата складення повного судового рішення 26 липня 2019 року.

Судді: Л.М. Кочегарова

Г.Л.Гаврилова

Т.Б. Ткаченко