Справа № 450/3631/18 Головуючий у 1 інстанції: Кіпчарський М.О.
Провадження № 22-ц/811/1657/19 Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - Курій Н.М.,

суддів: Шеремети Н.О., Цяцяка Р.П.,

за секретаря - Матяш С.І.,

з участю представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , представника Годовицько-Басівської сільської ради - Хмиза В.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 березня 2019 року, постановлену в складі головуючого - судді Кіпчарського М.О.,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсними: свідоцтво про право власності на земельну ділянку № НОМЕР_1 від 19.02.2014р., видане на ім`я ОСОБА_4 , кадастровий номер НОМЕР_2 , площею 2,0 га; свідоцтво про право власності на земельну ділянку № НОМЕР_3 від 19.02.2014р., видане на ім`я ОСОБА_3 , кадастровий номер НОМЕР_4 , площею 2,0 га; свідоцтво про право власності на земельну ділянку № НОМЕР_5 від 02.02.2014р., видане на ім`я ОСОБА_5 , кадастровий номер НОМЕР_6 , площею 2,0 га; свідоцтво про право власності на земельну ділянку № НОМЕР_7 від 11.07.2015р., видане Приватному підприємству «Біоаспект», кадастровий номер НОМЕР_6 , площею 2,0 га, які знаходяться на території Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області та скасувати державну реєстрацію права власності на вказані земельні ділянки.

26.03.2019 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову шляхом: накладення арешту на належні ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ПП «Біоаспект» земельні ділянки, які є предметом спору; заборони суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та особам, на яких покладається функції державного реєстратора речових прав на нерухоме майно, вносити записи до державного реєстру речових прав на нерухоме майно на будь-яку особу стосовно виникнення, переходу або припинення прав на вказані земельні ділянки. В обґрунтування заяви посилається на те, що позивач у справі з 1996 року по даний час є добросовісним користувачем земельної ділянки в урочищі «Липа» Годовицько-Басівської сільської ради, площею 0,45га, яка накладається на земельні ділянки відповідачів, які Головним управлінням Держземагенства у Львівській області протягом листопада - грудня 2013 року незаконно передані у власність відповідачам, та які здійснили незаконну реєстрацію права власності і отримали свідоцтва про право власності на такі.

Зазначав, що Головним управлінням Держземагенства у Львівській області протягом вказаного періоду, без урахування інтересів мешканців територіальної громади, прийнято ряд інших рішень щодо незаконної передачі у власність інших земельних ділянок, які знаходяться в урочищі «Липа» Годовицько-Басівської сільської ради.

Так, в аналогічних справах, постановою Львівського апеляційного суду від 26.02.2019 року визнано незаконним та скасовано наказ Головного управління Держземагенства від 31.12.2013р. про передачу у власність гр. ОСОБА_6 земельної ділянки пл.2,0 га, визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності від 19 лютого 2014 року, видане ОСОБА_6 на дану земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_8 .

Крім того, постановою Львівського апеляційного суду від 28.02.2019 року визнано незаконним та скасований наказ Головного управління Держземагенства у Львівській області, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_7 земельної ділянки, пл.2,0 га, розташованої на території Годовицько-Басівської сільської ради та скасовано державну реєстрацію права власності ТзОВ «Арнеліа» (яка була відчужена ОСОБА_7 . цьому ТОВ) на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_9 .

Враховуючи зазначене, заявник вважає, що існують очевидні ознаки протиправності документів, що є предметом спору в цій справі, а тому невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим в майбутньому виконання рішення суду про задоволення позову, оскільки відповідачами можуть вчинятися дії щодо відчуження спірних земельних ділянок, а накладення арешту на такі та заборона вносити записи до державного реєстру речових прав щодо виникнення, переходу або припинення прав на земельні ділянки, забезпечить недопущення такого ризику.

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 березня 2019 року заяву представника позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено.

Вжито заходи забезпечення позову до набрання рішенням суду в справі законної сили, шляхом

- накладення арешту на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_2 , площею 2,0 га, яка розташована на території Годовицько - Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, яка належить на праві власності ОСОБА_4 , та заборони суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно у відповідності до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та особам, на яких покладаються функції державного реєстратора речових прав на нерухоме майно вносити записи до державного реєстру речових прав на нерухоме майно на будь-яку особу стосовно виникнення, переходу або припинення прав на дану земельну ділянку;

- накладення арешту на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_4 , площею 2,0 га, яка розташована на території Годовицько - Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, яка належить на праві власності ОСОБА_3 , та заборони суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно у відповідності до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та особам, на яких покладаються функції державного реєстратора речових прав на нерухоме майно вносити записи до державного реєстру речових прав на нерухоме майно на будь-яку особу стосовно виникнення, переходу або припинення прав на дану земельну ділянку;

-накладення арешту на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_6 , площею 2,0 га, яка розташована на території Годовицько - Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, яка належить на праві власності ПП «Біоаспект», та заборони суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно у відповідності до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та особам, на яких покладаються функції державного реєстратора речових прав на нерухоме майно вносити записи до державного реєстру речових прав на нерухоме майно на будь-яку особу стосовно виникнення, переходу або припинення прав на дану земельну ділянку.

Ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської областівід 27 березня 2019 року оскаржила ОСОБА_3 .

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що ухвала є незаконною, необґрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального права. Посилається на те, що вона, як добросовісний набувач отримала земельну ділянку, яка на той час не перебувала у власності чи користуванні інших осіб. Зазначає, що із змісту оскарженої ухвали не вбачається, із чого саме виходив суд першої інстанції, задовольняючи клопотання про забезпечення позову щодо накладення арешту на спірну земельну ділянку, оскільки заявником як докази обґрунтування підстав забезпечення позову долучено лише Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яка не може бути єдиним безумовним доказом того, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення. Більше того, даними відомостями не підтверджується існування загрози порушення інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з її сторони. Зазначає, що постанови Львівського апеляційного суду від 26.02.2019 року та 28.02.2019 року на які посилається позивач у заяві про забезпечення позову є предметом касаційного оскарження в Касаційному цивільному суді в складі Верховного суду, тому посилання на них є передчасним для вирішення питання щодо застосування заходів забезпечення позову.

ОСОБА_3 зазначає, що подана заява про забезпечення позову не містить пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, а фактично містить його пропозицію щодо відсутності необхідності застосування такого забезпечення. Своєю чергою судом першої інстанції жодним чином не обґрунтовано підстави для невжиття зустрічного забезпечення. Вважає, що не зазначення належних, співвідносних з положеннями процесуального закону мотивів, з яких виходив суд, задовольняючи клопотання про забезпечення позову, а також не обґрунтовуючи жодним чином в оскарженій ухвалі недоцільності зустрічного забезпечення, призвело до порушення основоположного права на справедливий суд.

Просить скасувати ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 березня 2019 року, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову, відмовити повністю.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та представник Годовицько-Басівської сільської ради - Хмиз В.Т., доводи апеляційної скарги заперечили, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, подала клопотання за вх. №14281 від 19.07.2019 року про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю її представника та неможливістю її особистої участі через незадовільний стан здоров`я. Враховуючи відсутність належних доказів про неможливості явки в засідання ОСОБА_3 та її представника, апеляційний суд вважає, що розгляд справи необхідно проводити без їх участі.

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , представники ПП «Біоаспект» та Головного управління Держгеокадастру у Львівській області в судове засідання не з`явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомленні належним чином (арк. спр. 128-130, 133), а тому апеляційний суд вважає, що розгляд справи необхідно проводити без їх участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, судом першої інстанції враховано, що представником позивача надано достатньо доказів на підтвердження того, що відповідачами можуть вчинятися дії, спрямовані на відчуження спірного майна з метою невиконання або утруднення виконання рішення суду у справі, а вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами. Судом також зазначено, про відсутність підстав для застосування зустрічного забезпечення.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Процесуальні підстави для застосування заходів до забезпечення позову визначає стаття 149 ЦПК України, згідно з приписами якої забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

За змістом статті 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Положеннями статті 150 ЦПК України, встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігти ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Відповідно до роз`яснень п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Оскаржена ухвала суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає.

З матеріалів справи встановлено, що предметом позову є визнання недійсними свідоцтв про право власності на земельні ділянки та скасування державної реєстрації права власності на земельні ділянки.

Для того, щоб уникнути ризику відчуження відповідачами спірного майна на користь третіх осіб, що може унеможливити або утруднити в майбутньому виконання рішення суду, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 і звернувся з заявою до суду про забезпечення позову.

Вжиті заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогами про визнання недійсними свідоцтв по право власності та скасування державної реєстрації, оскільки ставиться під сумнів саме законність набуття права власності на нерухоме майно відповідачами.

Відтак, за наявності факту оскарження правових підстав набуття права власності на нерухоме майно, з огляду на пред`явлення вимог майнового характеру, які забезпечуються арештом майна, співмірність заходів забезпечення позову заявленим вимогам тощо, апеляційний суд доходить висновку, що у суду першої інстанції були наявні підстави для вжиття заявлених позивачем заходів забезпечення позову, з метою запобігання утруднення чи неможливості виконання в подальшому рішення суду.

Щодо невжиття судом першої інстанції зустрічного забезпечення апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно із частиною першою статті 154 ЦПК України, суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Враховуючи наведене правило процесуального Закону, суд має право, але не зобов`язаний вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача.

Випадки обов`язкового застосування зустрічного забезпечення встановлені частиною третьою статті 154 ЦПК України, відповідно до якої суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

ОСОБА_3 в апеляційній скарзі зазначає про те, що заява про забезпечення позову не містить пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, а фактично містить його пропозицію щодо відсутності необхідності застосування такого забезпечення, а суд першої інстанції не обґрунтував підстави для невжиття зустрічного забезпечення. Разом з тим скаржник, не зазначає, яким чином застосовані ухвалою суду заходи забезпечення позову, можуть завдати їй збитків, які в розумінні ч. 1 ст. 154 ЦПК України були б підставою для застосування судом зустрічного забезпечення.

З урахуванням наведеного, висновок суду першої інстанції про відсутність необхідності у застосуванні зустрічного забезпечення апеляційний суд вважає правильним

Одночасно, апеляційний суд вважає за необхідне роз`яснити ОСОБА_3 , що вона не позбавлена права, в порядку ст.154 ЦПК України звернутися до суду із заявою про застосування зустрічного забезпечення позову, зазначивши про відповідні обставини та додавши необхідні докази.

Частиною першою статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції питання щодо забезпечення позову вирішено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відтак, ухвалу суду належить залишити без змін.

Керуючись п.1.ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 березня 2019 рокузалишити без задоволення.

Ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 березня 2019 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 26.07.2019 року.

Головуючий Курій Н.М.

Судді: Шеремета Н.О.

Цяцяк Р.П.