Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2019 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Ларіонової Н. М. ,

при секретарі судового засідання Мариненко Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в місті Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, -

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2017 р. позивач ОСОБА_1 звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить стягнути на її користь аліменти на утримання дитини - неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, а також визначити місце проживання неповнолітньої дочки разом із її матір`ю.

Позов мотивований тим, що 01.08.1998 р. позивачка зареєструвала шлюб з відповідачем, від спільного шлюбу подружжя має неповнолітню доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З січня 2017 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано на підставі рішення Подільського районного суду м. Києва від 16.11.2016 року. З травня 2013 року до середини весни 2016 року позивачка разом із неповнолітньою донькою із відповідачем переодично зустрічалися, а із середини весни 2016 року і до цього часу позивачка з відповідачем вже не бачилися. Проте, неповнолітня донька до цього часу продовжує з відповідачем інколи зустрічатися, а також регулярно розмовляє з відповідачем по телефону. Крім цього, неповнолітня донька кілька раз на вихідних жила у відповідача, а на канікулах влітку 2016 року. Також деякий час жила з відповідачем за адресою: АДРЕСА_1 . З травня 2013 р. і до сьогоднішнього дня, Відповідач із Позивачкою та їх неповнолітньою донькою спільно не проживають, а Позивачка постійно проживає разом із неповнолітньою донькою Проте, останнім часом, Відповідач почав регулярно, щодня, телефонувати неповнолітній донці на мобільний телефон та умисно чинити на неї психологічний тиск, що забере її від Позивачки силою, переведе в іншу школу, і що вона назавжди залишиться жити тільки з ним. При цьому, у телефонних розмовах постійно висловлюється неповнолітній дочці про Позивачку в образливій формі. Так само Відповідач постійно веде вищезазначені розмови та чинить морально-психологічний тиск на неповнолітню дочку під час особистих зустрічей з нею. Відповідач погрожує дочці, що якщо вона сама не перейде до нього жити, він забере її силоміць або повністю перестане їй допомагати. Незважаючи на те, що до теперішнього часу Позивачка та Відповідач не дійшли згоди щодо місця проживання їхньої дитини, неповнолітня донька Позивачки та Відповідача протягом всього часу та на сьогоднішній день постійно проживає разом із Позивачкою у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить Позивачці та неповнолітній ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності (свідоцтво про право власності на житло б/н від 11.10.2005 р., видане згідно розпорядження (наказу) Подільської РДА від 12.10.2005 № 980 та зареєстроване в Київському міському бюро технічної інвентаризації за № 9680 від 14.10.2005). На сьогоднішній день неповнолітня - ОСОБА_4 досягла п`ятнадцяти років та може визначати сама своє місце проживання з одним із батьків. Однак, у зв`язку із вищезазначеними подіями останніх тижнів, неповнолітня - ОСОБА_4 дуже налякана і перебуває у постійному страху, переживанні та стресі. Через страх, що її силою можуть забрати з дому вона боїться залишатися сама у квартирі, виходити на вулицю, відвідувати школу. У зв`язку з наведеним вище Позивачка наполягає на визначенні місця проживання їхньої неповнолітньої доньки разом з нею - її матір`ю, оскільки остання переконана, що саме таке місце проживання буде повністю відповідати інтересам їхньої неповнолітньої доньки, а не проживання її разом із Відповідачем (її батьком).

Провадження у справі відкрито ухвалою від 22.11.2017 р. (суддя Супрун Г.Б.).

На підставі протоколу повторного автоматичного розподілу від 06.11.2018 р. матеріали вищевказаної справи передані для розгляду судді Ларіоновій Н.М.

Відповідно п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.) застосуванню при розгляді даної справи підлягають норми чинного з 15.12.2017 р. ЦПК України (2017 р.).

Ухвалою від 01.07.2019 р. провадження у справі в частині вимог про визначення місця проживання дитини закрито на підставі ст.257 ч.1 п.5 ЦПК України.

До початку судового засідання від представника позивача надійшла заява, в якій сторона позивача просить розглядати позов за його відсутності, задовольнити позов в повному обсязі, проти постановлення заочного рішення не заперечує.

Відповідач, будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, не подав відзив на позовну заяву, в зв`язку з чим відповідно до вимог ст.ст.280-281 ЦПК України розгляд даної справи проведений в заочному порядку.

Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом встановлено, що сторони по справи є батьками неповнолітньої доньки - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Берегівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного Територіального управління юстиції у Закарпатській області, актовий запис №96 від 02.08.2016 року.

Даний шлюб був розірваний заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 16.11.2016 р.( справа 758/11029/16-ц), дитина після розірвання шлюбу мешкає з матір`ю.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , є людиною працездатного віку, здоровий, мешкає окремо від позивача та дочки, документів про розмір свого офіційного щомісячного доходу не надав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Приписами ч. 2 ст.182 СК України (в редакції, яка діє з 08.07.2017 р.) встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Законом України «Про державний бюджет на 2019 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років, до вікової категорії якої належить дитина сторін у справі, становить: з 1 липня - 2 118 гривень, з 1 грудня - 2 218 гривень.

Відповідно до ст.141 СК України мати та батько мають рівні обов`язки до дитини, в т.ч. і обов`язку її утримання.

Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання спільної неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Вказаний розмір аліментів є доцільним, відповідає інтересам обох сторін та інтересам дитини, не суперечить чинному законодавству.

Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. А відтак, у кожної зі сторін є право на звернення до суду з позовом про збільшення (зменшення) розміру аліментів в разі настання передбачених законом умов.

Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину підлягають присудженню з дня подачі позову, тобто з 07.11.2017 року, і до повноліття дитини.

Також з відповідача, згідно ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню сплачений позивачем до бюджету при подачі позову судовий збір у розмірі 640,0 грн. При цьому, відповідно до ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач був звільнений від його сплати.

Наданими представником позивача документами підтверджено, що на час прзгляду справи позивач має прізвище « Кенийз » (свідоцтво про зміну прізвища від 18.04.2019 р.).

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

На підставі ст.51 Конституції України, ст.ст. 141, 160-161,180-184, 191 Сімейного Кодексу України, керуючись п.9, 15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.), ст.ст. 4, 10, 12, 13, 76-82, 141, 206, 258-259, 263, 264-265, 268, 272, 273, 280-282,354, 430 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину її утримання - задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), на користь, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ), аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 07.11.2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір в розмірі 640,0 грн. (шістсот сорок грн. 00 коп.).

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому копія рішення суду не була вручена в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н. М. Ларіонова