Номер провадження 2/263/373/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2019 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд м.Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого-судді Шевченко О.А.,

за участю секретаря судового засідання Шпичак Є.М.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування служба у справах дітей Центральної районної адміністрації про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини, та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

04.10.2018 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини, та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.

Позовна заява обґрунтована тим що : 19.09.2015 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, подружні відносини між позивачем та відповідачем були припиненні у 2018 році, з того часу сторони не проживають разом спільного господарства не ведуть, відповідач проживає у Російській Федерації.

ІНФОРМАЦІЯ_4 від шлюбу народилася спільна дитина ОСОБА_3 , на даний час дитина проживає з позивачем.

У звзяку з тим що дитина постійно проживає з позивачем,їй постійно потрібна турбота, та піклування позивач просить розірвати шлюбні відносини, визначити місце проживання дитини, та стягнути аліменти.

Позивач до судового засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, наполягає на задоволенні позовних вимог.

Від відповідача 02.07.2019 року на адресу суду надійшов відзив у якому зазначено: що позов в частині розірвання шлюбу він визнає, просить дитину залишити проживати разом із ним мотивуючи тим що позивачка має психічний розлад, проявляє агресію у бік дитини, позивачка перешкоджає бачитися з дитиною тому просить дитину залишити з відповідачем.

Від третьої особи на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи у їх відсутності позовні вимоги позивача підтримують.

Приймаючи до уваги, що сторона позивача не заперечує проти заочного вирішення справи, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи відповідно до положень ст. ст. 280-283 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Як вбачається з ч.2ст. 104 СК Українишлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Частина першастатті 105 СК України, вказує, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя або одного з них.

Статтею 109 СК Українипередбачено, що шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей.

Відповідно до ч.1ст.110 СК Українипозов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

На підставіст. 113 СК Україниособа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Згідно ч.2ст.114 СК Україниу разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Частиною 3 ст.115 СК Українипередбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Згідно із ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до вимог ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Згідно свідоцтвапро шлюб серії НОМЕР_1 від 19.09.2015 року видано отделом ЗАГС Славянского района Управления ЗАГС Краснодарского края Росийской Федерации, актовий запис 737.

Від шлюбу сторони по справі мають спільну дитину - сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 актовий запис №525.

Позивач та відповідач не проживають разом, не підтримують шлюбних стосунків з 2018 року, спільного господарства не ведуть, сім`я розпалася, тому шлюб підлягає розірванню.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з даним позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач немає наміру зберігати шлюб з відповідачем.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованим і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

На підставі ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 9 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховною Ради від 27.02.1991 року, передбачено, що дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідност.33 Конституції Україникожна особа має право на вибір свого місця проживання. Але сімейні відносини мають свою специфіку, оскільки малолітні та неповнолітні діти не можуть проживати самостійно, а батьки повинні брати участь у їх вихованні та утриманні.

Згідност.141 СК Українимати, батько, мають рівні права та обов`язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до права та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, зобов`язані також піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток (ст.150 Сімейного кодексу України).

Батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Згідно ч.1ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки і піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Таким чином, суд при вирішенні спору щодо місця проживання дитини має врахувати, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі №6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

За вимогами ч.3ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно дост.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Таким чином, у зв`язку із викладеним, вирішуючи спір між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них залишиться дитина, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положенняст.13ЦПК України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, враховуючи інтереси дитини та інші обставини справи, суд вважає за можливе визначити місце проживання дитини разом з матір`ю.

Позивач не ставить питання про стягнення з відповідача судового збору, сплаченого при зверненні до суду, тому суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12,13,81,89, 141, 263,280 ЦПК України, ст.ст. 104, 105, 109, 110, 113, 114, 115, 141, 150, 161 СК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування служба у справах дітей Центральної районної адміністрації про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини, та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрований 20.08.1983 року у відділі РАЦС Слов`янського району Управління РАЦС краснодарського краю Російської Федерації актовий запис №737 - розірвати.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , аліменти на утримання малолітньої дитини сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку, але не менше 50% відсотків прожиткового мінімуму доходів громадян.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом із матір`ю ОСОБА_1 .

Рішення може бути оскаржено позивачем до Донецького апеляційного суду через Жовтневий районний суд Донецької області шляхом подання в 30 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, позивач має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: О.А. Шевченко