ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2019 року м. Київ

справа № 382/911/18

провадження № 22-ц/824/7059/19

Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Іванової І.В.

суддів - Матвієнко Ю.О., Сержанюка А.С.

при секретарі - Ярмак О.В.

сторони :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Головне управління Держгеокадастру у Київській області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Київській області на рішення Яготинського районного суду Київської області від 19 лютого 2019 року у складі судді Литвин Л.І., повний текст складений 28.02.2019 року,

встановив:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ГУ Держгеокадастру у Київській області про визнання протиправним рішення.

Позов мотивований тим, що 31 липня 2006 року між ним та Яготинською РДА, укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 36,2110 га, за межами населеного пункту в адміністративних межах Райківщинської сільської ради Яготинського району Київської області, для ведення фермерського господарства (землі сільськогосподарського призначення), кадастрові номери: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 .

Даний договір було укладено строком на 10 (десять) років та зареєстровано в Яготинському районному відділі Київської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» при Держкомземі України в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі Райківщинської сільської ради Яготинського району Київської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 14 серпня 2006 року за №25.

У січні 2016 року до Головного управління Держгеокадастру у Київській області був надісланий лист-повідомлення про намір скористатися своїм переважним правом укладення договору на той самий строк, додавши до нього проект додаткової угоди. Не отримавши письмової відповіді від ГУ Держгеокадастру у Київській області, позивач повторно, але вже рекомендованим листом надіслав лист-повідомлення про намір скористатися своїм переважним правом укладення договору оренди земельної ділянки на той самий строк, додавши до нього проект додаткової угоди та технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж даних земельних ділянок в натурі (на місцевості) з додатками. Однак, позивач так і не отримав письмової відповіді від ГУ Держгеокадастру у Київській області, в тому числі листа-повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди землі.

Мотивуючи тим, що в порушення вимог діючого земельного законодавства, відповідач не надав відповіді з приводу розгляду заяви позивача в місячний строк, позивач в свою чергу належним чином виконав умови договору та у строк, визначений законодавством, звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Київській області з листом про намір скористатися переважним правом укладення договору на той самий строк, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив визнати протиправним рішення ГУ Держгеокадастру у Київській області щодо відмови в поновленні договору оренди землі, укладеного 31 липня 2006 року між ним та Яготинською районною державною адміністрацією Київської області, на земельну ділянку загальною площею 36,2110 для ведення фермерського господарства, визнати договір оренди землі від 31.07.2006 року щодо цих земельних ділянок поновленим, зобов`язавши Головне управління Держгеокадастру у Київській області вчинити дії щодо укладення додаткової угоди з ОСОБА_1 .

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 19 лютого 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправним рішення ГУ Держгеокадастру у Київській області щодо відмови у поновленні договору оренди землі, укладеного 31 липня 2006 року ОСОБА_1 та Яготинською районною державною адміністрацією Київської області, на земельну ділянку загальною площею 36,2110 га, за межами населеного пункту в адміністративних межах Райківщинської сільської ради Яготинського району Київської області, для ведення фермерського господарства (землі сільськогосподарського призначення), кадастрові номери: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , зареєстрованого 14 серпня 2006 року за № 25.

Визнано договір оренди землі від 31.07.2006 року щодо земельних ділянок, які знаходяться за межами населеного пункту в адміністративних межах Райківщинської сільської ради Яготинського району Київської області, загальною площею 36,2110 га, кадастрові номери: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , поновленим, зобов`язавши ГУ Держгеокадастру у Київській області вчинити дії щодо укладення додаткової угоди з ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі відповідач ГУ Держгеокадастру у Київській області просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги відповідач зазначає, що реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена ч. 1 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури і строків. Разом з тим, перший лист повідомлення щодо продовження дії договору оренди направлений позивачем до ГУ Держгеокадастру у Київській області 06 жовтня 2016 року, тоді як термін дії договору 14 серпня 2016 року вже закінчився.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує, що він належним чином виконав умови договору та у встановлений законом строк звернувся до відповідача з листом про намір скористатися переважним правом укладення договору на той самий строк, його фермерське господарство продовжує користуватися земельними ділянками, своєчасно вносить орендну плату, що свідчить про його намір скористатися своїм переважним правом та поновити договір оренди землі, строк дії якого закінчився.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Київській області просила скаргу задовольнити, з викладених у ній підстав.

Позивач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомлений про день, місце та час розгляду апеляційної скарги, до суду апеляційної інстанції не з`явивися, натомність надійшла заява від нього та його представника про відкладення розгляду скарги у перебуванням представника позивача у відпустці, при цьому будь-яких доказів, які б підтверджували дану обставину, до заяв не долучено, тому у колегії суддів відсутні підстави вважати неявку позивача та його представника з поважних причин, приймаючи до уваги регламентовані строки розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вирішила за можливе провести судове засідання у їх відсутність згідно ст. 372 ЦПК України.

Третя особа Яготинська районна державна адміністрація Київської області належним чином повідомлена про день, місце та час розгляду справи, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки, до суду свого представника не направила, причин неявки не повідомила, що відповідно до ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Реалізуючи дискрецію при визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод установлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 20 ГПК України визначено особливості предметної та суб`єктної юрисдикції господарських судів та встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, які виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (в тому числі землю) крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 19 червня 2003 року № 973-IV «Про фермерське господарство» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 973-IV) фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян зі створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

Згідно із частиною третьою статті 7 Закону № 973-IV земельні ділянки для ведення фермерського господарства передаються громадянам України у власність і надаються в оренду із земель державної або комунальної власності.

Після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб (стаття 8 Закону № 973-IV ).

Тобто можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) йому земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства.

Відповідно до статті 12 Закону № 973-IV земельні ділянки, які використовуються фермерським господарством на умовах оренди, входять до складу земель фермерського господарства.

За змістом статей 1, 5, 7, 8 і 12 Закону № 973-IV після укладення договору оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства та проведення державної реєстрації такого господарства обов`язки орендаря цієї земельної ділянки виконує фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалась.

Оскільки фермерські господарства є юридичними особами, їхні земельні спори з іншими юридичними особами щодо користування земельними ділянками, наданими із земель державної або комунальної власності, підвідомчі господарським судам.

Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року в справі № 348/992/16-ц, від 13 червня 2018 року у справі № 474/100/16-ц та від 12 грудня 2018 року у справі № 704/29/17-ц.

Суд першої інстанції, всупереч вищезазначеним вимогам закону, виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання договору оренди землі поновленим підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

При цьому поза увагою суду залишилася та обставина, що землекористувачем земельної ділянки, яка є предметом оспорюваного договору оренди, у розумінні вимог Закону № 973-IV з 21.06.2011 року є фермерське господарство «Трітікум - Яготин», засноване ОСОБА_1 після укладення договору оренди земельної ділянки, а не фізична особа ОСОБА_1 , про що свідчать також податкові декларації про сплату вказаним фермерським господарством орендної плати за земельні ділянки, отже сторонами у спірних правовідносинах мають бути юридичні особи (а.с.69-80, 129).

За таких обставин суди першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що спір у цій справі підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки спори юридичних осіб із фермерськими господарствами мають розглядатися за правилами господарського судочинства.

Відповідно до ч.1 ст. 377 ЦПК України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо, зокрема, справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, апеляційна скарга Головного управління Держгеокадастру у Київській областіпідлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції - скасуванню із закриттям провадження у даній справі у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 255, 374, 377, 381 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

постановив :

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Київській області задовольнити частково.

Рішення Яготинського районного суду Київської області від 19 лютого 2019 року скасувати, закрити провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, третя особа: Яготинська районна державна адміністрація Київської області про визнання протиправним рішення, визнання договору оренди землі поновленим.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді :