Єдиний унікальний номер 226/81/19 Номер провадження 22-ц/804/1642/19
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2019 року

м. Бахмут

справа № 226/81/19

провадження № 22-ц/804/1642/19

Донецькій апеляційний суд у складі колегії судів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Тимченко О.О.,

суддів: Кішкіної І.В., Корчистої О.І.,

учасники справи:

позивач - Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»,

на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 11 березня 2019 року (суддя Петунін І.В.), ухваленого в приміщенні Димитровського міського суду Донецької області, повне судове рішення складено 14 березня 2019 року,-

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В грудні 2018 року позивач - АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що 20 квітня 2011 року між ним та відповідачем укладений договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідач належним чином умови кредитного договору не виконувала, в наслідок чого станом на 09 грудня 2018 року, утворилась заборгованість у розмірі 19740,16 грн., з яких: 908,16 грн. - заборгованість за кредитом; 3 800,27 грн., - відсотки за користування кредитом; 13615,53 грн. - пеня; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 916,250 грн. - штраф (процентна складова), яку позивач просит стягнути з відповідача .

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 11 березня 2019 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що відмовляючи в задоволення позовних вимог, суд першої інстанції послався на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

У апеляційній скарзі, поданій до Апеляційного суду АТ КБ «Приватбанк», посилається на неправильне застосування судом норм матеріального й порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, на підтвердження позовних вимог позивачем надано: кредитний договір підписаний особисто відповідачем, розрахунок заборгованості станом на 09 грудня 2018 року, який не спростований відповідачем, а також надано довідку про зміну умов кредитування, довідку про строк дії картки та виписку по кредитному рахунку відповідно до якої відповідач активно користувався кредитним лімітом, первісні бухгалтерські документи про видачу та сплату коштів за кредитним договором , яким суд першої інстанції не надав належної правової оцінки.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не надано.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно із ст. 274 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи та справи, що виникають з трудових правовідносин.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою, в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені зокрема в пункті 6 частини першої статті 353 цього Кодексу (повернення заяви позивачеві (заявникові)), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ст. 7 п. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст. 7 ЦПК України.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

16 вересня 2011 року між сторонами по справі був укладений Договір про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, що підтверджується анкетою-заявою позивача від 16.09.2011р., підписаною як позивачем так і відповідачем та відкритий кредитний ліміт на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 9, 10, 11-25).

Згідно з наданим розрахунком заборгованості за договором, відповідачем не виконувались умови кредитного договору б/н від 20 квітня 2011 року, у зв`язку з чим станом на 09 грудня 2018 року загальна заборгованість ОСОБА_1 перед позивачем становить 19 740,16 грн., у тому числі заборгованість за кредитом - 908,16 грн., заборгованість з відсотків за користування кредитом - 3800,27 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 13615,53 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 916,250 грн. (а.с.5-6, 7-8).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно з положеннями 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга АТ КБ «Приватбанк» підлягає частковому задоволенню.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі частиною 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Згідно пункту 1 частини 4 статі 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Дана справа підпадає під категорію справ, розгляд яких здійснюється без повідомлення учасників справи.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволені позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором посилався на те, що 16 вересня 2011 року відповідачем було підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Між тим, у наданому позивачем розрахунку заборгованості зазначено, що заборгованість відповідача в сумі 19 740,16 грн. виникла саме за невиконання умов договору, який укладений з ним ще 20 квітня 2011 року. Доказів, щодо укладення між позивачем та ОСОБА_1 договору від 20 квітня 2011 року суду не надано. Крім того, на підтвердження укладання договору з відповідачем, суду надані завірені власноруч відповідачем копії паспорта від 18 грудня 2016 року, що спростовує ймовірність укладення даного договору у 2011 році та у подальшому ставить під сумнів правильність розрахунку заборгованості за договором.

Проте погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можливо з наступних підстав.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

На підставі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до частини першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася. На його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

За статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний сторонами або стороною.

Зміст правовідносин учасників договору повинен оцінюватись виходячи з дійсних намірів учасників договору та відповідно до всіх документів, підписаних сторонами при укладенні або виконанні цього договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі ст. 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Обґрунтовуючи підстави позову, АТ КБ «Приватбанк» посилалось на те, що 16 вересня 2011 року між ним та відповідачем був укладений договір шляхом оформлення і підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банком послуг (частина перша статті 634 ЦК України), за умовами якого позивач надав позичальнику кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковому рахунку.

Вважаючи недоведеною наявність у відповідача кредитних зобов`язань перед банком, суд виходив із того, що надана копія договору від 16 вересня 2011 року та виконаний банком розрахунок заборгованості не є належними доказами, які б доводили обґрунтованість вимог позивача.

Разом з тим, установлено, що звертаючись до суду із позовом, АТ КБ «Приватбанк» подало ксерокопію заяви позичальника про отримання кредиту, Умови та правила надання банківських послуг, розрахунок заборгованості, а також ксерокопію паспорта ОСОБА_1

Із заяви позичальника про отримання кредиту вбачається, що позичальник особистим підписом посвідчив, що вказана заява разом із Пам`яткою клієнта та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним і банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився і погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с.9).

Також матеріалами справи підтверджується, що за укладеним кредитним договором відповідач - ОСОБА_1 користувався грошовими коштами, з 03 червня 2013 року по 28 серпня 2015 року здійснював платежі в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором (а.с.5-6).

З огляду на положення частини статті 203, статті 1054 ЦК України саме відповідач має спростувати, що він не укладав і підписував кредитний договір; надати належні, допустимі, достовірні і достатні докази на спростування цієї обставини.

Отже, відмовляючи в задоволенні позовних вимогу суд першої інстанції не врахував наведені норми права та дійшов помилкового висновку про те, що позивачем не надано належних доказів, які б доводили обґрунтованість позовних вимог.

Таким чином, суд апеляційної інстанції визнає, що між сторонами у даній справі 16 вересня 2011 року був укладений кредитний договір, за умови якого АТ КБ «Приватбанк» надав позичальнику кредит у розмірі 2 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Кредитка «Універсальна» з базовою процентною ставкою по кредиту 2,5% на місяць на залишок заборгованості. Сторони дійшли згоди, що банк має право на збільшення або зменшення кредитного ліміту.

Ці обставини відповідачем не спростовані.

Згідно з розрахунком заборгованості, який на підтвердження позовних вимог надав позивач, станом на 09 грудня 2018 року розмір заборгованості становить 19740,16 грн., з яких: 908,16 грн. - тіло кредиту; 3800,27 грн., - відсотки за користування кредитом; 13615,53 грн. - пеня; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 916,250 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.5-6,7-8).

Відтак, відповідач належним чином не виконував умови кредитного договору, чим порушив право позивача на повернення кредиту і процентів за користування кредитом, а тому АТ КБ «Приватбанк» має право на захист порушеного права в судовому порядку.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості, апеляційний суд погоджується з розміром заборгованості по тілу кредиту в розмірі - 908,16 грн., та розміром заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі - 3800,27 грн. та вважає, що саме в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до частин першої, другої статті 2 Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VП «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Отже, аналіз даної норми дає підстави для висновку, що при обчисленні розміру стягуваної заборгованості за кредитними договорами з громадян України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, суди повинні враховувати вимоги статті 2 Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Відповідний правовий висновок щодо застосування наведеної норми права викладений у постанові Верховного Суду України від 13.03.2017 у справі № 6-2879цс16.

Звертаючись до суду з позовом, позивач просив стягнути заборгованість за кредитним договором з ОСОБА_1 , який зареєстрований проживає у м. Мирноград Донецької області.

Місто Димитров (Мирноград) входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затверджений розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р, дію якого призупинено розпорядженням від 5 листопада 2014 року № 1079-р, а також визнано таким, що втратило чинність, розпорядженням від 2 грудня 2015 року № 1275-р.

Крім того, місто Мирноград входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р.

Згідно зі статтею 1 Закону № 1669-VII, період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Стаття 11 Закону № 1669-VII «Прикінцеві та перехідні положення» визначає, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

30 квітня 2018 року Президент України підписав указ № 116/2018 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 30 квітня 2018 року «Про широкомасштабну антитерористичну операцію в Донецькій та Луганській областях», яким вводиться у дію рішення РНБО про зміну формату АТО.

Згідно з позовними вимогами та розрахунком заборгованості за кредитним договором, укладеним 16 вересня 2011 року між ОСОБА_1 і АТ КБ «Приватбанк», позивач просив стягнути суму заборгованості за цим договором, яка складається з тіла кредиту, відсотків, пені та штрафів.

При цьому позивач обчислив пеню і штрафи станом на грудень 2018 року

Таким чином, при обчисленні розміру стягуваної заборгованості за кредитним договором слід врахувати вимоги статті 2 Закону № 1669-VII, а тому підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що оскаржене рішення ухвалено з порушенням норм процесуального і матеріального права, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення позовних вимог.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відповідно змінює розподіл судових витрат.

Крім того, суд вирішує питання розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (ч. ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачений судовий збір: за пред`явлення позову у розмір 1762 грн. і за подання апеляційної скарги у розмірі 2 643 грн. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З відповідача стягуються на користь АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та переглядом справи у суді апеляційної інстанції, в розмірі 1050,69 грн. (420,28 грн. - за подання позовної заяви + 630,41 грн. за подання апеляційної скарги).

Керуючись статтями 369, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 11 березня 2019 року скасувати.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 4 708 (чотири тисячі сімсот вісім) гривень 43 копійки, яка складається з: 908 (дев`ятсот вісім) гривень 16 копійок - тіло кредиту; 3800 (три тисячі вісімсот) гривень 16 копійок - відсотки за користування кредитом.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та переглядом справи у суді апеляційної інстанції, в розмірі 1050 (одна тисяча п`ятдесят) гривень 69 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді: І.В. Кішкіна

О.І. Корчиста