Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2019 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н.М.,

при секретарі судового засідання Артюшенко К.С.,

за участю: представників позивачів - адвокатів Сіліної М.Д. та Демченка Ю.В.,

представника відповідача-1 - адвоката Веремійчука К.О.,

представника відповідача-2 - адвоката Мартиновської З.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року позивачі, в інтересах яких діяв адвокат Демченко Ю.В., звернулися до районного суду з позовом, в якому просили: 1) визнати недостовірною, наклепницькою та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 та ОСОБА_2 інформацію, поширену Товариством з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» ІНФОРМАЦІЯ_1 року в телепередачі «Українські сенсації. Время Ч», а саме наступні висловлювання: - «ОСОБА_7 с ОСОБА_2 вели дела с украинскими чиновниками, помогая им отмывать преступные деньги» (мова оригіналу); - «ОСОБА_1 с клеймом лидераукраинскоймафии» (мова оригіналу); - «СемьяОСОБА_2 <...> грабила Каталонию на серьезные сумы» (мова оригіналу); 2) визнати недостовірною, наклепницькою та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 та ОСОБА_2 інформацію поширену ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» ІНФОРМАЦІЯ_1 року в телепередачі «Українські сенсації. Время Ч», а саме наступні висловлювання: - «На самом деле это деньги,которые были украдены на территории бывшего... нашей страны, и после этого они различным путем выводились в эти страны <...>» (мова оригіналу); - « <...> преступлений, которые совершилЧерновецкий <...>» (мова оригіналу); 3) зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю«Телерадіокомпанія «Студія 1+1» спростувати недостовірну та наклепницьку інформацію, а саме наступні висловлювання: - «ОСОБА_7 с ОСОБА_2 вели дела с украинскими чиновниками, помогая им отмывать преступные деньги» (мова оригіналу); - «ОСОБА_1 с клеймом лідера украинской мафии» (мова оригіналу); - «Семья ОСОБА_2 <...> грабила Каталонию на серьезные сумы» (мова оригіналу), які були розповсюджені ІНФОРМАЦІЯ_1 року в телепередачі «Українські сенсації. Время Ч» - у той же спосіб, в який ним було поширено недостовірну та наклепницьку інформацію, а саме розмістити спростування у телепередачі «Українські сенсації» на телеканалі «1+1» протягом 10 календарних днів, після набрання законної сили рішенням суду по даній справі шляхом оголошення резолютивної частини судового рішення в даній справі із зазначенням, що розповсюджена Товариством з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1», вищевказана інформація є недостовірною, наклепницькою і такою, що порочить честь, гідність і ділову репутацію ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; 4) зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» та ОСОБА_3 , спростувати недостовірну та наклепницьку інформацію, а саме наступні висловлювання: - «На самом деле это деньги, которые были украдены на территории бывшего... нашей страны, и после этого они различным путем выводились в эти страны» (мова оригіналу); - «<...> преступлений, которые совершил ОСОБА_2 <...>» (мова оригіналу), які були розповсюджені ІНФОРМАЦІЯ_1 року в телепередачі «Українські сенсації. Время Ч» - у той же спосіб, в який ними було поширено недостовірну та наклепницьку інформацію, а саме розмістити спростування у телепередачі «Українські сенсації» на телеканалі «1+1» протягом 10 календарних днів, після набрання законної сили рішенням суду по даній справі шляхом оголошення резолютивної частини судового рішення в даній справі із зазначенням, що розповсюджена Товариством з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» та ОСОБА_3 , вищевказана інформація є недостовірною, наклепницькою і такою, що порочить честь, гідність і ділову репутацію ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; 5) стягнути солідарно із ОСОБА_3 та товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 1 000 000 (один мільйон) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди за розповсюдження наклепницької та недостовірної інформації.

Позов мотивний тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» та ОСОБА_3 у телепередачі «Українські сенсації. Время Ч» поширили щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вищевказану інформацію, яка є неправдивою та наклепницькою та прямо стосується позивачів. Вказаною інформацію відповідачі звинуватили позивачів в злочинних діях, зокрема, у вчиненні корупційних правопорушень, відмиванні доходів, отриманих незаконним шляхом та організації злочинної організації, що насправді не відповідає дійсності та є брехнею. Відомості, поширені відповідачами, є неправдивими та такими, що принижують честь, гідність і ділову репутацію позивачів як публічних, відомих та законослухняних осіб. Зазначений виступ відповідача-1 та відеоматеріалівВідповідача-2 розміщений в мережі Інтернет за адресою https://1plus1.ua/ru/ukrayinski-sensaciyi/video/ukrainski-sensacii-cas-c на сайті, власником якого є відповідач-2.

На підставі протоколу повторного автоматичного розподілу від 26.10.2017 р. матеріали вищевказаної справи передані в провадження судді Ларіонової Н.М.

Відповідно п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.) застосуванню при розгляді даної справи підлягають норми чинного з 15.12.2017 р. ЦПК України (2017 р.). Розгляд справи проведений в порядку загального позовного провадження.

Представником відповідача ОСОБА_3 - адвокатом Веремійчуком К.О. було подано відзив на позов, в якому сторона відповідача заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що інформація, розповсюджена його довірителем, за своїм змістом не містить елементів юридичного складу правопорушення, необхідних для притягнення відповідача-1 до відповідальності та визнання інформації такою, що порушує немайнові права позивачів. Позивачами не доведено, що спірна інформація поширена у зазначений в позові спосіб. Позивачі є публічними особами, а тому підлягають ретельному громадському контролю з приводу того, як вони виконували свої функції в органах місцевого самоврядування, а також гострій та сильній критики. Предметом спору є критичні оціночні судження відповідачів щодо перевірки діяльності позивачів, які не стосувались їх приватного життя. Спірна інформації мала велику суспільну значимість, оскільки стосувалась затримання компетентними органами Королівства Іспанії позивача-2 за підозрою у вчиненні злочинів. Вказав, що висловлювання відповдіача-1 взагалі не стосувались позивача-2, а те висловлювання, у якому згадується прізвище позивача-1, не мало на меті порушити його особисті немайнові права, натомість було спрямовано на привернення уваги суспільства до бездіяльності вітчизняних правоохоронних органів щодо розслідування кримінальних правопорушень, вчинених посадовими особами Київської влади за час перебування позивача-1 на посаді Київського міського голови - Голови Київської міської державної адміністрації, оскільки така бездіяльність на тлі рішучих дій компетентних органів Королівства Іспанії є дуже яскравою. Повідомив, що відповідач-1 у своїх висловлюваннях ґрунтувався на рішеннях та висновках Верховної Ради України та її органів, зроблених в процесі виконання конституційної функції парламентського контролю, та які не були спростовані позивачем-1 у встановлений законодавством спосіб. Зазначив, що звернення позивачів до суду не направлено на захист їх прав, натомість має на меті уникнення та запобігання подальшій публічній критиці їх дій на публічних посадах. Вважає, що наданий представником позивачів висновок експертного лінгвістичного дослідження не є допустимими доказом в розумінні ст. 78 ЦПК України, оскільки експертом надана правова оцінка висловленій відповідачами інформації, що належить до виключної компетенції суду.

Представником відповідача ТОВ «ТРК «1+1» (відповідач-2) - адвокатом Мартиновською З.І. було подано відзив на позов, в якому сторона відповідача заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що позивачами не доведено сповіщення спірного відео сюжету в ефірі відповідача-2, оскільки запис, наданий з Інтернет-ресурсу, не може бути доказом ощирення інформації в ефірі відповідача-2. Зазначає, що частина інформації, яка міститься на диску наданому позивачами, є оціночними судженнями, думками та припущеннями, а інша частина інформації має безособовий характер. У зазначеної в позові інформації відсутні підстави для судового захисту, оскільки межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи, якими є позивачі, є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Позивачами не доведено жодної обставини, яка має бути встановлена судом для притягнення особи до цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування моральної шкоди.

В судовому засіданні представники позивачів підтримали позовні вимоги в повному обсязі та надала пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам. Зазначила, що у матеріалах справивідсутні, а відповідачі не надали суду вироки національних судів, якими встановлювалась вина позивачів у вчиненні будь-яких злочинів. Посилаючись на інформацію Національної поліції України вказала, що позивачі навіть не притягались до кримінальної відповідальності. Наполягала на позитивній діловій репутації позивачів, вказувала на те, що поширена відносно них інформація порушує їх особисті немайнові права. Посилалась на висновок експертного лінгвістичного дослідження, згідно якого спірна інформація є негативною інформацією образливого характеру і викладена у формі фактичного твердження, а не оціночного судження. Неправомірними діями відповідачів позивачам була заподіяна моральна шкода, яка виразилась у перенесеному нервовому стресі, душевних стражданнях. Поширена інформація суттєво вплинула на ставлення друзів, знайомих та партнерів позивачів, підірвала їх авторитет та статус добропорядних, чесних і законослухняних людей.

Представник відповідача Куликова К.Б. (відповідача-1) в судовому засіданні заперечував проти позову в повному обсязі, просив відмовити в його задоволенні з підстав, наведених у відзиві.

Представник відповідача ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1»(відповідача-2) в судовому засіданні заперечувала проти позову, просила відмовити в його задоволенні з підстав, наведених у відзиві.

Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана приходить до таких висновків.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. У свою чергу ст. 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Право кожного на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань гарантується.

Відповідно до ст.68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

У відповідності до частини 1 статті 5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Згідно з ч. 2 ст. 5 Закону України «Про інформацію», реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

У відповідності зі ст. 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Аналогічні положення містяться й у міжнародних актах з прав людини.

Зокрема, у ст.12 Загальної декларації прав людини Генеральної Асамблеї від 10.12.1948 року встановлено, що ніхто не може зазнавати безпідставного втручання в його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканість його житла, таємницю його кореспонденції або на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист законом від такого втручання або таких посягань.

Статтею 19 Декларації проголошене право кожної людини на свободу переконань i на вiльне їх виявлення; це право включає свободу безперешкодно дотримуватися своїх переконань та свободу шукати, одержувати i поширювати iнформацiю та ідеї будь-якими засобами i незалежно вiд державних кордонiв.

Міжнародним пактом про громадянські і політичні права ООН від 16.12.1966 року встановлено, що ніхто не повинен зазнавати свавільного чи незаконного втручання в його особисте і сімейне життя, свавільних чи незаконних посягань на недоторканість його житла або таємницю його кореспонденції чи незаконних посягань на його честь та репутацію (п. 1 ст. 17).

Відповідно до статті 10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Відповідно до ч.1 ст.275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб.

Положеннями ст.277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Відповідно ч.ч.1-2 ст.299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс, Гудвіна, Прагер і Обершлік) свобода вираження поглядів, гарантована п. 1 ст. 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання п. 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 Постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року за № 1, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

За ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крімвипадків, встановленихцим Кодексом.

Разом з позовною заявою до суду було подано диск із відеозаписом передачі, який був відтворений в судовому засіданні. При відтворенні диску з відеосюжетом щодо позивачів у справі, верхній правий кут запису не містив логотипу «1+1» чи будь яких інших логотипів чи позначок у будь-якій іншій частині екрану.

Як вбачається із запису на диску, він створений 01.08.2016 р. та, як зазначив представник позивачів, був скопійований з мережі Інтернет, а саме: з сайту ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1».

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 12 Постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року за № 1 дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет.

Як встановлено судом, доказів на підтвердження того, що веб-сайт, на якому була поширена інформація про позивачів, належить відповідачу ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» позивачами не надано, оскільки до відповіді на відзив позивачами додано лист №111/06 від 06.06.2016 р. від ТОВ «Хостмайстер», в якому повідомляється інформація щодо реєстранта доменного імені 112.ua, який, на думку суду, є неналежним доказом по даній справі.

Представник відповідача ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» зауважила, що відсутність на відеозаписі логотипу «1+1» свідчить про недостовірність поданого позивачами відеозапису як доказу.

Відповідно до ст. 46 ч. 1Закону України «Про телебачення та радіомовлення» телерадіоорганізація зобов`язана повідомляти свої вихідні дані (найменування, позивні, логотип або емблему). Згідно ст. 46 ч. 3Закону України «Про телебачення та радіомовлення» під час ефірного часу телерадіоорганізація використовує логотип або інші вихідні дані.

Відповідно до ст.48 ч.4 Закону України «Про телебачення та радіомовлення» запис передачі у незмінній формі зберігається протягом 14 днів з моменту розповсюдження. При цьому згідно зі ст. 64. п. 5Закону України «Про телебачення та радіомовлення» на вимогу заявника телерадіоорганізація зобов`язана надати йому можливість безкоштовного прослуховування (перегляду) відповідного фрагменту програми чи передачі або надати копію запису фрагменту з відповідною оплатою.

Між тим, як встановлено судом, з вимогою про надання копії запису фрагменту передачі позивачі до ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» не зверталися, належних доказів протилежного позивачами до суду не подано.

Отже, наявність завантаженого з мережі Інтернет відеозапису, походження якого неможливо встановити, що містить інформацію, яку позивачі просять визнати недостовірною і такою, що порушує їх честь, гідність і ділову репутацію, не може бути належним, допустимим і достовірним доказом поширення цієї інформації саме відповідачем ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» в ефірі на телеканалі «1+1».

Також, виходячи зі змісту ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, виходячи з наведеного вище суд прийшов до висновку, що позовні вимоги стосуються поширення недостовірної інформації в ефірі ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1», при цьому позивачами надано докази поширення інформації в мережі Інтернет.

Щодо доводів позивачів та заперечень відповідачів про поширення ними недостовірної, на думку позивачів, інформації, а також зупиняючись на питанні, чи є викладена в відеосюжеті на оглянутому диску з мережі Інтернет інформація фактичним твердженням чи оціночним судженням, суд звертає увагу на таке.

У відповідності до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Так, позивачі вважають недостовірною наступну інформацію: «ОСОБА_7 с ОСОБА_2 вели дела с украинскими чиновниками помогая им отмывать преступные деньги»;«ОСОБА_1 с клеймом лидера украинской мафии»; «Семья ОСОБА_1<...> грабила Каталонию на серьезные сумы»; «На сомом деле это деньги, которые били украдены на территории бившего... нашей страны, и после этого они различным путем выводились в эти страны <...>»; «<...> преступлений, которые совершил ОСОБА_2 <...>».

При цьому, під час дослідження відеозапису судом встановлено, що висловлювання відтворювалися у такому вигляді: «Испанские детективы подозревают: ОСОБА_7 с ОСОБА_2 вели дела с украинскими чиновниками помогая им отмывать преступные деньги <...>» (мова оригіналу); « ОСОБА_2 с клеймом лидера украинской мафии» (мова оригіналу); «Семья ОСОБА_2, по мнению испанской Фемиды, грабила Каталонию на серьезные суммы» (мова оригіналу); «На самом деле это деньги, которые были украдены на территории бывшего... нашей страны, и после этого они различным путем выводились в эти страны <...>» (мова оригіналу) .

На думку суду, частина висловлювань має безособовий характер, а частина, з огляду на використані мовні засоби, є оціночними судженнями.

Так наданий позивачами та досліджений судом відеозапис стосується, зокрема, факту затримання позивача-2 компетентними органами Королівства Іспанії. Позивачі та їх представники в ході судового розгляду справи не спростували факт затримання позивача-2, який підтверджується самим відеозаписом.Не надали суду жодні пояснення та докази на їх підтвердження щодо приводів та підстав затримання позивача-2, не спростували належними доказами зроблену в відеозаписі оцінку причин та підстав такого затримання. При цьому, надаючи актуальну станом на 18.08.2016 року інформацію Національної поліції України про не притягнення до кримінальної відповідальності та не засудження позивачів, не надали суду будь-якої офіційної інформації з цих же питань компетентних органів Королівства Іспанії, які, як випливає з відеозапису, і здійснили затримання позивача-2.

Фраза «Испанские детективы подозревают <...>» (мова оригіналу) свідчить про зроблене іспанськими правоохоронними органами юридичне припущення про причетність позивача-2 до вчинення певного кримінального правопорушення, яке підлягає перевірці і доведенню у рамках кримінального провадження. Підозра особи у причетності до вчинення певного правопорушення не свідчить про вчинення цією особою такого правопорушення, але є етапом юридичного процесу по встановленню вини чи невинуватості особи. Таким чином, зазначена інформація не є фактичним твердженням.

Фраза «ОСОБА_1 с клеймом лидера украинской мафии» (мова оригіналу) містить дві загальновживані алегорії, а саме «клеймо» та «мафія», які не є юридичними поняттями та не застосовувались у фразі у прямому значенні цих слів. А тому, використана алегорія позбавляє можливості витлумачити спірну інформацію як таку, що містить фактичні дані.

У фразі «<...> по мнению испанской Фемиды <...>» (мова оригіналу) використовується загальновідома алегорія - богиня права й законного порядку в давньогрецькій міфології у художній спосіб зображує судові та правоохоронні органи Королівства Іспанії. А тому, використана алегорія позбавляє можливості витлумачити спірну інформацію як таку, що містить фактичні дані.

Фраза «На самом деле это деньги, которые били украдены на территории бівшего... нашей страны, и после этого они различным путем выводились в эти страны <...>» (мова оригіналу) не містить згадки про будь-яку особу, зокрема про позивачів, а тому є безособовою, і позбавляє можливості витлумачити її як таку, що міститьфактичні дані.

Європейський суд з прав людини у справі «Карман проти Росії» (Постанова від 14.12.2006 р. №29372/02), п. 42 посилаючись на справи «Шарзах», «УнабхенгігеІніціатівеІнформацьонсфільфальт» проти Австрії», «Вірітшафтс-тренд цайтшріфтен-фергласГмбХ » проти Австрії» нагадав, що рівень точності у встановленні обґрунтованості кримінального звинувачення компетентним судом навряд чи може порівнятися з тим рівнем, якої має притримуватись журналіст при викладенні своєї думки з питань, які становлять суспільний інтерес, оскільки критерії, які застосовуються при оцінці будь-яких політичних думок в плані моралі суттєво відрізняються від тих, які вимагаються для встановлення факту вчинення злочину по кримінальному праву.

Надаючи оцінку зазначеному в позовній заяві висловлюванню, яке, згідно наданого позивачами відеозапису, на справді мало зміст: «Все эти преступления - они за документированы, рукописи не горят, при желании - их можно расследовать. Вопрос, на сегодняшний день до сих пор во власти у ОСОБА_6 остаються покровители. Если продовжить расследовать цепочку преступлений, которые совершил ОСОБА_2 и его команда, то можно найти очень много интересных имен», (мова оригіналу), суд виходить з такого.

У відповідності до пункту 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя.

У названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому, зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку із цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Позивач-1 та позивач-2 є публічними діячами, оскільки здійснювали публічну владу на місцевому рівні. Публічний статус позивачів визначений ними самими в позовній заяві.

Спірна фраза за своїм змістом не стосується позивача-2, натомість стосується позивача-1 та безособово членам його команди, повідомлена відповідачем-2, який також є публічною особою.

У відповідності до досліджених судом доказів, пояснень сторін та загальновідомих обставин позивач-1 та відповідач-1 були публічними опонентами один одному, при цьому відповідач-2 як народний депутат України входив до створених відповідно до законодавства України органів Верховної Ради України, предметом діяльності яких, зокрема, була перевірка діяльності позивача-1. Так відповідач-1 був членом Тимчасової слідчої комісії Верховної Ради України з питань розслідування обставин порушення Конституції України та законів України, прийняття протиправних рішень посадовими особами Київської міської ради та її виконавчого органу, очолював Тимчасову слідчу комісію Верховної Ради України з питань розслідування обставин порушення Конституції України та законів України, прийняття протиправних рішень посадовими особами Київської міської ради та її виконавчого органу, був Головою Тимчасової слідчої комісії Верховної Ради України з питань розслідування обставин порушення Конституції України, Земельного кодексу, інших законів України та прийняття протиправних рішень Київською міською радою в період з 2007 по 2010 роки.

В силу визначених законодавством України повноважень відповідач-1, як член та голова відповідних тимчасових слідчих комісій Верховної Ради України, як народний депутат УкраїниVІ скликання, був обізнаний із офіційними документами, в яких йшлося про допущені позивачем-1 та членами сформованої ним команди порушення чинного законодавства України, зокрема порушення, які слугували підставою призначення Верховною Радою України позачергових виборів депутатів Київської міської ради та Київського міського голови18.03.2008.

Так судом, зокрема, були досліджені копії висновку колегії Рахункової Палати України від 31.01.2008 № 8/3-4/2, висновку Комітету Верховної Ради України з питань державного будівництва та місцевого самоврядування від 17.03.2008 р., інформації робочої групи Комітету Верховної Ради України з питань державного будівництва та місцевого самоврядування щодо вивчення обставин порушення Конституції України та законів України ОСОБА_1 та Київської міською радою від 17.03.2008 р., у який йдеться про виявлені порушення законодавства України, зокрема, з боку позивача-1, та за які передбачена відповідальність на підставі відповідних статей Кримінального кодексу України.

Судом також досліджені копії Постанови ВРУ «Про звіт Тимчасової слідчої комісії Верховної Ради України з питань розслідування обставин порушення Конституції України та законів України, прийняття протиправних рішень посадовими особами Київської міської ради та її виконавчого органу» від 11.06.2009 року N 1518-VI, та Постанови ВРУ «Про звіт Тимчасової слідчої комісії Верховної Ради України з питань розслідування обставин порушення Конституції України та законів України, прийняття протиправних рішень посадовими особами Київської міської ради та її виконавчого органу» від 11.02.2010 року N 1884-VI, якими, зокрема, звіти Тимчасової слідчої комісії Верховної Ради України направлялись до Генеральної прокуратури з вимогою надати правову оцінку виявленим порушенням.

Таким чином, фактично, першоджерелом інформації, з вимогою про спростування якої позивач-1 звертається до суду, є висновки, які містяться в чинних рішеннях органів державної влади, зокрема, Верховної Ради України, Рахункової Палати України, Комітету Верховної Ради України з питань державного будівництва і місцевого самоврядування, Кабінету міністрів України, звітах Тимчасових слідчих комісій тощо.

У відповідності до п. 17 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 року у порядку цивільного чи господарського судочинства не можуть розглядатися позови про спростування інформації, яка міститься, зокрема, у вироках та інших судових рішеннях, а також у постановах органів досудового слідства, висновках судових експертиз, рішеннях органів влади, місцевого самоврядування та інших відповідних органів, атестаційних комісій, рішеннях про накладення на особу дисциплінарного стягнення, для яких законом установлено інший порядок оскарження. У такому ж порядку не можуть розглядатися наукові спори, тобто вимоги про спростування інформації наукового характеру.

Ані позивачами, ані їх представниками до суду не було надано рішення органів судової влади про спростування зазначеної у згаданих документах інформації, на яких відповідач-1 ґрунтувався у своїх висловлюваннях. Суд позбавлений повноважень надавати оцінку такій інформації, позивачами про це питання не підіймалось.

Крім того суд, оцінюючи баланс прав та законних інтересів позивача-1 при вирішенні даного спору віддає перевагу суспільному інтересу у встановлені істини у суспільно значущих питаннях над приватним інтересом публічної особи позивача-1. Суд оцінює спірне висловлювання відповідача-1 не як звинувачення позивача-1 у вчиненні того чи іншого злочину, вина у вчиненні якого має бути встановлена лише на підставі вироку суду, а як зроблений у формі гострої критики заклик до проведення повного, всебічного та об`єктивного розслідування кримінальних правопорушень, наявність ознак яких вбачається із досліджених судом доказів. При цьому, справедливість такої критики,в контексті суспільно значущих обставин,вбачається із інформації про притягнення позивача-1 до кримінальної відповідальності у липні 2017 року, жодних пояснень з питань чого представники позивача-1 до суду не надали.

Судом також досліджено висновок №14-09/16 від 14.09.2016 року експертного лінгвістичного дослідження, в якому експертом надана правова оцінка висловленій відповідачами інформації, що належить до виключної компетенції суду. При цьому, суд не може погодитись із висновками експерта із наведених вище підстав. Вказаний висновок створений в порядку приватного звернення, під час викладення своїх висновків експерт не попереджався про відповідальність за дачу завідомо неправдивих експертних висновків. Експерту не надавались, і при складанні висновку не враховувались докази та пояснення, які були надані відповідачами та оцінені судом.

Інших доказів на підтвердження доводів, викладених у позовній заяві позивачем надано не було.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачів не підлягають задоволенню, оскільки є безпідставними та не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

У зв`язку з тим, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання недостовірною та спростування інформації, відсутні підстави і для задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди за поширення такої інформації, оскільки дані вимоги є похідними.

Відповідно до ст.141 ЦПК України не підлягає стягненню сплачений позивачами при зверненні до суду судовий збір, оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Беручи до уваги вищевикладене, на підставі ст.ст. 3, 68 Конституції України, ст.ст. 16, 201, 277 ЦК України, ст. 30Закону України «Про інформацію», Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», враховуючи практику Європейського суду з прав людини, керуючись п.9, 15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.), ст.ст.4, 10, 12, 13, 76-80, 81, 89, 141, 258-259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ), Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» (місцезнаходження за адресою: м.Київ, вул.Кирилівська, 23; ) про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Подільський районний суд м.Києва протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його

складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н. М. Ларіонова