Постанова

Іменем України

29 травня 2019 року

м. Київ

справа № 182/1441/16-ц

провадження № 61-38691св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Нікопольська міська комунальна аварійно-рятувальна служба,

треті особи: Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради, Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в

м. Нікополі Дніпропетровської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Нікопольської міської комунальної аварійно-рятувальної служби на постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2018 року у складі колегії суддів: Барильської А. П., Бондар Я. М., Зубакової В. П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

В березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Нікопольської міської комунальної аварійно-рятувальної служби, треті особи: Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради (далі Управління праці та соціального захисту населення), Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Нікополі Дніпропетровської області (далі Відділення Фонду соціального страхування), про поновлення на роботі та зобов`язання вчинити дії.

На обгрунтування позовних вимог зазначав, що 03 червня 2011 року він був прийнятий на посаду водолаза до Нікопольської міської комунальної аварійно-рятувальної служби, з якої його було звільнено 10 лютого 2016 року наказом

№ 21 на підставі пункту 5 статті 40 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України). Вказував на те, що в кінці квітня 2015 року за запитом слідчого СВ Нікопольського МВ УМВС України на підставі розпорядження відповідача він брав участь у слідчій дії з пошуку доказів на дні Каховського водосховища у

м. Нікополі та у зв`язку з відсутністю у нього необхідного обладнання для занурення, а саме повнолицьової маски, отримав ушкодження здоров`я, у зв`язку з якими був госпіталізований на стаціонарне лікування з діагнозом компресійна ішемічна нейропатія лицьового нерва справа, гострий період. Лікування здійснювалося тривалий час, під час якого його в телефонному режимі було повідомлено про звільнення з роботи. З наказом про звільнення відповідач його не ознайомив, а лише видав трудову книжку та особисту книжку водолаза, у якій відсутні записи про його підводні занурення за період з січня по квітень

2015 року, та виплатив лише лікарняний за січень 2015 року, інші виплати відповідачем не проводились. Відповідачем не було проведено розслідування зазначеного нещасного випадку, про який позивач повідомив його в усній формі та після поміщення на стаціонарне лікування надав виписку з історії хвороби, а також неправомірно не збережено за ним місце роботи до відновлення його працездатності.

Посилаючись на те, що його було звільнено з займаної посади незаконно, просив поновити його на роботі на посаді водолаза в Нікопольській міській комунальній аварійно-рятувальній службі, зобов`язати відповідача провести розслідування нещасного випадку на виробництві, що з ним стався, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1232.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від

19 квітня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено, що його тимчасова непрацездатність настала внаслідок нещасного випадку на виробництві (трудового каліцтва або професійного захворювання), зокрема не надано доказів звернення до відповідача з повідомленням про нещасний випадок на виробництві та звернення до лікувально-профілактичного закладу з посиланням на нещасний випадок на виробництві. Крім того, суд першої інстанції вважав необгрунтованим посилання позивача на те, що відповідач відмовився скласти акт про нещасний випадок, оскільки позивачем не було надано доказів на підтвердження вказаних обставин і з цього приводу позивач до органу державного нагляду за охороною праці не звертався. Ураховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов висновку, що звільнення ОСОБА_1 з роботи відбулося відповідно до вимог трудового законодавства. Суд першої інстанції відмовив також у задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача провести розслідування нещасного випадку на виробництві, що стався з позивачем, зазначивши, що встановлення факту настання нещасного випадку розглядається у судовому порядку лише у разі ліквідації підприємства, на якому стався нещасний випадок. Відповідач не отримував повідомлень про нещасний випадок на виробництві, ні від позивача, ні від лікувально-профілактичного закладу, чи інших органів, визначених законодавством. Крім того, позивач пропустив строк звернення до суду із зазначеними вимогами, поважних причин пропуску строку судом не встановлено.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 травня

2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1

Поновлено ОСОБА_1 строк на звернення з позовом до суду.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді водолаза в Нікопольській міській комунальній аварійно-рятувальній службі.

Стягнуто з Нікопольської міської комунальної аварійно-рятувальної служби на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10 лютого 2016 року по 16 травня 2018 року у розмірі 51 989,90 грн без урахування податків та обов`язкових платежів.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що звільнення позивача відбулось без достатньо встановлених обставин перебування позивача на амбулаторному та стаціонарному лікуванні, яке, можливо було наслідком отримання ним виробничої травми, а тому до закінчення розслідування нещасного випадку на виробництві за позивачем, відповідно до вимог пункту 5 частини першої статті 40 КЗпП, у разі встановлення того, що нещасний випадок пов`язаний із виробництвом, повинно зберігатись робоче місце до відновлення працездатності або встановлення інвалідності. Потерпілий не обмежений часом для звернення із заявою про розслідування нещасного випадку, тому, використовуючи своє право, позивач звернувся із письмовою заявою про розслідування нещасного випадку, що, на його думку, стався з ним на виробництві, у разі встановлення якого правові наслідки перебування позивача на амбулаторному лікуванні, на підставі якого його було звільнено, будуть іншими, а тому апеляційний суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог позивача про поновлення його на роботі та наявність підстав для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 10 лютого 2016 року по 16 травня 2018 року в розмірі 51 989,90 грн. Апеляційний суд відмовив у задоволенні позовних вимог про зобов`язання позивача провести розслідування нещасного випадку на виробництві, зазначивши, що встановлення факту настання нещасного випадку розглядається у судовому порядку лише у разі ліквідації підприємства, на якому стався нещасний випадок, при цьому підприємство відповідача не ліквідовано, а позивач 13 квітня 2018 року подав заяву про розслідування нещасного випадку, в розгляді якої не відмовлено, а запропоновано для розслідування надати додаткові відомості.

Узагальнені вимоги та доводи касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у липні 2018 року до Верховного Суду, Нікопольська міська комунальна аварійно-рятувальна служба просила скасувати постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2018 року, а рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2017 року залишити в силі.

Касаційна скарга мотивована посиланням на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зокрема заявник вказував на те, що апеляційний суд вдавшись до припущень, ухвалив рішення без належного обгрунтування та підтвердження своїх висновків відповідними доказами. Позивачем не було доведено, що його тимчасова непрацездатність настала внаслідок нещасного випадку на виробництві, а відтак апеляційний суд на підставі лише пояснень позивача, без спростування висновків суду першої інстанції, які грунтуються на належно досліджених та оцінених ним доказах, дійшов помилкового висновку про те, що звільнення позивача відбулося з порушенням вимог трудового законодавства, скасувавши правильне по суті рішення суду першої інстанції.

Згідно статті 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня

2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга не містить доводів щодо неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача провести розслідування нещасного випадку на виробництві, що стався з ним, згідно постанови Кабінету Міністрів України від

30 листопада 2011 року № 1232 «Деякі питання розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», а тому в цій частині рішення суду апеляційної інстанції в касаційному порядку не переглядається.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Установлені судами фактичні обставини справи

Судами попередніх інстанцій установлено, що 03 червня 2011 року

ОСОБА_1 прийнято на роботу на посаду водолаза в Нікопольську міську комунальну аварійно-рятувальну службу на підставі наказу від 03 червня

2011 року № 98.

10 лютого 2016 року наказом № 21 позивача звільнено з посади водолаза 3 класу 3 групи спеціалізації згідно пункту 5 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку з нез`явленням на роботі протягом більш як чотирьох місяців підряд, внаслідок тимчасової непрацездатності. З наказом позивач був ознайомлений, трудову та водолазну книжку отримав, про що свідчить його підпис у наказі.

Згідно наданої позивачем книжки водолаза, дані про занурення позивача за 2015 рік відсутні.

Відповідно до табеля використаного робочого часу за квітень 2015 року позивач 27 та 28 квітня 2015 року не працював, а працював 26 квітня 2015 року (9 годин), 29 квітня 2015 року (14 годин), 30 квітня 2015 року (9 годин).

Згідно відповіді старшого слідчого СВ Нікопольського ВП ГУ НПв Дніпропетровській області підполковника поліції Дяченко А. Б. від 14 вересня 2016 року № 40/20076, в ході досудового слідства по кримінальному провадженню № 0000777 від 11 березня 2016 року проводились слідчі дії, направленні на обстеження дна Каховського водосховища в районі водозахисної дамби за участі водолазів Нікопольської міської комунальної аварійно-рятувальної служби з метою виявлення мисливської рушниці, знаряддя злочину. Дана слідча дія проводилась 28 квітня 2015 року в період часу з

10:00 год. до 12:05 год. за участю водолаза ОСОБА_1 , про що був складений протокол відповідних слідчих дій, який знаходиться в матеріалах кримінального провадження.

З 05 травня 2015 року по 14 травня 2015 року позивач знаходився на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні КУ «Нікопольска ЦРБ» ДОР, йому було поставлено діагноз: компресійна ішемічна нейропатія лицьового нерва справа, гострий період. Анамнез захворювання: захворів 30 квітня

2015 року, гостро, зв`язує з переохолодженням. Виписується з покращенням.

Згідно табелів використання робочого часу за вересень 2015 року, за жовтень 2015 року, за листопад 2015 року, грудень 2015 року, за січень 2016 року, та за лютий 2016 року, з 18 вересня 2015 року по 10 лютого 2016 року позивач перебував на лікарняному.

Згідно листків непрацездатності серія АГЮ № 160784, серія АГХ № 765708, серія АГХ № 765758 позивач з 26 січня 2016 року по 23 лютого 2016 року знаходився на лікарняному (режим лікування - амбулаторний), з 23 лютого 2016 року по

04 березня 2016 року та з 05 березня 2016 року по 16 березня 2016 року знаходився на лікарняному (режим лікування - стаціонарний).

13 квітня 2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою про розслідування нещасного випадку, що стався з ним в квітні 2015 року. Підприємством відповідача було надано позивачу відповідь, що для початку розслідування нещасного випадку недостатньо інформації, та запропоновано надати більш детальну інформацію, зокрема точну дату випадку, місце та час події, обставини випадку, час звернення до медичного закладу та копію амбулаторної картки (за бажанням).

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку нез`явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, не рахуючи відпустки по вагітності і пологах, якщо законодавством не встановлений триваліший строк збереження місця роботи (посади) при певному захворюванні. За працівниками, які втратили працездатність у зв`язку з трудовим каліцтвом або професійним захворюванням, місце роботи (посада) зберігається до відновлення працездатності або встановлення інвалідності.

Скасовуючи рішення першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що звільнення позивача відбулось без достатньо встановлених обставин щодо перебування позивача на амбулаторному та стаціонарному лікуванні, яке, можливо було наслідком отримання ним виробничої травми, а тому до закінчення розслідування нещасного випадку на виробництві за позивачем, відповідно до вимог пункту 5 частини першої статті 40 КЗпП України, повинно зберігатись робоче місце до відновлення працездатності або встановлення інвалідності.

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитися не можна, з огляду на наступне.

Згідно Інструкції з охорони праці для працюючого водолаза, затвердженої начальником Нікопольської міської комунальної аварійно-рятувальної служби ОСОБА_2 , працюючий водолаз після переходу на дихання атмосферним повітрям у випадку поганого самопочуття повинен доповісти про це керівнику водолазних спусків, для прийняття заходів по наданню медичної допомоги і лікування.

Процедура проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій, що сталися з працівниками на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності або в їх філіях, представництвах, інших відокремлених підрозділах визначена Порядком проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1232 «Деякі питання розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві» (далі Порядок).

Розслідування проводиться у разі виникнення нещасного випадку, а саме обмеженої в часі події або раптового впливу на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків, внаслідок яких зафіксовано шкоду здоров`ю, зокрема від одержання поранення, травми, у тому числі внаслідок тілесних ушкоджень, гострого професійного захворювання і гострого професійного та інших отруєнь, одержання сонячного або теплового удару, опіку, обмороження, а також у разі утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, одержання інших ушкоджень внаслідок аварії, пожежі, стихійного лиха (землетрусу, зсуву, повені, урагану тощо), контакту з представниками тваринного і рослинного світу, які призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше або до необхідності переведення його на іншу (легшу) роботу не менш як на один робочий день, зникнення, а також настання смерті працівника під час виконання ним трудових (посадових) обов`язків (пункт 7 Порядку, зараз і надалі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 8 Порядку про кожний нещасний випадок потерпілий або працівник, який його виявив, чи інша особа - свідок нещасного випадку повинні негайно повідомити керівника робіт, який безпосередньо здійснює контроль за станом охорони праці на робочому місці (далі - безпосередній керівник робіт), чи іншу уповноважену особу підприємства і вжити заходів до надання необхідної допомоги потерпілому.

У разі настання нещасного випадку безпосередній керівник робіт зобов`язаний:

- терміново організувати надання першої невідкладної допомоги потерпілому, забезпечити у разі потреби його доставку до лікувально-профілактичного закладу;

- негайно повідомити роботодавця про те, що сталося;

- зберегти до прибуття комісії з розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку обстановку на робочому місці та машини, механізми, обладнання, устаткування (далі - устаткування) у такому стані, в якому вони були на момент настання нещасного випадку (якщо це не загрожує життю чи здоров`ю інших працівників і не призведе до більш тяжких наслідків та порушення виробничих процесів), а також вжити заходів до недопущення подібних нещасних випадків.

Згідно з пунктом 9 Порядку лікувально-профілактичний заклад повинен передати протягом доби з використанням засобів зв`язку та на паперовому носії екстрене повідомлення про звернення потерпілого з посиланням на нещасний випадок на виробництві за формою згідно з додатком 1: 1) підприємству, де працює потерпілий; 2) робочому органові виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань за місцезнаходженням підприємства, де працює потерпілий; 3) територіальному органові Держгірпромнагляду за місцем настання нещасного випадку; 4) закладові державної санітарно-епідеміологічної служби.

Нещасний випадок, про який своєчасно не повідомлено керівника підприємства чи роботодавця потерпілого або внаслідок якого втрата працездатності настала не одразу, розслідується і береться на облік згідно з цим Порядком протягом місяця після надходження заяви потерпілого чи уповноваженої ним особи, яка представляє його інтереси (незалежно від строку настання нещасного випадку) (пункт 23 Порядку).

Ураховуючи наведене, твердження позивача про те, що тимчасова втрата ним працездатності пов`язана з нещасним випадком на виробництві, а тому за ним повинно зберігатись робоче місце до відновлення працездатності або встановлення інвалідності є непереконливими, оскільки не містять належного правового та доказового обгрунтування, зокрема на момент розгляду справи судом першої інстанції позивач не надав доказів звернення до відповідача з повідомленням про нещасний випадок на виробництві або з заявою про проведення розслідування нещасного випадку, а також повідомлення лікувально-профілактичного закладу про те, що його звернення за допомогою пов`язане з нещасним випадком на виробництві.

Посилання апеляційного суду на те, що у разі встановлення факту нещасного випадку за заявою ОСОБА_1 від 13 квітня 2018 року про розслідування нещасного випадку, що стався з ним у квітні 2015 року, правові наслідки перебування позивача на амбулаторному лікуванні, на підставі якого його було звільнено, будуть мати інших характер є безпідставними, оскільки грунтуються на припущеннях. Лише факт звернення позивача до відповідача із заявою про розслідування нещасного випадку після ухвалення судом першої інстанції судового рішення, не є підставою для скасування законного та обгрунтованого рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 22 Закону України «Про охорону праці», роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об`єднаннями профспілок.За підсумками розслідування нещасного випадку, професійного захворювання або аварії роботодавець складає акт за встановленою формою, один примірник якого він зобов`язаний видати потерпілому або іншій заінтересованій особі не пізніше трьох днів з моменту закінчення розслідування. У разі відмови роботодавця скласти акт про нещасний випадок чи незгоди потерпілого з його змістом питання вирішуються посадовою особою органу державного нагляду за охороною праці, рішення якої є обов`язковим для роботодавця. Рішення посадової особи органу державного нагляду за охороною праці може бути оскаржене у судовому порядку.

Відповідно до вимог частини першої, третьої та четвертої статті 60 ЦПК України 2004 року, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Позивач не надав суду першої інстанції доказів на підтвердження нещасного випадку на виробництві, його звернення до роботодавця з вимогою скласти акт про нещасний випадок на виробництві та про відмову відповідача у вчиненні таких дій, а також доказів звернення позивача до органу державного нагляду за охороною праці з приводу неправомірних дій відповідача. Крім того,

ОСОБА_1 не надав належного обгрунтування та не підтвердив доказами наявність причинно-наслідкового зв`язку між подіями, які сталися у квітні

2015 року, і перебуванням його на лікарняному з вересня 2015 року по 10 лютого 2016 року, оскільки між вказаними подіями минуло більш ніж чотири місяці, протягом яких він ходив на роботу.

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, що склалися між сторонами, повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи, надав належну оцінку наданим сторонами доказів та дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про поновлення на роботі, оскільки він не довів, що його тимчасова непрацездатність настала внаслідок нещасного випадку на виробництві та, що його звільнення відбулося з порушенням норм трудового законодавства.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково, і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Ураховуючи, що апеляційний суд помилково скасував рішення суду першої інстанції, яке відповідає вимогам закону, постанова Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2018 року у частині вирішення питання про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає скасуванню, з залишенням у силі в цій частині рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2017 року.

Щодо розподілу судових витрат

Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційна скарга підлягає задоволенню, а позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати, понесені Нікопольською міською комунальною аварійно-рятувальною службою у зв`язку з поданням касаційної скарги у розмірі 2 204,80 грн підлягають компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Нікопольської міської аварійно-рятувальної служби задовольнити.

Постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2018 року у частині вирішення питання про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасувати, залишити у силі в цій частині рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від

19 квітня 2017 року.

Судові витрати, понесені Нікопольською міською комунальною аварійно-рятувальною службою за подання касаційної скарги у розмірі 2 204,80 грн підлягають компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик