Красноокнянський районний суд Одеської області
Справа № 505/198/19
Провадження № 4-с/506/1/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.06.2019 року с.м.т. Окни

Красноокнянський районний суд Одеської області у складі

головуючого судді Чеботаренко О.Л.

за участю секретаря судового засідання Паламарчук М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в с.м.т. Окни справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Державний Ощадний банк України», ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И В :

21 січня 2019 року до суду надійшла скарга ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, зацікавлена особа: Публічне акціонерне товариство «Державний Ощадний банк України», в якій вона зазначила, що під час звернення до нотаріуса 02 березня 2018 року вона випадково дізналася , що на все її майно постановою державного виконавця від 18.03.2011 року у виконавчому провадженні № 25259212 накладено арешт. Як стверджує заявник, за отриманою нею в Красноокнянському районному суді Одеської області інформацією, арешт накладено у справі за позовом Ощадбанку про стягнення коштів , однак дана справа, у зв`язку із спливом термінів зберігання, в архіві суду не збереглася та була знищена. Звернувшись до Подільського МДВС, нею було встановлено, що всі виконавчі провадження, де вона була боржником , завершені, справи знищені, у зв`язку зі спливом термінів їх зберігання. При цьому, державним виконавцем під час винесення постанови про закриття виконавчого провадження не виконано вимоги ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження», а саме не було знято арешт з майна ОСОБА_1 , чим державний виконавець допустив бездіяльність , якою порушується її право розпоряджатися належним заявнику майном. Раніше звернутися із даною скаргою вона не мала можливості, оскільки її син хворів, потребував її догляду та на лікування витрачено багато коштів , тому вона не мала змоги звернутися до адвоката за правовою допомогою. У зв`язку із вищевикладеним, вона просила поновити строк оскарження бездіяльності державного виконавця та скасувати заходи забезпечення позову, встановлені постановою державного виконавця про відкриття виконавчого провадження ,з накладенням арешту на майно боржника у виконавчому провадженні ВП №252559212 від 18.03.2011 року.

16.05.2019 року на виконання ухвали суду від 29.03.2019 року про залишення скарги без руху, від заявника надійшла уточнена скарга, в якій заявник просила визнати протиправною бездіяльність держаного виконавця у виконавчому провадженні ВП№252559212 від 18.01.2011 року, щодо нескасування заходів примусового виконання рішення, а саме арешту на майно боржника ОСОБА_1 та визнати нечинними та скасувати заходи примусового виконання рішення (арешт майна боржника), встановлені постановою державного виконавця про відкриття виконавчого провадження з накладення арешту на майно боржника у виконавчому провадженні ВП№252559212 від 18.03.2011 року (боржник ОСОБА_1 ), тобто скасувати арешт. При цьому однією із заінтересованих осіб заявник ОСОБА_1 і в уточненій скарзі зазначає Публічне акціонерне товариство «Держаний ощадний банк України».

04.06.2019 року від заявника надійшла заява про відкриття провадження по справі, в якій заявник підкреслила, що просить суд саме про скасування обмежень, встановлених постановою про накладення арешту.

14.06.2019 року ухвалою суду, за заявою ОСОБА_1 , до участі у справі у якості заінтересованої особи залучено ОСОБА_2

Заявник ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, однак від неї надійшла заява про розгляд скарги у її відсутність, так як вона не може прибути на засідання, у зв`язку із хворобою дитини.

Представник заінтересованої особи - Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» у судове засідання не з`явився, однак від його представника надійшла заява про розгляд скарги у відсутність представника зацікавленої особи- Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», проти задоволення скарги не заперечує.

Представник заінтересованої особи - Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області та заінтересована особа ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилися, хоча про день та час проведення судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Тому відповідно до ст.450 ЦПК України, скаргу розглянуто у відсутність учасників справи.

Так, у відповідності до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до п.а) ч.1 ст. 449 ЦПК України скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

При цьому відповідно до ч.2 ст.449 ЦПК України, пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Як вбачається із виписки із медичної карти від 04.10.2018 року №3571 стаціонарного хворого ОСОБА_3 , консультативного висновку від 24.10.2018 року та ехокардіографічного обстеження від 24.10.2018 року в ОСОБА_3 стан після накладення анастомозу Фотена, без фенестрації, пластики лівої гілки легеневої артерії (13.09.2018 р), після накладення анастомозу Гленна з пластикою гілок легеневої артерії та атріосептектомії (о5.08.2015 р.), після накладення центрального анастомозу (2014 рік). Єдиний шлуночок за змішаним типом. Великий дефект міжшлуночкової перегородки. Атріо-вентрикулярна та вентрикуло-артеріальна дискордантність. Артифіційний дефект міжпередсердної перегородки. Невелика недостатність клапана аорти. В післяопераційний період ОСОБА_3 назначене лікування, спостереження та відвідування лікаря /а.с.12-14/.

ОСОБА_1 отримує державну соціальну допомогу на утримання сина ОСОБА_3 , як на інваліда з дитинства /а.с.4-5, 7, 11/.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_1 пропустила строк у зв`язку із тим, що її син з народження мав хворобу серця і у 2018 році дитині було проведено оперативне втручання на серці, при цьому дитина потребує постійного спеціального догляду і в післяопераційний період , що перешкоджало заявнику звернутися до суду ; крім того, на лікування сина було витрачено багато коштів , що не давало їй змоги звернутися до адвоката за юридичною допомогою, суд приходить до висновку про визнання причини пропуску строку для подання скарги ОСОБА_1 поважною та про поновлення строку для подання скарги ОСОБА_1

Розглянувши скаргу ОСОБА_1 та дослідивши додані до скарги матеріали, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження». При цьому, суд зазначає, що на час накладення арешту, чинним був Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV (далі також - Закон №606-XIV).

Разом з тим, на час звернення позивача до суду та розгляду і вирішення справи по суті, зазначений Закон втратив чинність, оскільки 05.10.2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі також - Закон №1404-VIII).

Відповідно до частин 1-3 статті 57 Закону №606-XIV ,арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Ч.1 ст.30 Закону №606-ХІV передбачено, що державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , станом на 02.03.2018 року на все нерухоме майно накладено арешт, а саме за постановою про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на майно боржника, в/п №25259212 від 18.03.2011 року, нач. ВДВС Красноокнянського РУЮ Дороговим О.Б. та постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження в/п 30395855 від 15.12.2011, нач. ВДВС Красноокнянського РУЮ Догоровим О.Б. Крім того арешт майна також накладено ухвалою Красноокнянського районного суду Одеської області від 30.09.2010 року, справа №2-248 /а.с.8-9/.

Відповідно до листа Подільського МВДВС ГТУЮ в Одеській області, на виконанні у відділі ДВС Красноокнянського РУЮ знаходилися виконавчі провадження, де боржником значилась ОСОБА_1 , а саме: в/л №2/1517/302/11 від 07.12.2011 року Красноокнянського районного суду Одеської області про стягнення 18398, 73 грн. на користь Ощадбанку; в/л №2/1517/3/11 від 10.03.2011 року Красноокнянського районного суду Одеської області про стягнення 223370 грн. на користь ОСОБА_2 , які 06.01.2016 року було знищено, за розпорядженням №1 від 05.01.2016 року в.о. начальника ВДВС Котовського МРУЮ та виконавче провадження за ухвалою №2-248 від 30.09.2010 року Красноокнянського районного суду Одеської області про накладення арешту на все майно боржника по заяві ОСОБА_2 , яке було знищене 09.01.2014 року згідно розпорядження №1 від 08.01.2014 року начальника ВДВС Котовського МРУЮ /а.с.10/.

Відповідно до довідки ПАТ «Державний ощадний банк» за № 915 від 03 грудня 2012 року ,заборгованості по кредиту та відсоткам у ОСОБА_1 у філії-ТВБВ №10015/0477 АТ «Ощадбанк», згідно кредитного договору №707 від 23.07.2007 року немає. /а.с.6/.

Як вбачається із витягу із спецпідрозділу автоматизованої системи виконавчих проваджень відносно ОСОБА_1 , 17.03.2011 року до провадження державного виконавця Дорогова О.Б. надійшов виконавчий лист №2/1517/33/2011 від 10.03.2011 року від ОСОБА_2 про стягнення на її користь з ОСОБА_1 боргу 223370 грн., по якому 18.03.2011 року постановою державного виконавця було відкрито виконавче провадження №25259212 із накладенням арешту на майно боржника. 26.12.2011 року дане виконавче провадження було об`єднане із виконавчими провадженнями №30395855 та №32819733 по примусовому виконанню виконавчих листів №2/1517/302/2011 від 07.12.2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Держощадбанк» 18398, 73 грн. у якості боргу та 424 грн в якості судового збору та зведене в одне виконавче провадження за №32819733 на загальну суму 242192,73 грн. 19.12.2012 року до відділу ДВС Красноокнянського РУЮ надійшла заява стягувача ОСОБА_2 про повернення виконавчого листа без подальшого виконання, у зв`язку із чим знято арешт з майна боржника, а саме із транспортного засобу у вигляді автомобіля. 23.12.2012 року стягнення виконавчого збору за постановою про стягнення виконавчого збору було скасоване, у зв`язку із поверненням виконавчого документа стягувачові відповідно до п.1 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» (за письмовою заявою стягувача).

24.12.2012 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу (п.1 ч.1 ст.47) ЗУ « Про виконавче провадження» та 24.12.2012 року постановою державного виконавця виконавче провадження виділено із зведеного виконавчого провадження.

Відповідно до частини 1 статті 50 Закону № 606-ХІV від 21 квітня 1999 року, в разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Частиною 2 статті 50 вказаного Закону № 606-ХІV від 21 квітня 1999 року було визначено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Отже, законом, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, було передбачено зняття арешту з майна боржника у випадку закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, а не у випадку повернення виконавчого документа стягувачу. Аналогічні положення містить і Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 року, який набрав чинності 05.10.2016 року. Статтею 59 Закону № 1404-VIII від 02.06.2016 року, якими врегульовані питання зняття державним виконавцем арешту з майна, не передбачено право державного виконавця зняти арешт у разі повернення виконавчого документа стягувачу.

Таким чином, у випадку повернення виконавчого документа стягувачові державний виконавець позбавлений права самостійно зняти арешт, накладений на майно боржника.

Постановою органу примусового виконання від 24 грудня 2012 року , виконавче провадження завершено з підстав п. 1 ч.1.ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-Х1У від 21.04.1999 р.( в редакції чинній на час вчинення такої дії). Вказаною нормою встановлено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалось або здійснено частково, повертається стягувачу, якщо є письмова заява стягувача.

Крім того, статтею 49 цього Закону визначений вичерпний перелік обставин для закриття виконавчого провадження, який не містить такої підстави, як повернення виконавчого документу стягувачу, якщо є його письмова заява.

Обов`язок державного виконавця зняти арешт із майна боржника за приписами ст. 50 цього Закону встановлений лише у разі закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених ст.49 вказаного Закону, та у разі повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу, який його видав з підстав визначених ст. 48 цього Закону № 606-Х1У.

Таким чином ,відсутні підстави для застосування наслідків, встановлених ст.50 цього Закону та покладання на орган примусового виконання обов`язку скасувати арешт, накладений на майно боржника у випадку повернення виконавчого документа стягувачу з підстав п.1 ч.1 ст. 47 наведеного Закону.

Враховуючи наведене, суд вважає, що державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Красноокнянського районного управління юстиції (на той час) Дороговим О.Б. під час проведення виконавчих дій по виконавчому провадженню №25259212 від 18.03.2011 року за виконавчим листом №2/1517/33/2011 від 10.03.2011 року про стягнення з ОСОБА_1 боргу у сумі 223370 грн. на користь ОСОБА_2 не було порушено вимог закону щодо не зняття арешту з майна боржника, оскільки на час повернення виконавчого документа стягувачові 24 грудня 2012 року правових підстав для зняття арешту у державного виконавця не було.

Відповідно до ч.2 ст.451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, враховуючи той факт , що в даному випадку дії державного виконавця були вчинені відповідно до закону в межах наданих йому повноважень, тобто є правомірними, скарга ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності державного виконавця Красноокнянського районного управління юстиції (на той час) Дороговим О.Б. у виконавчому провадженні №252559212 щодо не скасування заходів примусового виконання рішення, а саме арешту на майно боржника з подальшим визнанням не чинним та скасуванням заходів примусового виконання рішення (арешт майна), встановлених постановою державного виконавця про відкриття виконавчого провадження з накладення арешту на майно боржника по виконавчому провадженню №252559212 є необґрунтованою, а тому в задоволенні цієї частини скарги слід відмовити.

При цьому, що стосується вимоги заявника, викладеної в заяві про відкриття провадження по справі, про скасування обмежень ,встановлених постановою про накладення арешту, суд звертає увагу, що відповідно до ч.5 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Тобто суд роз`яснює заявнику , що ОСОБА_1 не позбавлена права звернутися до суду з вимогою про зняття арешту з майна в порядку цивільного судочинства в межах позовного провадження.

Що стосується виконавчого провадження №30395855 за виконавчим листом від 07.12.2011 №2/1517/302/2011 року про стягнення з ОСОБА_1 боргу у сумі 18398,73 грн. на користь ПАТ «Держощадбанк України», то згідно до витягу із спецпідрозділу автоматизованої системи виконавчих проваджень, воно надійшло до відділу ДВС Красноокнянського РУЮ 13.12.2011 року та 15.12.2011 року відкрито виконавче провадження. 15.12.2011 року, з метою виконання рішення суду, державним виконавцем винесено постанову про накладення арешту на все майно боржника.

23.12.2011 року винесено постанову про стягнення виконавчого збору. 26.12.2011 року дане провадження приєднано до зведеного №32819733. 24.12.2012 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу (п.2. ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» - відсутність у боржника майна), підстава - згідно повідомлення стягувача - боржник розрахувався в повному обсязі. Виконавчий збір не стягнуто. Відсутнє особисте майно та кошти, на які можливо звернути стягнення. 24.12.2012 року постановою державного виконавця виконавче провадження виведено із зведеного виконавчого провадження /а.с.43-44/. Таким чином, судом встановлено, що виконавчі провадження №30395855 за виконавчим листом від 07.12.2011 №2/1517/302/2011 року про стягнення з ОСОБА_1 боргу у сумі 18398,73 грн. на користь ПАТ «Держощадбанк України» та №25259212 за виконавчим листом №2/1517/33/2011 від 10.03.2011 року про стягнення на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_1 боргу 223370 грн., спочатку були об`єднанні в зведене провадження, однак в подальшому, 24.12.2011 року були виведені із зведеного виконавчого провадження.

При цьому Розділом VII ЦПК України та ЗУ «Про виконавче провадження» не передбачено подання однієї скарги на дії чи бездіяльність державного виконавця по різним виконавчим провадженням.

Крім того, ст.188 ЦПК України передбачено тільки об`єднання в одне провадження декількох позовних заяв (вимог).

У зв`язку із вищевикладеним, з врахуванням того, що в одному судовому провадженні дві скарги по різним справам не розглядаються, суд приходить до висновку про залишення без розгляду скарги в частині оскарження бездіяльності державного виконавця по виконавчому провадженню від 15.12.2011 року про стягнення з ОСОБА_1 боргу у сумі 18398,73 грн. на користь ПАТ «Держощадбанк України» (№30395855).

Слід звернути увагу, що заявник при подачі скарги помилялася щодо зазначення як заінтересованої особи ПАТ «Держощадбанк України» по виконавчому провадженню 25259212, у зв`язку із чим суд змушений був неодноразово залишати скаргу без руху, спонукаючи заявника визначитися , по якому саме виконавчому провадженню нею подається скарга.

Крім того, під час розгляду скарги, судом встановлено, що на все нерухоме майно ОСОБА_1 також накладено арешт за ухвалою Красноокнянського районного суду Одеської області від 30.09.2010 року по справі №2-248, яка на даний час також є знищеною.

Ч.1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

З урахуванням вищевикладеного, з метою захисту права заявника як власника майна, суд вважає за необхідне за власною ініціативою вирішити питання щодо скасуванням заходів забезпечення позову, застосованих ухвалою суду від 30.09.2010 року по справі №2-248, а саме у вигляді накладення арешту на нерухоме майно.

Керуючись ст. ст. 2, 10, 13, 76-81, 259-261, 263, 450-451 ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 року та ЗУ «Про виконавче провадження» № 606-ХІV від 21 квітня 1999 року, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 (зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), на бездіяльність державного виконавця у вигляді не зняття арешту після закриття провадження, заінтересовані особи: Подільський міжрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (адреса місцезнаходження: проспект Шевченка, 16, м. Подільськ, Одеської області, ), ОСОБА_2 (проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) в частині визнання протиправною бездіяльності державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Красноокнянського районного управління юстиції (на той час) Дорогова О.Б. щодо не скасування заходів примусового виконання рішення, а саме арешту на майно боржника, та визнання не чинним та скасування заходів примусового виконання рішення (арешт майна) встановлених постановою державного виконавця про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на майно боржника по виконавчому провадженню №25259212 від 18.03.2011 року за виконавчим листом №2/1517/33/2011 від 10.03.2011 року про стягнення з ОСОБА_1 боргу у сумі 223370 грн. на користь ОСОБА_2 - відмовити.

Скаргу в частині оскарження бездіяльності державного виконавця по виконавчому провадженню від 15.12.2011 року про стягнення з ОСОБА_1 боргу у сумі 18398,73 грн. на користь ПАТ «Держощадбанк України» (№30395855) - залишити без розгляду.

За власною ініціативою суду вирішити питання щодо скасуванням заходів забезпечення позову, встановлених ухвалою Красноокнянського районного суду Одеської області від 30.09.2010 року по справі №2-248, а саме у вигляді накладення арешту на все нерухоме майно ОСОБА_1 .

Відповідно до п.п.15.5) п.1 Перехідних положень ЦПК України, на ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду через Красноокнянський районний суд або безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом 15 днів з дня складання ухвали.

Повну ухвалу суду складено 01 липня 2019 року.

Суддя О. Л. Чеботаренко