Номер провадження: 22-ц/813/3286/19
Головуючий у першій інстанції Бондар В. Я.
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2019 року м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Ващенко Л.Г.

суддів Вадовської Л.М., Колеснкікова Г.Я..

за участі секретаря Чепрас А.І.

з участю: представника публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2018 року (одноособово суддя Бондар В.Я.) у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2, третя особа на стороні відповідача: ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції)

29.11.2016 року публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі-Банк) звернулось із позовом до поручителя ОСОБА_2, третя особа позичальник ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1342/309 від 09.07.2007 року.

Позов обґрунтовано наступним.

Між Банком та ОСОБА_3 09.07.2007 року укладено кредитний договір №1342/309, за умовами якого Банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 45 000 доларів США, а позичальник зобовязався прийняти, належним чином використовувати кошти, повернути кредит та сплати відсотки за користування кредитом у розмірі 13% річних в порядку та на умовах, в строки, визначені кредитним договором. Кредит надавався на 12 місяців з терміном повернення погашення кредиту не пізніше 09.07.2017 року. В якості забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором між Банком, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір поруки №1342/309. Поручитель зобовязалась відповідати солідарно перед Банком за несвоєчасне виконання боржником зобовязання за кредитним договором. Боржник не виконує зобовязання за кредитним договором, у звязку з чим виникла заборгованість, яка станом на 01.11.2016 року становить 8 296,62 доларів США та 39 828,27 гривень, з яких: строковий основний борг по кредиту 2 175,87 доларів США; прострочений основний борг по кредиту 5 921,70 доларів США; прострочені проценти за користування кредитом 89,17 доларів США; прострочена комісійна винагорода за супроводження кредиту 240 гривень; пеня за прострочений основний борг за кредитом 37 605,16 гривень; пеня за прострочені проценти за користування кредитом 1 844,00 гривень; пеня за прострочену комісійну винагороду за супроводження кредиту 139,11 гривень; 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту 109,88 доларів США.

Посилаючись на порушення позичальником умов кредитного договору, наявність заборгованості, позивач просив стягнути заборгованість з поручителя за кредитним договором № 1342/309 від 09.07.2007 року у розмірі 8 296,62 доларів США та 39 828,27 гривень.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від03.10.2017 року ОСОБА_3 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від12.03.2018 року представнику Банка відмовлено у задоволенні заяви про обєднання в одне провадження цивільної справи №522/23050/16-ц за позовом Банка до ОСОБА_2 та цивільної справи №2/1522/10727/11 за позовом Банка до ОСОБА_3.

У судовому засіданні 16.11.2018 року представник Банка підтримала позов і просила задовольнити його у повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2 і третя особа ОСОБА_3 не приймали участі у судовому засіданні 16.11.2018 року.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16.11.2018 року Банку відмовлено у задоволенні позову.

(короткий зміст вимог апеляційної скарги)

Банк не погодився з рішення суду першої інстанції від 16.11.2018 року і в особі представника подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалите нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі (з урахуванням збільшення розміру позовних вимог), посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)

Апеляційна скарга представника Банка зазначає:

В рішенні суд встановив, що погашення кредиту (черговий платіж) було внесено 25.07.2007 року, а вже 01.08.2007 року черговий платіж на погашення кредиту не вносився, тому шестимісячний термін вимоги кредитора до поручителя, на думку суду першої інстанції, сплив 04.05.2015 року. З таким висновком також не можна погодитись.

Згідно із розрахунками заборгованості станом на 14.03.2018 року боржником ОСОБА_3 здійснювались платежі з поверненню кредиту та сплати відсотків періодично, нерегулярно. Наступний платіж, здійснений після 01.08.2007 року, як зазначено в рішенні суду, здійснено 01.10.2007 року на суму 426,54 доларів США, а останній платіж здійснений в період з 25.01.2017 року по 01.10.2017 року у розмірі 0,83 доларів США.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу, або іншого обовязку.

Позичальник ОСОБА_3 здійснював оплату кредиту нерегулярно, у звязку з чим переривався перебіг позовної давності.

Оскільки договір встановлює окремі зобовязання, які деталізують обовязок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, незалежно від визначення у договорі строку кредитування, право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. Відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обовязку з внесенням чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Таким чином, строк позовної давності переривається з кожним внесеним платежем.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником, а у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Позовна заява до поручителя подана 21.11.2016 року і Банк своєчасно звернувся з вимогою про стягнення заборгованості поручителя.

03.05.2018 року позивачем подана заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій Банк просить стягнути заборгованість в розмірі 9097,57 долара США, що еквівалентно 235 763,53 гривень та 113 343, 46 гривень.

(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)

Відповідачка ОСОБА_2 і третя особа ОСОБА_3 не скористались правом надати відзив, пояснення або заперечення на апеляційну скаргу.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)

Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.

09.07.2007 року між Банком і ОСОБА_3 укладено кредитний договір №1342/309, за умовами якого Банк надав позичальнику грошові кошти в розмірі 45 000 доларів США, а позичальник зобовязався прийняти, належним чином використовувати кошти, повернути кредит та сплати відсотки за користування кредитом у розмірі 13% річних в порядку та на умовах, в строки, визначені кредитним договором, при цьому, кредит підлягав поверненню не пізніше 09.07.2017 року (а.с.7-10).

У забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором між Банком, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 09.07.2007 року укладено договір поруки №1342/309, відповідно до якого поручитель зобовязалась відповідати солідарно перед Банком за несвоєчасне виконання боржником зобовязання за кредитним договором (а.с.11.12).

02.08.2016 року Банк надіслав поручителю ОСОБА_2 за адресою, яка зазначена у договорі поруки від 09.07.2007 року (АДРЕСА_1) письмове повідомлення про наявність заборгованості за кредитним договором від 09.07.2007 року (а.с.23-26).

Станом на час предявлення позову, тобто станом на 01.11.2016 року заборгованість за кредитним договором №1342/309 від 09.07.2007 року становить 8 296,62 доларів США та 39 828,27 гривень, з яких: строковий основний борг по кредиту 2 175,87 доларів США; прострочений основний борг по кредиту 5 921,70 доларів США; прострочені проценти за користування кредитом 89,17 доларів США; прострочена комісійна винагорода за супроводження кредиту 240 гривень; пеня за прострочений основний борг за кредитом 37 605,16 гривень; пеня за прострочені проценти за користування кредитом 1 844,00 гривень; пеня за прострочену комісійну винагороду за супроводження кредиту 139,11 гривень; 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту 109,88 доларів США (а.с.13-22).

У відзиві на позовну заяву (а.с.105-107) відповідачка ОСОБА_2 зазначала:

Банк зазначає, що поручитель не виконала зобовязання перед ним за кредитним договором відповідно до договору поруки від 09.07.2007 року №1342. Водночас в матеріалах справи наявний лист Банка від 02.08.2016 року, який надіслано на вул. Гімназичну і який вона не отримала, оскільки офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції здійснюється за зареєстрованим місцем реєстрації особи, якою не є вул. Гімназична. Поручитель не повідомлялась про наявність заборгованості боржника, зокрема з розрахунку пені вбачається, що починаючи з 01.05.2015 року боржником не сплачувались чергові платежі у повному обсязі та у належні строки. З огляду на те, що кредит сплачується щомісяця, стосовно чергових платежів з 01.05.2015 року по 01.05.2016 року порука припинилась зі спливом 6 місяців, оскільки Банк не звертався до поручителя протягом 6 місяців після настання строку чергового платежу. Вимога щодо дострокової сплати суми кредиту, відповідно до п. 3.4 кредитного договору, до поручителя не надходила. Зазначена у листі і позові сума заборгованості не відповідає сумі чергових платежів по графіку кредитного договору. Позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на те, що порука за кредитним договором припинилася (а.с.105-107).

Судом апеляційної інстанції нові обставини не встановлювались і нові докази не досліджувались.

Між сторонами виникли правовідносини з кредитного зобовязання і договору поруки, які регулюються нормами ЦК України.

(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)

Суд першої інстанції, відмовляючи Банку у позові до поручителя виходив з того, що порука припинилась, оскільки прострочення платежу з повернення кредиту виникло ще 01.08.2007 року, а вимога до поручителя надіслана після спливу 9 річного терміну, 02.08.2016 року, крім того, вимога направлялась поручителю і не була нею отримана, шестимісячний строк також сплив 04.05.2015 року від дати постановлення рішення суду за вимогами Банка до боржника (а.с.161-165).

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Позов Банка підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 09.07.2007 року між Банком і ОСОБА_3 укладено кредитний договір №1342/309, за умовами якого Банк надав позичальнику грошові кошти в розмірі 45 000 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 13% річних в порядку і на умовах та в строки, визначені кредитним договором. Кредит підлягав поверненню не пізніше 09.07.2017 року.

У забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором між Банком, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 09.07.2007 року укладено договір поруки №1342/309.

02.08.2016 року Банк надіслав поручителю ОСОБА_2 письмове повідомлення про наявність заборгованості за кредитним договором від 09.07.2007 року і необхідність її погашення.

Позичальник належним чином не виконував умови кредитного договору і станом на 01.11.2016 року допустив заборгованість за кредитним договором №1342/309 від 09.07.2007 року у розмірі 8 296,62 доларів США та 39 828,27 гривень.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (ст. ст. 526 ч.1, 527 ч.1; 610 ч.1, 611 ч.1 п.3 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ч.1 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі (ст. 553 ч.ч.1.2 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ст. 554 ч. ч. 1, 2 ЦК України).

З наданих Банком розрахунків по сплаті процентів, пені та комісії вбачається, що боржник ОСОБА_3 здійснював платежі з повернення кредиту та сплачував відсотки періодично і нерегулярно.

Зокрема, погашення кредиту та відсотків відбувалось в період з липня 2007 року по листопад 2016 року з простроченням не більше як на 5 місяців (листопад 2015-лютий 2016 р.р., а.с.13-17).

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу, або іншого обовязку.

Кредитний договір передбачає обовязок позичальника повернути борг частинами і визначає відповідальність за невиконання цього обовязку.

Незалежно від визначення у договорі строку кредитування, право позивача вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу.

Тому перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обовязку з внесенням чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Зважаючи на те, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу, або іншого обовязку, Банк у даному випадку, не пропустив строк позовної давності.

Так, позичальник здійснював платежі з порушенням термінів повернення впродовж до листопада 2016 року, а за захистом порушеного права до поручителя позичальника Банк звернувся 29.11.2016 року, тобто з дотриманням строків позовної давності.

Заперечення поручителя ОСОБА_2 із посиланням на те, що лист Банка від 02.08.2016 року про дострокове погашення кредиту, який надіслано на вул. Гімназичну вона не отримала, оскільки не проживала і не була зареєстрована за цією адресою не заслуговують на увагу.

З договору поруки від 09.07.2007 року № 1342/309 вбачається, що на час укладення цього договору ОСОБА_2 була зареєстрована і проживала в АДРЕСА_1 (а.с.11,12,26).

У серпні 2016 року Банк надіслав на адресу поручителя ОСОБА_2 і на адресу позичальника ОСОБА_3, які зазначені у договорі поруки, письмову досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором №1342/309 від 09.07.2007 року, яка повернулась без вручення ОСОБА_2 (а.с.23-26).

Відповідно до п. 6.1 договору поруки, будь-які повідомлення, які відправляються сторонами одна одній в рамках договору, повинні бути здійсненні у письмовій формі та будуть вважатись наданими належним чином, якщо вони надіслані листом на замовлення або доставлені особисто на адресу сторін (а.с.12 зворот).

Зважаючи на те, що письмова досудова вимога надсилалась поручителю ОСОБА_2 відповідно до вимог п. 6.1 договору поруки, поручитель ОСОБА_2 не надала ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції доказів того, що вона змінила місце проживання і місце реєстрації в квартирі АДРЕСА_1 на інше і повідомила про своє нове місце проживання та місце реєстрації Банк, письмова досудова вимога Банка від 02.08.2016 року (а.с.23-26) вважається належним чином доставленою ОСОБА_2

29.11.2016 року, через 3 місяці після надіслання письмової досудової вимоги, з дотриманням до вимог ч.4 ст. 559 ЦК України, Банк звернувся в суд із позовом до поручителя про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Оскільки між сторонами існує зобовязання з кредитного договору та договору поруки, позичальник порушив умови зобовязання, допустивши заборгованість з повернення кредиту, процентів, комісії та неустойки, вимоги Банка про стягнення заборгованості з поручителя, який є солідарним боржником у розмірі 8 296,62 доларів США та 39 828,27 гривень є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню судом апеляційної інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що у провадженні суду першої інстанції з 2011 року знаходиться справа №2/1522/10727/11 за позовом Банка до позичальника ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором №1342/309 від 09.07.2007 року (а.с.85-87).

Судом першої інстанції відмовлено в обєднанні позовів Банка до позичальника

ОСОБА_3 і його поручителя ОСОБА_2 (а.с.127).

Зазначені обставини не є перешкодою для вирішення позову Банка до поручителя ОСОБА_2 у даній справі.

Так, після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов'язок боржника. До поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання (ст. 556 ч. ч.1, 2 ЦК України).

Ствердження суду в рішенні про те, що порука припинилась ще й тому, що, якщо відраховувати строк звернення Банка до поручителя від дати постановлення рішення суду за вимогами Банка до боржника, шестимісячний строк сплив 04.05.2014 року (а.с.165) не заслуговують на увагу, оскільки спір між Банком та позичальником ОСОБА_3 щодо стягнення заборгованості за кредитним договором і досі триває та не вирішений по суті судом першої інстанції.

Порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки (ст. 559 ч.4 ЦК України в редакції, чинній на час укладення договору поруки).

З матеріалів справи вбачається, що через те, що позичальник нерегулярно вносив до Банка платежі з погашення кредиту та відсотків, строк позовної давності переривався.

Письмова досудова вимога належним чином надсилалась поручителю у серпні 2016 року, а у листопаді 2016 року, через 3 місяці, Банк звернувся в суд із позовом до поручителя.

За таких обставин, у розумінні ч.4 ст. 559 ЦК України, в редакції, чинній на час укладення договору поруки, порука між Банком та ОСОБА_2, станом на листопад 2016 року, не припинилась.

(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)

Доводи представника Банка щодо необґрунтованості висновків суду першої інстанції про припинення поруки прийняті до уваги судом апеляційної інстанції і є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового судового рішення.

Разом з тим, доводи Банка у скарзі про те, що 03.05.2018 року Банк подав до суду першої інстанції заяву про збільшення розміру позовних вимог, зокрема про стягненя заборгованості у розмірі 9 097,57 доларів США та 113 343,46 гривень безпідставні, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази про те, що 03.05.2018 року Банк звертався до суду із заявою про збільшення розміру позовних вимог і зазначена позовна заява 03.05.2018 року прийнята судом до розгляду.

(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)

Зважаючи на те, що позичальник порушив умови зобовязання і допустив заборгованість з повернення кредитних коштів, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, порушене право Банка підлягає захисту судом апеляційної інстанції шляхом задоволення позову і стягнення грошових коштів.

(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: неповне зясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 376 ч.1 п.п.1-4 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що має місце недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; висновки суду, викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, суд порушив норми матеріального права, апеляційна скарга Банка підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з прийняттям нового судового рішення.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1, ч.2 ЦПК України).

Колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги і позовної заяви Банка, тому судові витрати Банка у розмірі 3 772,80 гривень за розгляд справи в суді першої інстанції і 7 854,90 гривень за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, які документально підтверджені (а.с.2,168) підлягають стягненню з відповідачки на користь Банка.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.1-4, 381, 382, 382, 382 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2018 року скасувати.

Позов публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - задовольнити.

Стягнути з поручителя ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ІІН НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» () заборгованість на підставі кредитного договору №1342/309 від 09.07.2007 року і договору поруки №1342/309 від 09.07.2007 року станом на 01.11.2016 року у розмірі - 8 296,62 доларів США та 39 828,27 гривень, з яких: строковий основний борг по кредитку у розмірі 2 175,87 доларів США; прострочений основний борг по кредиту у розмірі 5 921,70 доларів США; прострочені проценти за користування кредитом у розмірі 89,17 доларів США; прострочена комісійна винагорода за супроводження кредиту у розмірі 240,00 гривень; пеня за прострочений основний борг за кредитом у розмірі 37 605,16 гривень; пеня за прострочені проценти за користування кредитом у розмірі 1 844,00 гривень; пеня за прострочену комісійну винагороду за супроводження кредиту у розмірі 139,11 гривень; 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту у розмірі 109,88 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ІІН НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» ()судові витрати у розмірі 3 772,80 гривень за розгляд справи в суді першої інстанції і 7 854,90 гривень за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 01.07.2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Г.Я. Колесніков