Справа № 761/1675/19
Провадження № 2/761/3589/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

12 липня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.,

при секретарі Горюк В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в приміщенні суду у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійснення права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Шабунін СВ. Звернувся до суду з даним позовом, зважаючи на наступне. З 24 липня 1998 року по 24 грудня 2013 року позивач перебував у шлюбі з ОСОБА_2 .

Під час шлюбу сторонами було набуто майно, що становило спільну сумісну власність подружжя, а саме: житловий будинок житловою площею 58,60 кв.м., нежитловою площею 258,5 кв.м., а також земельна ділянка площею 0,1000 га, на якій розташований будинок і допоміжні будівлі та споруди. Зазначене майно знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . З червня 2004 року до квітня 2018 року позивач постійно проживав за цією адресою разом із відповідачем та спільною донькою ОСОБА_3 , 1999 року народження. 26 травня 2008 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір про поділ житлового будинку, згідно умов якого право спільної сумісної власності подружжя було припинено, та кожен набув право власності на Ѕ (одну другу) частку зазначеного житлового будинку. Одночасно було укладено договір щодо поділу земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок. 22 липня 2008 року я отримав Державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею Ѕ від 0,1000 га по АДРЕСА_1 . 24 грудня 2013 року рішенням Шевченківського районного суду м. Києва шлюб між сторонами розірвано. До квітня 2018 року сторони продовжували користуватися спільною частковою власністю за взаємною згодою, спілкуючись між собою, фактично, як сусіди. При цьому, позивач сплачував всі комунальні платежі за обслуговування всього будинку. Наприкінці 2017 року відповідач змінила замок на вхідних дверях бокового входу до будинку та відмовилась надати мені дублікат ключа. В подальшому відповідач перепрограмувала пульт дистанційного управління бокової брами, змінила замки на хвіртці та вхідних дверях до будинку, і тепер позивач може потрапити на територію земельної ділянки та до будинку лише у той час, коли відповідач чи донька перебувають вдома. Зважаючи на такі обставини, позивач просить суд зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у здійсненні права власності на Ѕ (одну другу) частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки площею 0,1000 га за цією ж адресою, а саме: надати ОСОБА_1 дублікати ключів від хвіртки, що веде до земельної ділянки, всіх вхідних дверей фасадного та бокового входів до будинку, технічну можливість користуватися брамами для в`їзду на земельну ділянку, заборонити ОСОБА_2 змінювати в односторонньому порядку режим доступу до земельної ділянки та житлового будинку.

07.02.2019 р. Шевченківським районним судом м. Києва відкрито провадження у справі вирішено питання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 подав через канцелярію суду заяву щодо постановлення заочного рішення у даній справі.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином у спосіб передбачений ЦПК України, відзив на позовну заяву від неї не надходив. Також не надходило від ОСОБА_2 заяв та клопотань.

Суд, керуючись положеннями ст. 223, 2280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних доказів, ухваливши заочне рішення, отримавши на це згоду позивача.

Дослідивши надані докази та надавши їм належну оцінку суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24.12.2013 р.

За приписами ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Під час перебування у шлюбі, а саме 26.05.2008 р. сторони уклали договір про поділ майна подружжя, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Біляєвим В.О.

За умовами зазначеного договору сторони дійшли згоди про поділ земельної ділянки площею 0,1000 гектара, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що її було передано для будівництва та обслуговування земельної ділянки і господарських споруд.

Сторони домовились, що після укладення договору - право спільної сумісної власності подружжя на земельну ділянку припиняється, кожен з них набуває право власності на Ѕ частину частку зазначеної земельної ділянки.

Як вбачається з матеріалів справи на зазначеній земельній ділянці розташований житловий будинок, поділ якого сторони здійснили 25.05.2008 р. за договором посвідченим ПНКМНО Біляєвим В.О. №1907 - по Ѕ частині, про що свідчить технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 змістить відмітку відділу реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, копія якого перебуває в матеріалах справи.

ОСОБА_1 зазначає, що в 2018 р. відповідач змінила замки в будівлі, перепрограмувала пульти дистанційного управління брамою , а тому він може користуватися своєю власністю належним чином, а тому змушений звернутися до суду з даним позовом.

Доказів, які б свідчили про те, що позивач має можливість користуватися власністю в повному обсязі, як це передбачено чинним законодавством під час розгляду справи отримано не було.

Також не було отримано доказів, які б свідчили про відсутність предмету спору. Відповідач не надав відзив на позовну заяву, в судове засідання не з`явився.

З огляду на такі обставини, суд бере до уваги викладене у позовній заяві, зважаючи на положення ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно положень статей 355, 356 цього ж Кодексу, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до статті 358 Цивільного кодексу України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Приписами ст. 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Зважаючи на викладене суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині зобов`язання співвласника усунути перешкоди в користуванні Ѕ частиною земельної ділянки та Ѕ частиною житлового будинку.

Разом з тим, в частині заборони відповідачу змінювати в односторонньому порядку режим доступу до земельної ділянки та житлового будинку задоволенню не підлягає, зважаючи на те, що такий спосіб не передбачений чинний законодавством України, яким не передбачено вирішення спору на майбутнє.

Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 2-5,11-13,76-81, 133, 141, 209, 210, 228, 258, 259, 265, 274,277-279, 280-282, 354 ЦПК України ст.ст. 319,321,391 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійснення права власностізадовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у здійснення права власності Ѕ частиною земельної ділянки та житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 ) судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подано протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ст.ст. 353-357 ЦПК України до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з урахуванням п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України , у цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повний текст рішення складено 16.07.2019 року.

Суддя: