ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Єлізаренко І.А., Лаченкової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 22 листопада 2018 року

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до Акціонерного товариства «Акцент-банк», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2013 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідачів, посилаючись на те, що відповідно до договору № ODXRRC12850170 від 26 вересня 2008 року відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 9 973,58 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 26 вересня 2011 року.

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № ODXRRC12850170 від 26 вересня 2008 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-банк» уклали договір поруки, за яким останнє поручилось перед кредитором за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором. Відповідно до зазначеного договору та додатку № 1 до нього, ПАТ «Акцент-банк» як поручитель відповідає перед кредитором за виконання всіх зобов`язань боржника за кредитним договором у розмірі 10 000 грн, тобто ПАТ «Акцент-банк» і ОСОБА_1 відповідають перед кредитором як солідарні боржники в частині вимог у розмірі 10 000 грн.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за вищевказаним кредитним договором станом на 14 березня 2013 року утворилась заборгованість у розмірі 239 564,82 грн, що складається з: 9 720 грн 89 коп. - тіло кредиту; 1 181 грн 34 коп. - нараховано відсотків за користування кредитом; 2 513 грн 28 коп. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 214 265 грн 27 коп. - пеня; а також штрафи: 500 грн - фіксована частина, 11 384,04 грн - процентна складова.

На підставі вищезазначеного, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість на свою користь за кредитним договором № ODXRRC12850170 від 26 вересня 2008 року у розмірі 229 564,82 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 3 200 грн та сплачений судовий збір по справі у розмірі 2 395 грн 65 коп, а також солідарно стягнути з ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 10 000 грн.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 22 листопада 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № ODXRRC12850170 від 26 вересня 2008 року, яка станом на 14 березня 2013 року склала 30 902, 23 грн в тому числі: 9 720,89 грн. - тіло кредиту; 1 181,34 грн - відсотки за користування кредитом; 20 000 грн - пеня.

Стягнуто солідарно з АТ «Акцент-Банк», ОСОБА_1 , на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № ODXRRC12850170 від 26 вересня 2008 року у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн.

В іншій частині позову - відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду в частині стягнення пені у розмірі 20 000 грн скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити у стягненні пені у розмірі 20 000 грн.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції необґрунтовано дійшов висновку про стягнення пені у розмірі 20 000 грн, оскільки не врахував вимоги ст.ст.207, 628, 638, 639 ЦК України та правову позицію Верховного Суду України у справі № 6-16цс15 у постанові від 11 березня 2015 року, за якою підпис на заяві про отримання кредиту, за умови відсутності підпису позичальника на примірнику Умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» ПАТ КБ «ПриватБанк», зовсім не може свідчити про обізнаність та згоду позичальника з такими умовами та зовсім не може свідчити про те, що такі Умови є частиною договору про надання споживчого кредиту.

Позивач - АТ КБ «ПриватБанк» в порядку, передбаченомуположеннями ст.360 ЦПК України, подав до суду апеляційної інстанції відзив, який мотивовано тим, що твердження відповідача про те, що Банком до суду не надано доказів оформлення між сторонами та відповідно отримання відповідачем Умов про надання споживчого кредиту «Розстрочка» є невірним, та таким, що вводить суд в оману, оскільки спростовується заявою (наданою суду позивачем) про надання споживчого кредиту з детальним розписом усіх передбачених умов.

Просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 22 листопада 2018 року залишити без змін.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, а тому в апеляційному порядку не переглядається.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26 вересня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № ODXRRC12850170, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 9 973 грн 58 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 26 вересня 2011 року. ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами Банку складає між ним та банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві позичальника (а.с. 7).

Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені Заявою позичальника (3.2. вищезазначених Умов).

Пунктом 3.2.9 вищезазначених Умов встановлено, що позичальник зобов`язується повернути кредит до дати, зазначеної в Заяві. При непогашенні Кредиту в строки, зазначені в Заяві, заборгованість у частині вчасно непогашеної суми Кредиту вважається простроченою. На залишок заборгованості про простроченій сумі Кредиту нараховується пеня відповідно до п. 6.1 цих Умов з дати виникнення простроченої заборгованості.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № ODXRRC12850170 від 26 вересня 2008 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-банк» уклали договір поруки, за яким останнє поручилось перед кредитором за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором. Відповідно до зазначеного договору та додатку № 1 до нього, ПАТ «Акцент-банк» як поручитель відповідає перед кредитором за виконання всіх зобов`язань боржника за кредитним договором у розмірі 10 000 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням боржником ОСОБА_1 умов кредитного договору № ODXRRC12850170 від 26 вересня 2008 року утворилася заборгованість, яка станом на 14 березня 2013 року, згідно розрахунку позивача, становить 239 564 грн 82 коп. та складається з: 9 720 грн. 89 коп. - тіло кредиту; 1 181 грн 34 коп. - нараховано відсотків за користування кредитом; 2 513 грн 28 коп. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 214 265 грн 27 коп. - пеня, а також штрафи відповідно до пункту 6.1 умов надання споживчого кредиту фізичними особам («Розстрочка») (Стандарт): 500 грн 00 коп. - штраф (фіксована частина); 11 384 грн 04 коп. - штраф (процентна складова), що підтверджується відповідним розрахунком.

Встановивши вищезазначені обставини у справі та керуючись ст.ст. 207, 526, 627, 1048, 1050, 1054 ЦК України, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач не виконав умови договору, чим порушив право позивача на кошти за кредитним договором та вважав необхідним позовні вимоги задовольнити частково і стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № ODXRRC12850170 від 26 вересня 2008 року, яка станом на 14 березня 2013 року склала 30 902, 23 грн в тому числі: 9 720,89 грн - тіло кредиту; 1 181,34 грн - відсотки за користування кредитом; 20 000 грн - пеня та стягнути солідарно з АТ «Акцент-Банк», ОСОБА_1 , на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № ODXRRC12850170 від 26 вересня 2008 року у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн.

Проте з даним рішенням в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача пені за кредитним договором № ODXRRC12850170 від 26 вересня 2008 року у розмірі 20 000 грн неможливо погодитись з огляду на наступне:

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 26 вересня 2008 року відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, пеню за несвоєчасну сплату кредиту.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір пені і порядок її нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 26 вересня 2008 року, посилався на Умови надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Заяву позичальника, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови надання споживчого кредиту, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату пені за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Умови надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дана позиція узгоджується з позицією Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (провадження № 14-131 цс 19) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню в оскарженій частині, з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача пені за договором № ODXRRC12850170 від 26 вересня 2008 року в розмірі 20 000 грн.

Згідно ст 141 ЦПК України з позивача на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 484,50 грн. за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 22 листопада 2018 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» пені в розмірі 20 000 грн за кредитним договором № ODXRRC12850170 від 26 вересня 2008 року та відмовити у задоволенні цих позовних вимог.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 484,50 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий О.П.Варенко

Судді: І.А.Єлізаренко

О.В.Лаченкова