Справа № 438/744/18 Головуючий у 1 інстанції: Слиш А.Т.
Провадження № 22-ц/811/994/19 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів: Крайник Н.П. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Куцика І.Б.;

позивача ОСОБА_1 і його представника ОСОБА_2 ,

Блищака О.Б . - представника ПАТ «Львівобленерго»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» на рішення Бориславського міського суду Львівської області від 08 лютого 2019 року,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» про стягнення з відповідача на його користь 51 885 грн. 20 коп., з яких: 16 012 грн. 64 коп. - пеня за несвоєчасне виконання умов договору, 30 167 грн. 76 коп. - штраф за несвоєчасне виконання умов договору, 5 000 грн. - на відшкодування моральної шкоди та 704 грн. 80 коп. на відшкодування сплаченого судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що позивач є власником житлового будинку АДРЕСА_1 та споживачем електричної енергії, яку зобов`язаний надавати відповідач. 14.06.2016 року між сторонами було укладено договір № 204-0781 про приєднання до електричних мереж (стандартне приєднання). Позивачем 28.06.2016 року було проведено оплату за приєднання в сумі 47736 грн. Договором передбачено, що відповідач зобов`язаний надати послуги в строк 30 робочих днів з дня наступного після оплати Замовником вартості послуг з приєднання, тобто - до 28.07.2016. Проте, відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання. У відповідь на звернення позивача листом від 17.10.2016 відповідач підготував та 21.12.2016 року уклав угоду про розірвання договору № 204-0781 від 14.06.2016 року.

14.04.2017 року сторони уклали договір № 204-0508 про приєднання до електричних мереж, згідно якого відповідач зобов`язався підключити електроустановки позивача по основній схемі електропостачання до електричних мереж протягом 15 робочих днів після оплати позивачем вартості приєднання, яка становить 23 232 грн. Зазначену вартість було сплачено на рахунок ПАТ «Львівобленерго» 18 квітня 2017 року, отже в строк до 14.05.2017 року відповідач зобов`язаний був надати послуги за договором, проте, ці зобов`язання не виконав.

24.05.2017 року позивач подав відповідачеві заяву про збільшення потужності приєднання з 16 кВт до 21 кВт III категорії, інші умови договору не змінювались.

19.06.2017 року з позивачем було укладено новий договір про приєднання до електричних мереж № 204-0805. До договору був наданий рахунок на суму 1 968 грн., які позивач сплатив, а відтак позивач загалом провів оплату в розмірі 25 200 грн. Договором №204-0805 від 19.06.2017 року було передбачено, що відповідач зобов`язаний надати послуги у строки, зазначені в договорі, після здійснення замовником оплати (який згідно з п. 2.1.3. Постанови № 32 НКРЄКП від 17.01.2013 року становить 30 календарних днів), а відтак відповідач зобов`язаний був надати послуги за договором до 20 липня 2017 року. Однак, листом № 204-0565 від 03.05.2017 Бориславський РЕМ односторонньо відтермінував закінчення робіт до 27.07.2017 року - без погодження з позивачем істотних змін до умов договорів.

Позивач неодноразово звертався до відповідача (листами від 27.11.2017 року та 14.02.2018 року) з заявами про виконання умов договору, проте відповіді не отримав. Відповідач виконав умови договору лише 18.04.2018 року - із суттєвим порушенням строків, передбачених договором та нормами Постанови № 32 НКРЄКП від 17.01.2013 року.

Пунктами 5.3 вище згаданих договорів передбачено за порушення строків виконання зобов`язань за договором сплату іншій стороні пені у визначеному договором розмірі, а також стягнення додатково штрафу за прострочення понад визначені строки. Відтак, позивач просить стягнути пеню за порушення строків виконання зобов`язань згідно договору № 204-0781 від 14 червня 2016 року у розмірі 8 354 грн. 50 коп. (за 175 днів прострочення) та штраф за прострочення надання послуг з приєднання - 3 341 грн. 52 коп. Крім цього, пеню за договором № 204-0508 від 14 квітня 2017 року - 778 грн. 54 коп. (за 67 днів прострочення), штраф - 1 626 грн. 24 коп.; пеню згідно договору № 204-0805 від 19 червня 2017 рку - 6 879 грн. 60 коп. (за 273 дні прострочення), а також 25 200 грн., що підлягають поверненню за договором № 204-0805 від 19.06.2017 року. Крім того, позивач просив стягнути спричинену йому моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. - покликаючись на те, що бездіяльність відповідача негативно вплинула на його звичайний життєвий ритм, що позначилося на його загальному психологічному стані та призвело до душевних страждань, нервових хвилювань, оскільки його родині довелось жити у будинку без електричної енергії (а.с. 2-8).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» на користь ОСОБА_1 пеню за несвоєчасне виконання умов договору у розмірі 16 012 гривень 64 копійки.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго в дохід держави 217 гривень 50 копійок судового збору (а.с. 124-131).

Дане рішення оскаржили, як позивач, так і відповідач.

Позивач просить оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні частини його позовних вимог скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення, яким задовольнити ці позовні вимоги, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та на порушення норм матеріального і процесуального права.

Вважає, що одночасне стягнення з учасника договірних відносин, який порушив зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, а ЦК України не містить норми, яка б визначала можливість або неможливість одночасного стягнення обох видів неустойки за порушення окремих видів зобов`язань.

Також вважає, що суд неправомірно відмовив у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача 5 000 грн. на відшкодування моральної шкоди (а.с. 137-144).

Відповідач просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, покликаючись на неправильне застосування норм матеріального права.

Вважає, що суд не дав належної оцінки тому, що 21.12.2016 року між сторонами було укладено угоду про розірвання договору від 14.06.2016 року та повернуто позивачу внесену ним за розірваним договором оплату в сумі 47 736 грн., а у подальшому укладено новий договір, а відтак мала місце новація - спосіб припинення зобов`язання за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (ч.2 ст. 604 ЦК України).

Вважає, що позивач, як замовник за договором, погодив рішення про те, що відповідач зобов`язується побудувати лінію електромереж до 22.01.2018 року, що стверджується протоколом засідання комісії.

Покликається на те, що частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій здійснюється протягом 6 місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, а відтак вважає неправильним розрахунок пені за 273 дні прострочення від дня оплати послуг до дня складання акту про надання послуг приєднання (а.с. 146-147).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянтів та їхніх представників на підтримання доводів поданих ними апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76).

Позивачем самим визнається, що даний спір виник з приводу виконання відповідачем умов укладених між згаданими сторонами спору договорів.

В той же час, жодним з укладених між сторонами спору договорів не передбачена відповідальність за завдану в результаті порушення чи невиконання умов цих договорів моральну шкоду.

За вище наведених обставин у суду першої інстанції були відсутніми правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди і доводи апеляційної скарги цього висновку суду не спростовують.

Згідно з статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання взятих на себе за договорами про приєднання до електричних мереж зобов`язань, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Вище наведена правова позиція знайшла своє відображення у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15 і викладені у цій постанові висновки є обов`язковими для судів першої та апеляційної інстанцій.

Договір про приєднання до електричних мереж, який між сторонами даного спору було укладено 14.06.2016 року, було розірвано Угодою про розірвання Договору про приєднання до електричних мереж (стандартне приєднання) від 21.12.2016 року.

Як стверджується матеріалами справи, причиною розірвання вище згаданого Договору про приєднання до електричних мереж від 14.06.2016 року стало те, що відповідач (отримавши від позивача у повному обсязі оплату за передбачені цим Договором послуги) протягом тривалого часу так і не приступив до виконання робіт, які були передбачені цим Договором, що змушувало позивача звертатися до відповідача з відповідними письмовими зверненнями (а.с. 10-19).

Новий Договір про приєднання до електричних мереж (стандартне приєднання) між сторонами було укладено лише 14.04.2017 року - через майже 4 (чотири) місяці після укладення між сторонами Угоди про розірвання Договору про приєднання до електричних мереж (стандартне приєднання) від 21.12.2016 року.

За наведених обставин не можуть прийматися до уваги доводи відповідача про те, що мала місце новація (частина 2 статті 604 ЦК України), оскільки не було «заміни первісного зобов`язання новим зобов`язанням» (як стверджує відповідач), а мало місце припинення зобов`язання у зв`язку з порушенням його умов зі сторони відповідача - з наступним укладенням через досить тривалий проміжок часу (майже 4 місяці) нового зобов`язання.

Відповідно до частини другої статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

За загальним правилом розірвання договору припиняє його дію на майбутнє, однак не скасовує сам факт укладення та дії договору включно до моменту його розірвання, а також залишає в дії окремі його умови щодо зобов`язань сторін, спеціально передбачені для застосування на випадок порушення зобов`язань і після розірвання договору.

Позивач взяті на себе зобов`язання за Договором від 14.06.2016 року повністю виконав до його розірвання і таке розірвання мало місце внаслідок порушення взятих на себе зобов`язань саме зі сторони відповідача.

Відтак, з урахуванням вище наведеного, позивач вправі був вимагати застосування до відповідача заходів цивільно-правової відповідальності передбачених Договором від 14.06.2016 року і після розірвання цього Договору - за період його дії до його розірвання 21.12.2016 року.

Відповідачем так і не було подано до суду будь-яких доказів стосовно того, на якій правовій підставі протокол засідання комісії, якою було прийнято рішення про відтермінування строків побудови лінії електромереж до 22.01.2018 року, підписав ОСОБА_2 - як представник замовника ОСОБА_1 (а.с. 34).

Як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_1 заперечував наділення ним у будь-якій формі ОСОБА_2 повноваженнями на фактичне внесення змін до Договорів, які були укладеними між ОСОБА_1 та відповідачем, зокрема - стосовно строків виконання взятих на себе зобов`язань: відповідачем ці обставини в жодний спосіб спростованими не були.

Відтак, доводи апеляційної скарги відповідача стосовно того, що з позивачем було погоджено відкладення виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань до 22.01.2018 року, є голослівними і до уваги прийматися не можуть.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з частиною 1 статті 529 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Нормами Цивільного кодексу України також встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610), і у разі такого порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки (стаття 611), і боржник вважається таким, що прострочив, якщо він (зокрема) не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором (стаття 612).

Роботу, яка була передбаченою укладеними між сторонами спору Договорами, відповідач виконав лише 18 квітня 2018 року, що стверджується Актом про надання послуг від 18.04.2018 року (а.с. 38): дана обставина відповідачем визнається та не заперечується.

З урахуванням вище наведеного суд вправі був стягнути з відповідача штрафні санкції за прострочення ним виконання зобов`язань, які передбачені Договорами, до дня виконання ним взятих на себе зобов`язань, а саме - до 18 квітня 2018 року.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування чи зміни відсутні і апеляційні скарги на нього, доводи яких не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» залишити без задоволення, а рішення Бориславського міського суду Львівської області від 08 лютого 2019 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 25 липня 2019 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Крайник Н.П.

Шеремета Н.О.