Постанова

Іменем України

17 липня 2019 року

м. Київ

справа № 463/3865/16-ц

провадження № 61-26302св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представники позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Фідобанк»,

представник відповідача - Горенко Надія Вікторівна,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Фідобанк», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, товариство з обмеженою відповідальністю «ЕН СІ Інжиніринг Україна»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 19 квітня 2017 року у складі судді Леньо С. І. та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 17 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Мікуш Ю. Р., Павлишина О. Ф., Приколоти Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Фідобанк» (далі - ПАТ «Фідобанк»), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Фідобанк» (далі - уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Фідобанк»), Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ФГВФО), товариство з обмеженою відповідальністю «ЕН СІ Інжиніринг Україна» (далі - ТОВ «ЕН СІ Інжиніринг Україна»), про зобов'язання до вчинення дій, визнання права на відшкодування заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17 травня 2016 року вона уклала з ПАТ «Фідобанк» договір банківського (поточного) рахунку № НОМЕР_1 і цього ж дня внесла грошові кошти у розмірі 145 000 грн на рахунок № НОМЕР_2 .

Вказувала, що оглянувши 23 травня 2016 року виписку по вказаному рахунку за період з 17 травня 2016 року по 19 травня 2016 року виявила, що 18 травня 2016 року грошові кошти у розмірі 145 000 грн перераховано ТОВ «ЕН СІ Інжиніринг Україна» з призначенням платежу «Повернення коштів згідно статті 67 Закону України «Про банки та банківську діяльність», хоча як власник рахунку не давала розпоряджень щодо перерахунку коштів отримувачу.

Після звернення до тимчасового адміністратора ПАТ «Фідобанк» отримала відповідь, що кошти, списані у зв'язку з тим, що операції, виконані клієнтом ТОВ «ЕН СІ Інжиніринг Україна», виявлені як навантаження на ФГВФО.

Посилалась на те, що вказані обставини не мають юридичного значення для реалізації її прав як вкладника, оскільки дії банку вчинені односторонньо, без погодження з нею як клієнтом. Крім того, тимчасова адміністрація у банку запроваджена 20 травня 2016 року, а договір банківського вкладу було укладено 17 травня 2016 року, що не створювало будь-якого навантаження на ФГВФО.

Зазначала, що після запровадження тимчасової адміністрації, відкликання банківської ліцензії у ПАТ «Фідобанк», початку процедури ліквідації останнього та проведення виплати коштів вкладникам банку дізналась, що не включена до загального реєстру вкладників, хоча сума вкладу не перевищує 200 000 грн.

Враховуючи вищевикладене просила суд визнати незаконними операції, здійснені 18 травня 2016 року ПАТ «Фідобанк» по поточному рахунку № НОМЕР_2 , відкритому на підставі укладеного договору банківського (поточного) рахунку між нею та ПАТ «Фідобанк» від 17 травня 2016 року № НОМЕР_1, внаслідок чого було списано грошові кошти у розмірі 145 000 грн з рахунку № НОМЕР_2 з призначенням «Повернення коштів згідно статті 67 Закону України «Про банки та банківську діяльність» на поточний рахунок ТОВ «ЕН СІ Інжиніринг Україна»; зобов'язати ПАТ «Фідобанк» забезпечити приведення розміру залишку грошових коштів станом на 18 травня 2016 року по рахунку № НОМЕР_2 , відкритому на підставі укладеного договору банківського (поточного) рахунку між нею та ПАТ «Фідобанк» від 17 травня 2016 року № НОМЕР_1, відповідно до фактично внесених грошових коштів у розмірі 145 000 грн; визнати за нею право на відшкодування заборгованості за вкладом у розмірі 145 000 грн за договором банківського (поточного) рахунку від 17 травня 2016 року № НОМЕР_1 з ПАТ «Фідобанк» за рахунок коштів ФГВФО в межах гарантованої суми відшкодування.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 19 квітня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що списання грошових коштів з рахунку позивача 18 травня 2016 року є виконанням вимоги куратора банку № 1 від 18 травня 2016 року відповідно до Закону України «Про банки та банківську діяльність» та глави 5 Розділу І Положення про застосування Національним банком України заходів впливу, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 17 серпня 2012 року № 346, а тому вказана дія не може вважатися незаконною операцією, оскільки на куратора можуть покладатись повноваження здійснювати постійний контроль за проведенням банком операцій.

Крім того, судом першої інстанції зазначено, що на момент розгляду справи у банку введено тимчасову адміністрацію, а тому відповідно до положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено вказаним законом.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 17 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 19 квітня 2017 року залишено без змін.

Постановляючи ухвалу про відхилення апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У березні 2018 року справу передано Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.

Відповідно до Розпорядження в.о. керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 11 червня 2019 року № 652/0/226-19 та Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві.

Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 02 липня 2019 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п'яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказується, що дії ПАТ «Фідобанк» спрямовані на позбавлення її права власності на грошові кошти, що є грубим порушенням Конституції України, Цивільного кодексу України, Закону України «Про банки та банківську діяльність» та Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Судами не взято до уваги те, що договір банківського вкладу було укладено 17 травня 2016 року, а тимчасову адміністрацію у банку введено з 20 травня 2016 року. Посилання у судових рішеннях судів попередніх інстанцій про те, що здійснення операції щодо переведення грошових коштів є виконанням вимоги куратора на підставі Закону України «Про банки та банківську діяльність», фактично легалізує позбавлення її грошових коштів. Крім того, зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази того, що договір, укладений між нею та банком, містить положення про право банку вчиняти для клієнта певні операції без його згоди та відома, оскільки стаття 1074 ЦК України містить імперативну вказівку про те, що банк зобов'язаний виконувати розпорядження клієнта та не має права відмовити у проведенні фінансових операцій за виключенням випадків, чітко регламентованих цією нормою, що свідчить про необґрунтованість прийнятого рішення та незаконність дій відповідача.

Відзив на касаційну скаргу сторонами не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

17 травня 2016 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Фідобанк» укладено договір банківського рахунку, про що позивачем подано відповідачу відповідну заяву № НОМЕР_1 (а. с.18) про відкриття банківського (поточного) рахунку № НОМЕР_2 у національній валюті гривні.

Згідно з квитанцією від 17 травня 2016 року № 383193287 (а. с.17) позивачем внесено на вказаний рахунок суму коштів в розмірі 145 000 грн.

Відповідно до виписки по особовому рахунку за період з 17 травня 2016 року по 19 травня 2016 року зазначені кошти списані банком 18 травня 2016 року на рахунок ТзОВ «ЕН СІ Інжиніринг Україна» з призначенням платежу: «Згідно статті 67 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

18 травня 2016 року куратором банку було виставлено Вимогу куратора № 1 (а. с. 72) щодо порушення банківського законодавства, затвердженого постановою Національного банку України від 17 вересня 2012 року № 346, з вимогою до кінця дня 18 травня 2016 року забезпечити сторнування платежів. Порушення полягали у знятті готівки з поточних рахунків юридичних та фізичних осіб з подальшим зарахуванням через касу на поточні рахунки 2620 (2625) в сумах до 200 000 грн (дроблення), що може значно збільшити суму можливого відшкодування ФГВФО.

Згідно виписки по рахунку 1002 (каса банку) операція з видачі ТОВ «ЕН СІ Інжиніринг Україна» грошових коштів була здійснена 17 травня 2016 року о 18 год. 33 хв. 33 сек., а операція по внесенню позивачем грошових коштів в касу - 17 травня 2016 року о 18 год. 33 хв. 38 сек. при режимі операційного часу у ПАТ «Фідобанк» до 17 год.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Згідно з частинами першою-третьою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Частиною першою статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Статтею 1071 ЦК України встановлено, що банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Згідно з статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківськими рахунками виступають рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов'язання банку стосовно його клієнта і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» основними видами рахунків, залежно від їх призначення, є вкладні (депозитні), поточні та кореспондентські рахунки.

Поточним рахунком визнається рахунок для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Статтею 67 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що метою банківського нагляду є стабільність банківської системи та захист інтересів вкладників і кредиторів банку щодо безпеки зберігання коштів клієнтів на банківських рахунках.

Частинами шостою, сьомою статті 67 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що Національний банк України має право запровадити особливий режим контролю за діяльністю банку та призначити куратора банку. Особливий режим контролю є додатковим інструментом банківського нагляду. Під час здійснення особливого режиму контролю за діяльністю банку Національний банк України має право заборонити банку використовувати для розрахунків прямі кореспондентські рахунки та/або вимагати від банку проведення розрахунків виключно через консолідований кореспондентський рахунок. Куратор банку має право вимагати виключно в письмовій формі від керівників банку усунення порушень банківського законодавства, виконання нормативно-правових актів Національного банку України, надання письмових пояснень з питань дотримання банківського законодавства, нормативно-правових актів Національного банку України, виконання вимог та обмежень у діяльності банку, встановлених Національним банком України, а також щодо проведення банком будь-яких операцій.

Відповідно до пункту 3.1 глави 3 розділу І Положення про застосування Національним банком України заходів впливу, затверджених постановою Правління Національного банку України від 17 вересня 2012 року № 346 (далі - Положення), у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, Національний банк застосовує заходи впливу за порушення банками, їх відокремленими підрозділами, філіями іноземних банків, банківськими групами, відповідальними особами банківських груп, іншими учасниками банківських груп чи іншими особами, які є об'єктом перевірки Національного банку згідно із Законом про банки (далі - банки), банківського законодавства, законодавства з питань фінансового моніторингу або здійснення ризикової діяльності, що загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку (далі - ризикова діяльність), або в разі застосування іноземних санкцій. За змістом указаного пункту Положення такі заходи впливу застосовуються в тому числі і на підставі пропозицій куратора банку.

Пунктом 5.3 глави 5 розділу І Положення про застосування Національним банком України заходів впливу (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що рішення про запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку та призначення куратора банку, строк дії особливого режиму контролю за діяльністю банку та повноважень куратора банку, повноваження куратора банку, відміну/дострокову відміну запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку та призначення куратора банку приймає Правління Національного банку.

Пунктом 5.7 глави 5 розділу І Положення про застосування Національним банком України заходів впливу (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, щона куратора банку можуть покладатись повноваження здійснювати постійний контроль за проведенням банком операцій.

Обов'язок виконання банком вимог куратора банку випливає з положень частини четвертої статті 67 Закону України «Про банки і банківську діяльність», а за невиконання вимог куратора банку до банку застосовуються заходи впливу, передбачені статтею 73 вказаного закону.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що списання грошових коштів, що мало місце 18 травня 2016 року, є результатом виконання вимоги куратора банку, тобто результатом вивіряння і подальшого сторнування - виправлення помилки, що з огляду на відсутність доказів проведення неправильного вивіряння не може вважатися незаконною операцією.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку, що положення статті 67 Закону України «Про банки та банківську діяльність» та вимоги глави 5 розділу І Положення про застосування Національним банком України заходів впливу передбачають, що заходи впливу, які застосовуються Національним банком України, у тому числі у вигляді вимоги куратора банку, є обов'язковими до виконання банками та їх посадовими особами.

Таким чином, не можуть бути прийняті доводи касаційної скарги про те, що списання грошових коштів з рахунка позивача є позбавленням останнього права власності на вказані кошти та порушення банком положень статті 1071 ЦК України, оскільки банк на виконання вимоги куратора провів сторнування банківської операції ОСОБА_1 із внесення готівки на її поточний рахунок, відкритий 17 травня 2016 року, та повернув кошти на рахунок ТОВ «ЕН СІ Інжиніринг Україна». Вказані дії банку відповідають вимогам чинного законодавства України та не потребують розпорядження позивача, про що і зазначено у статті 1071 ЦК України.

Посилання у касаційній скарзі про те, що її вимоги при зверненні до суду з вказаним позовом щодо приведення залишку грошових коштів на її банківському рахунку до фактично внесених нею коштів у сумі 145 000 грн та визнання за нею права на відшкодування заборгованості за вкладом у вказаному розмірі ґрунтуються на тому, що відповідно до пункту 4 частини другої статті 16 ЦК України способом захисту прав є відновлення становища, яке снувало до порушення, не можуть бути прийняті з огляд на наступне.

Постановою Національного банку України від 20 травня 2016 року № 8 ПАТ «Фідобанк» віднесено до категорії неплатоспроможних.

Рішенням виконавчої дирекції ФГВФО від 20 травня 2016 року № 783 розпочато процедуру виведення банку з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації на один місяць з 20 травня 2016 року по 19 червня 2016 року включно.

Рішенням виконавчої дирекції ФГВФО продовжено строк тимчасової адміністрації до 19 липня 2016 року та продовжено повноваження уповноваженої особи ФГВФО на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Фідобанк» з 20 червня 2016 року до 19 липня 2016 року.

Відповідно до рішення правління Національного банку України від 18 липня 2016 року № 142-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Фідобанк» виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення від 19 липня 2016 року № 1265 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Фідобанк» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Згідно з пунктом 6 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Із вказаним позовом ОСОБА_1 звернулась до суду 18 серпня 2016 року, тобто після запровадження у банку тимчасової адміністрації.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що не має значення, на яких підставах сформовані позовні вимоги, оскільки якщо на момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, це унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 20 січня 2015 року у справі № 6-2001цс15, від 13 червня 2016 року у справі № 6-1123цс16, від 12 квітня 2017 року у справі № 6-350цс17.

Крім того, слід зазначити, що ОСОБА_1 не зверталась до ФГВФО про прийняття рішення про повернення коштів за вкладами фізичних осіб, що передбачено пунктом 4 частини третьої статті 12 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58).

Отже, вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій з дотримання вимог статей 263-265, 382 ЦПК України повно, всебічно та об`єктивно з`ясували обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, вірно встановили правовідносини, що склалися між сторонами й обґрунтовано відмовили ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 19 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 17 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович