ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/580/19 Номер провадження 22-ц/814/1837/19Головуючий у 1-й інстанції Іващенко Ю. А. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Бондаревської С.М., Кривчун Т.О.,

За участю секретаря судового засідання: Ткаченко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному провадженні в м. Полтаві цивільну справу за позовом першого заступника керівника Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Полтавської обласної державної адміністрації до Головного управління Держегеокадастру у Полтавській області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу та витребування земельної ділянки

за апеляційною скаргою першого заступника керівника Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області на ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 10 травня 2019 року, постановлену у період часу з 13:41:43 год. до 14:01:16 год 10 травня 2019 року під головуванням судді Іващенка Ю.А.,-

В С Т А Н О В И В:

Заступник керівника Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області, в інтересах держави в особі Полтавської обласної державної адміністрації звернувся в суд з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, ОСОБА_1 про визнання незаконним і скасування наказу та витребування земельної ділянки, в якому просив: визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 05 січня 2018 №98-СГ у частині надання у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку сільськогосподарського призначення, площею 2,00 га., із державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Вовчицької сільської ради Лубенського району Полтавської області за межами населених пунктів, кадастровий номер даної земельної ділянки НОМЕР_1 ; витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь держави в особі Полтавської обласної державної адміністрації земельну ділянку загальною площею 2 га. з кадастровим номером НОМЕР_1 , яка знаходиться на території Вовчицької сільської ради Лубенського району Полтавської області.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 10 травня 2019 року позовну заяву першого заступника керівника Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Полтавської обласної державної адміністрації до Головного управління Держегеокадастру у Полтавській області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу та витребування земельної ділянки - залишено без розгляду.

З даною ухвалою не погодився перший заступник керівника Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області та подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду.

Апелянт вважає, що суд невірно дійшов висновку про недоведеність підстав представництва прокурора інтересів Полтавської ОДА, оскільки остання не виконує своїх обов`язків належним чином. Про бездіяльність Полтавської обласної адміністрації, яка є розпорядником земель у даному випадку, свідчить відсутність протягом тривалого періоду активних дій, спрямованих на звернення з позовом до суду. Незаконна передача земель водного фонду у приватну власність призводить до порушення прав усіх громадян на безпечне довкілля та потреб суспільства у водних ресурсах.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи не надходив, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Від представника облдержадміністрації - заступника начальника юридичного відділу апарату облдержадміністрації Сипіти О.В. надійшли пояснення на апеляційну скаргу першого заступника керівника Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області, у яких вказано, що у Полтавської обласної державної адміністрації відсутні повноваження щодо втручання у діяльність ГУ Держгеокадастру у Полтавській області.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.

Постановляючи рішення про залишення позовної заяви без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що прокурор не обґрунтував належним чином та не надав належних і допустимих доказів того, що Полтавська обласна державна адміністрація не виконує або є неналежним чином виконує свої повноваження.

Вирішуючи питання обгрунтованості та правомірності такого висновку, апеляційний суд виходить з наступного.

Звертаючись із даним позовом до суду, прокурор зазначив, що вказана позовна заява вжита, як захід прокурорського реагування та направлена, насамперед, на захист економічних інтересів держави, яким спричинено шкоду, внаслідок користування земельною ділянкою, яка згідно норм Конституції, є національним багатством. Крім того, внаслідок незаконного відчуження майна держави, спричиняється суттєва шкода державним інтересам та підриваються основи фінансово - економічної діяльності держави.

Серед іншого, прокуратурою зазначено, що даний позов подається в інтересах Полтавської обласної державної адміністрації, яка відповідно до приписів ч.4 ст.122 ЗК є органом виконавчої влади, який наділений повноваженнями по розпорядженню земельними ділянками сільськогосподарського призначення на території Полтавської області.

Апеляційний суд зазначає, що відповідно до п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Розглядаючи кожен випадок окремо, суд вирішує, наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідає принципу рівноправності сторін.

Суд приймає до уваги, що у Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 №1604 (2003) «Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону» щодо функцій органів прокуратури, які не належить до сфери кримінального права, наголошено, що вкрай важливо забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і щоб загальні завдання щодо захисту інтересів держави вирішувалися через систему здійснення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій було засновано окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.

З урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу стосовно рівноправності сторін судового провадження зміст п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Отже, прокурор може представляти інтереси держави у суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави у суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п.3 ч.2 ст.129 Конституції).

Положення п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції відсилає до спеціального закону, яким має бути визначено виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є закон «Про прокуратуру».

За змістом ч.3 ст.23 цього закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому ч.4 цієї статті.

У п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції зазначено про можливість представництва прокурором інтересів держави у виключних випадках. Тому необхідно з`ясувати, що мається на увазі під «виключним випадком» і чи є таким випадком ситуація у справі.

Аналіз ч.3 ст.23 закону «Про прокуратуру» дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.

Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно різняться.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.

«Нездійснення захисту» має прояв в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

«Здійснення захисту неналежним чином» має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, яка проте є неналежною.

«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, охоплює досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Апеляційний суд звертає увагу, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено, зокрема у постановах ВС від 25.04.2018 у справі №806/1000/17 та від 20.09.2018 у справі №924/1237/17, від 23.10.2018 у справі №906/240/18, від 1.11.2018 у справі №910/18770/17, від 5.11.2018 у справі №910/4345/18).

Водночас, у даній справі вбачається, що Полтавська обласна державна адміністрація цілком категорично висловила свою думку з приводу того, що відсутні підстави для її звернення з позовом з метою захисту інтересів держави.

Така стала позиція Полтавської ОДА простежується з листів: №7062/1/01-52 від 02 травня 2019 року, 6501/3/01-52 від 02 травня 2019 року, №6301/2/01-52 від 23 квітня 2019 року, а також пояснень представника облдержадміністрації - заступника начальника юридичного відділу апарату облдержадміністрації Сипіти О.В., надані на апеляційну скаргу прокуратури.

У даному випадку відсутності звернення суб`єкта владних повноважень із позовом до суду, свідчити про свідоме зволікання уповноваженого органу щодо захисту своїх прав та інтересів, та є обґрунтованою підставою для звернення прокурора з ним з метою захисту інтересів держави.

Апеляційний суд також бере до уваги і усталену практику необхідності забезпечення гарантованого принципу рівності сторін у судовому процесі, а саме: практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити … скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення від 31.03.2005 у справі «F.W. v. France», п.27).

З цих підстав суд відзначає, що прокурор, звернувшись з цим позовом, ніяким чином не порушує принцип рівності сторін, оскільки не є представником сторін цивільного правочину, і виступає виключно в інтересах держави.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (п. 9 мотивувальної частини рішення КСУ від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003).

Доводи апелянта в цій частині, апеляційний суд вважає слушними та такими, що заслуговують на увагу.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.374, п.п. 3,4 ч.1 ст.379 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд приходить до висновку про скасування ухвали Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 10 травня 2019 року з направленням справи для продовження розгляду.

Питання про розподіл судових витрат, у тому числі, пов`язаних і з переглядом даної ухвали в сумі 1921 гривні 00 копійок, сплачених апелянтом Прокуратурою Полтавської області має бути вирішено судом при ухваленні рішення по суті спору чи закінченні провадження у інший спосіб.

Керуючись п. 6 ч. 1 ст. 374, ст. 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області - задовольнити.

Ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 10 травня 2019 року - скасувати.

Цивільну справу за позовом першого заступника керівника Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Полтавської обласної державної адміністрації до Головного управління Держегеокадастру у Полтавській області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу та витребування земельної ділянки - направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 22 липня 2019 року.

Головуючий суддя : П.С. Абрамов

Судді: С.М. Бондаревська

Т.О. Кривчун