КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 361/4970/18 Головуючий у суді першої інстанції: Селезньова Т.В.
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/8742/19 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Панченко М.М., Слюсар Т.А.

при секретарі Маличівській Н.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Мостобудівельний загін №112» на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мостобудівельний загін №112» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

13 серпня 2018 року позивач звернувся у суд з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Мостобудівельний загін №112» про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 31653,61 грн. на підставі ст.ст. 115, 116 КЗпП України за період з 01.01.2007 по 17.07.2017, а також за статтею 117 КЗпП середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 139160грн. за період з дня звільнення по день подання позову до суду 13.08.2018.

Позовні вимоги мотивовані тим, що він працював у ТОВ «Мостобудівельний загін № 112», а 17.01.2017 був звільнений за згодою сторін. У день звільнення остаточний розрахунок з ним не проведено. На момент пред`явлення позову невиплаченою залишилась заборгованість із заробітної плати в сумі 31653,61грн., при звільненні розрахунок не проведений і вказана сума заборгованості звільненому позивачу не була виплачена; тому вважає, що є підстави для стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку з ним, виходячи з середньої заробітної плати позивача перед звільненням, яку він обрахував - при відсутності відповідної довідки відповідача - за даними з персоніфікованого обліку з ПФУ.

З урахуванням зменшених позовних вимог у зв`язку з частковою виплатою заборгованості, просив стягнути заборгованість із заробітної плати у розмірі 26 653,51 грн., і вказану у позовній заяві суму середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мостобудівельний загін №112» на користь ОСОБА_1 , заборгованість по заробітній платі у розмірі 18 353,51грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні 138 805,00грн.

Рішення суду в частині стягнення заборгованості із заробітної плати в межах сплати платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Не погодившись із рішенням суду Товариство з обмеженою відповідальністю «Мостобудівельний загін №112» подало на нього апеляційну скаргу, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення спору, з порушенням норм процесуального права, зокрема ст. 89 ЦПК України. Просили рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відповідно стягнути лише 42% від заявленої суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що становить 80 506,90 грн. (138 805 х 58 : 10=80 506,90 грн.), виходячи з того, що позов, на їх думку, задоволений частково на 58%.

У відзиві на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мостобудівельний загін №112» представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 зазначала, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Просила рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. При цьому зазначала, що в період уже розгляду справи відповідач частково погасив заборгованість по заробітній платі, а тому позивач та суд зменшив розмір заборгованості, натомість, на її думку, правових підстав до зменшення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення не має.

В судове засідання апеляційного суду сторони не з`явились.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог частини 1 статті 44 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ч.1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 120 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін в судове засідання, які про час та місце розгляду справи повідомлялися, причину неявки суду не повідомили, такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи. До того ж, позивач для участі у справі направив свого представника.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрутованість рішення суду першої інстанції в межа доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мостобудівельний загін №112» на користь ОСОБА_1 , заборгованість по заробітній платі у розмірі 18 353,51грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні 138 805,00грн. суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог в такому розмірі з урахуванням того, що відповідач під час розгляду справи частково погасив заборгованість по заробітній платі.

З такими висновками суду слід погодитись виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону дивлячись на таке.

При ухваленні рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

Відповідно до трудової книжки позивач працював у ТОВ «Мостобудівельний загін № 112». Згідно запису трудової книжки позивач звільнений на підставі наказу від 17.01.2017 №9-к за ст.36 КЗпП.

З виписки з індивідуальних відомостей про застраховану особу (Форма ОК-5) за період з січня 2007 по 17.01.2017 позивачу ТОВ «Мостобудівельний загін № 112» нараховано заробітної плати 820 896,89грн. З урахуванням обов`язкового утримання із заробітної плати податків і зборів за вказаний період до виплати 684647,48 грн.

З виписок по картковому рахунку позивача для виплати заробітної плати встановлено, що з 14.02.2007 і по день подання позову до суду відповідачем перераховано позивачу 652993,87 грн.

Факт нарахування заробітної плати, а також відсутності нарахувань за періоди, коли позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу наданих Пенсійним фондом України.

Факт часткової виплати заробітної плати підтверджується виписками з банківського рахунку.

Відповідач не подав суду довідки про наявну заборгованість і про результати проведеного зі звільненим позивачем розрахунку, і у своєму відзиві не оспорив такого розміру заборгованості, наведені позивачем факти та обставини не спростував.

Таким чином, суд встановив, що заборгованість із заробітної плати станом на день пред`явлення (13.08.2018) позову за час роботи позивача у відповідача склала 31 653,61 грн., яка не була оспорена і спростована відповідачем.

Обов`язок власника або уповноваженого ним органу провести розрахунок з працівником передбачений статтею 47 КЗпП України.

Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Установивши у справі, що затримка виплати належних позивачу сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, відбулася з вини відповідача, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність передбачених законом підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

При розгляді справи в суді першої інстанції відповідач сплатив позивачу частково відповідно заборгованість по заробітній платі у розмірі 5000 та 8300 грн., а тому визначена судом першої інстанції заборгованість по заробітній платі на час ухвалення рішення суду у 18 353,51 грн. є правильною і апеляційний суд з нею погоджується.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

З урахуванням цих норм, зокрема абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Оскільки довідка по заробітній платі за останні два календарні місяці роботи, що передували звільненню позивача відповідач суду не надав, то розрахунок був здійснений на підставі довідки з Пенсійного фонду України із якого вбачається, що заробітна плата позивача становила за листопад 2016 року - 8520,00 грн., за грудень 2016 року - 7100,00 грн.

При перевірці розрахунку позивача судом першої інстанції правильно було встановлено, що з 01.11.2016 по 31.12.2016 було 44 робочі дні.

Середньоденна заробітна плата складала (8520,00+7100,00)/44=355,00 грн.

З дати звільнення, тобто з 17.01.2017 по 13.08.2018 пройшло 574 дні, з яких 392 робочих.

Тобто, середній заробіток за весь час затримки до дати подання позову склав:

355,00 грн. х 391 дні= 139 160,00 грн.

При цьому, судом правильно не взято до періоду розрахунку день звільнення позивача з роботи, а саме 17.01.2017, а обрахунок здійснено з 18.01.2017.

Зваживши на наведене, колегія суддів вважає, що розмір заборгованості по заробітній платі у 18 353,51грн. та розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні у 138 805,00 грн. судом першої інстанції визначений правильно.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи доведені.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги щодо неповного з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення спору, порушення норм процесуального права, зокрема ст. 89 ЦПК України та не зменшення розміру стягнутого судом на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що призвело до неправильного вирішення справи, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що заборгованість по заробітній платі у позивача виникла у зв`язку з її недоплатою за тривалий час його роботи у відповідача. Документів на спростування доводів позивача відповідач не надав, як і не відреагував на запити позивача щодо погашення заборгованості за період 01.03.2004 по 17.01.2017 (а.с.81), видачу довідки про заборгованість з 01.03.2004 по 17.01.2017 (а.с.82), видачу наказів про прийняття та звільнення з роботи (а.с.83). Розрахунок проводився позивачем та перевірявся судом на підставі документів Пенсійного фонду України. Підставою для зменшення суми середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з 138 805,00грн. до 80506,90 грн. які суд стягнув з відповідача на користь позивача, відповідач зазначав часткове задоволення позовних вимог. При цьому відповідач не вказав, що зменшення заборгованості по заробітній платі сталося лише тоді, коли відповідач під час розгляду справи в суді погасив позивачу заборгованість у розмірі 5000 та 8300 грн., а в подальшому зазначив що це є правовою підставою до зменшення суми.

Суд першої інстанції не погодився з доводами відповідача щодо відсутності правових підстав до застосування ст. 117 КЗпП України, як і не погоджується з ними і апеляційний суд.

Крім того, у Постанові ВСУ від 03.07.2013 у справі №6-60 цс13 касаційний суд дійшов висновку, що коли між сторонами відсутній спір про розмір належних до сплати сум, тоді правові підстави для зменшення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення відсутні.

В п.20 Постанови Пленум ВСУ №13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснив, що суд стягує на користь працівника не виплачену суму заробітку середній заробіток за весь час прострочки при відсутності спору про розмір належних до виплати сум. А з матеріалів справи вбачається, що спір між сторонами щодо розміру невиплаченої позивачу відповідачем заборгованості по заробітній платі не існує.

За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст. ст. 367,374,375,382,384 ЦПК України, колегія суддів ,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мостобудівельний загін №112» відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: