КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_______________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/4992/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Коліснику В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 13 грудня 2018 року (суддя Шевченко Т.М.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дітьми, визначення порядку участі батька у вихованні дітей та спілкуванні з ними,

встановила:

у грудні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом про визначення йому годин участі у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за наступним графіком: щовівторка та щочетверга з 14:00 до 17:00 години, та щосуботи з 10:00 до 13:00 години, щороку відпочинок з дітьми протягом місяця; зобов`язання відповідача не чинити йому перешкоди у вихованні та спілкуванні з дітьми.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2017 року. Мають двох дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Після розірвання шлюбу діти залишились проживати з матір`ю, однак у зв`язку із погіршенням стосунків між ними, відповідач категорично відмовляє йому у побаченнях з дітьми, не виконує розпорядження Дніпровської ДРА у м. Києві, яким було визначено його участь у вихованні малолітніх дітей у формі спілкування з ними щовівторка та щочетверга з 14:00 до 17:00 години, та щосуботи з 10:00 до 13:00 години.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 13 грудня 2018 року позов задоволено частково, зобов`язано ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкоди у вільному спілкуванні з дітьми - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Визначено способи участі батька ОСОБА_2 у спілкуванні з дітьми за наступним графіком спілкування: один раз на тиждень кожної суботи з 12:00 до 18:00 год. Протягом двох місяців з дня набрання рішенням законної сили спілкування ОСОБА_2 з дітьми повинно відбуватися у присутності матері дітей. Вирішено питання судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду змінити, ухвалити нове судове рішення, яким скасувати рішення в частині зобов`язання

ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у вільному спілкуванні з дітьми, як необґрунтоване. Встановити участь батька ОСОБА_2 у вихованні малолітніх дітей у формі спілкування з ними один раз на місяць у суботу з 10:00 до 13:00 годин, враховуючи графік навчання та відпочинку дітей, у присутності ОСОБА_1 ; зобов`язати ОСОБА_2 попереджати ОСОБА_1 про бажання бачити дітей за 4-5днів.

Відповідач посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, неврахування психічного стану та грубої поведінки позивача по відношенню до неї та її батьків у присутності дітей, його незацікавленості в успіхах та навчанні дітей.

Також відповідач зазначає, що таке довготривале спілкування позивача з дітьми є для них обтяжливим, враховуючи графік їх навчання та зайнятість доньки танцями, а сина логопедичними вправами.

Крім того, відповідач не погоджується із сумою стягненого з неї судового збору, зважаючи на часткове задоволення позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Позивач та його представник, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.73 т.2), у судове засідання не з`явилися, представник позивача - адвокат Мегедь Л.Н. подала заяву про розгляд справи у її відсутність (с.с.74 т.2), позивач клопотання про перенесення судового розгляду не подав, тому відповідно до ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у їх відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_1 та її представника - адвоката Пігулевської В.В., які підтримали апеляційну скаргу, представника третьої особи Муханова А.І., який просив залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2017 року шлюб сторін розірвано, діти після припинення шлюбу залишилися проживати разом із матір`ю.

Розпорядженням Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації № 521 від 26 вересня 2017р. встановлено графік спілкування батька з дітьми: щовівторка та щочетверга з 14-00год. до 17-00год., щосуботи з 10-00год. до 13-00год.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами склалися конфліктні відносини, що не є підставою для обмеження участі батька у вихованні дітей. Визначаючи дні та часи спілкування батька з дітьми, суд першої інстанції врахував вік дітей, їх насторожене ставлення до батька, необхідність навчання дітей. Також суд виходив з того, що конфліктна ситуація та неприязнені стосунки, які склалися між батьками, негативно впливають на психологічний стан дітей, тому необхідність у присутності матері при зустрічах дітей з батьком має носити тимчасовий характер.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи, наданим сторонами доказам та ґрунтується на нормах матеріального права.

Згідно з ст. 3 Конвенції ООН "Про права дитини" від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою ВР України від 27.02.91 р. N 798-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частиною 3 статті 9 вказаної Конвенції визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини, а у статті 18 даної Конвенції зазначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У статті 4 Конвенції «Про контакт з дітьми» від 15 травня 2003р., яка ратифікована Україною Законом № 166-V від 20.09.2006р. та набрала чинності для України з 1 квітня 2007р. зазначено, що дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини.

Питання взаємовідносин між батьками та дитиною також регулюються нормами Сімейного кодексу України.

Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Згідно ст. 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 159 Сімейного кодексу України, якщо той із батьків, з яким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Частиною 2 вказаної норми передбачено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення.

Між сторонами існує тривалий особистий конфлікт, який негативним чином впливає на дітей і їх стосунки з обома батьками.

Як на підставу звернення з даним позовом, позивач посилається на те, що відповідач ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування.

Статтями 15, 16 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Виходячи з права того із батьків, який проживає окремо від дитини, на спілкування з нею, а також з необхідності захисту прав та інтересів неповнолітнього при спілкуванні із цим батьком (матір`ю), суд у своєму рішенні визначає порядок такого спілкування (час, місце, тривалість спілкування тощо), з урахуванням обставин кожної конкретної справи.

Встановивши, що між сторонами склалися конфліктні стосунки, які призводять до нерозуміння ними суті і мети рішення органу опіки та піклування та перешкоджають їм діяти виключно в інтересах дітей, суд прийшов до вірного висновку про наявність підстав щодо реалізації батьківських прав позивача у судовому порядку.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не врахована негативна поведінка позивача у присутності дітей, вчинення ним скандалів та бійок з батьком відповідача, нецензурна лайка у присутності дітей, невиконання ним батьківських обов`язків, колегія суддів вважає безпідставними.

Матеріали справи містять докази неналежної поведінки позивача у дитячому закладі ДНЗ № 166 та наявності конфліктних стосунків між сторонами та батьком відповідача.

Разом з цим, матеріали справи не містять доказів неналежного ставлення позивача до своїх дітей, а також докази того, що така поведінка позивача негативно вплинула на психологічний стан дітей.

Як зазначено у ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008р. у справі "Савіни проти України" зазначається " що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини."

Враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для позбавлення позивача можливості спілкуватися з дітьми.

При вирішенні спору не встановлено, що таке спілкування зашкодить інтересам дітей, або що поведінка батька була жорстокою по відношенню до дітей.

Разом з цим, визначаючи дні та часи зустрічей, суд врахував необхідність дітей навчатися та їх зайнятість протягом тижня.

Доводи апеляційної скарги, що встановлений судом графіком побачення батька з дітьми є обтяжливим для них та занадто тривалим, так як у суботу діти повинні готуватися до навчання, а син займатися логопедичними вправами, колегія суддів вважає безпідставними, так як батьківські обов`язки передбачають необхідність допомагати дітям з уроками, займатися з ними вправами, відвідувати з ними гуртки, що позивач повинен робити, як батько.

Твердження у апеляційній скарзі, що у суботу донька часто приймає участь у конкурсах, так як займається танцями, не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, так як спілкування батька з дочкою у день участі дитини у конкурсі може відбуватися шляхом супроводження батьком дочки на конкурс та здійснення її підтримки під час проведення конкурсу, що є одним з видів виконання батьківських обов`язків.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що спілкування дитини з батьком є її правом, а не обов`язком і силувати її ніхто не має права.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що відповідач ніколи не чинила перешкоди батьку бачитися з дітьми та спілкуватися з ними, крім випадків хвороби дітей, участь дочки у конкурсі або неповідомлення батька про намір відвідати дітей, тому суд неправомірно зобов`язав її не чинити позивачу перешкод у вільному спілкуванні з дітьми, спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що позивач неодноразово звертався до органів поліції з приводу неможливості побачитися з дітьми у визначенні органом опіки та піклування дні та часи, зокрема, по суботам.

При цьому, відповідачем не надано медичних документів, які б підтверджували хворобу дітей, або інші поважні причини, які б стали перешкодою зустрічі батька з дітьми, а день та час зустрічей був конкретно визначений у розпорядженні Дніпровського районної

в місті Києві державної адміністрації і додаткового попередження про свій намір побачитися з дітьми позивач здійснювати не повинен.

Обґрунтованими є доводи апеляційної скарги, що дана справа розглянута судом першої інстанції з порушенням вимог ст. 19 СК України, так як суд не застосував дієвих заходів для забезпечення явки представника органу опіки та піклування у судові засідання при розгляді даного спору, що є обов`язковою, а також для надання висновку органу опіки та піклування з приводу розв`язання даного спору.

Разом з цим, вказані порушення суду першої інстанції не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, так як обов`язок вчинити дії, передбачені ст. 19 СК України, законодавець поклав на суд, а не на позивача.

Усуваючи допущені судом першої інстанції порушення, апеляційний суд витребував з органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації висновок з приводу заявлених позовних вимог та забезпечив явку у судове засідання представника органу опіки та піклування.

Представник органу опіки та піклування під час апеляційного розгляду підтвердив, що діти бажають спілкуватися з батьком і негативного ставлення до нього не мають.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що підстав для зменшення часу для зустрічей батька з дітьми, який був визначений судом першої інстанції, не встановлено.

Судом проведено ретельний аналіз можливих наслідків зустрічей дітей з батьком, ураховано вік дітей, їх здатність реально оцінювати ситуацію, яка склалась у їх родині, прихильність до кожного з батьків та встановлено способи участі батька у вихованні дітей так, як це може сприяти якнайкращому забезпеченню інтересів дітей.

Доводи апеляційної скарги, що судом неправильно здійснено розподіл судових витрат, так як позовні вимоги задоволені частково, колегія суддів вважає безпідставними, так як суд задовольнив дві вимоги, які були заявлені позивачем, зменшивши тільки час спілкування батька з дітьми, що не впливає на розмір судового збору.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи, оцінив надані сторонами докази, правильно застосував норми матеріального права, порушення норм процесуального права не призвели до неправильного вирішення спору, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 13 грудня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 1 липня 2019 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк