Справа № 344/1980/15-ц
Провадження № 22-ц/4808/1027/19
Головуючий у 1 інстанції Шамотайло О. В.
Суддя-доповідач Мелінишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Мелінишин Г.П.

суддів: Пнівчук О.В, Ясеновенко Л.В.,

за участю секретаря: Капущак С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду в складі судді Шамотайла О.В., постановлену 22 травня 2019 року в м. Івано-Франківську, у справі за поданням головного державного виконавця Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Раковецького М.С. про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа,

встановив:

В травні 2019 року головний державний виконавець Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Раковецький М.С. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

В обґрунтування вимог зазначав, що на виконанні Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області знаходиться виконавчий лист, виданий 22.06.2015 року Івано-Франківським міським судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 95 000 грн пені за прострочення сплати аліментів та 886,40 грн індексації аліментів. В ході виконавчого провадження ці кошти останнім не сплачено, декларацію про доходи та майно не надано та не здійснено жодні дії, спрямовані на виконання рішення суду. Не з`являється він і на виклики державного виконавця. Разом з тим, державним виконавцем вживались передбачені законом заходи для виконання рішення суду. Зокрема, постановами від 19.10.2018 року та 08.01.2019 року накладено арешт на майно та кошти боржника. При цьому встановлено, що в боржника на праві власності відсутнє майно. Посилаючись на те, що боржник має паспорт громадянина України для виїзду за кордон, неодноразово перетинав державний кордон України, наявність в нього боргових зобов`язань згідно рішення суду та свідоме ухилення від їх виконання, вважав, що є підстави для обмеження його у праві виїзду за межі України.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 22 травня 2019 року подання державного виконавця задоволено. Тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом №344/1980/2015, виданого 22.06.2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 95 000 грн пені за прострочення з 25.04.2012 року по 06.02.2015 року сплати аліментів та 886,40 грн індексації аліментів за період з 01.01.2012 року по 01.02.2015 року.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що рішення суду про стягнення коштів не виконано, декларацію про доходи та майно боржником не надано, будь-яких дій спрямованих на виконання такого не здійснено. Вказане свідчить про ухилення від виконання покладених на нього зобов`язань, що є підставою для обмеження у праві виїзду за кордон.

Не погодившись з ухвалою суду, вважаючи її незаконною та такою, що підлягає скасуванню ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Апелянт зазначає, що 27.02.2019 року з`являвся на виклик державного виконавця, надавши письмові пояснення. Йому відомо про наявність боргу, але можливості погасити заборгованість немає в зв`язку зі сплатою аліментів. Разом з тим, це не свідчить про ухилення від виконання рішення суду, що є обов`язковою підставою для обмеження у праві виїзду за кордон. Факт відкриття виконавчого провадження, невиконання самостійно зобов`язання, розшук майна тощо не свідчить про ухилення його від виконання, а будь-які належні, допустимі та достатні докази на підтвердження цього в матеріалах справи відсутні.

Крім того, обмеження у праві виїзду за кордон є крайнім заходом, оскільки веде до обмеження конституційного права громадянина на свободу пересування. ОСОБА_3 він перетинає в зв`язку з тим, що в Республіці Польша проживає його батько, якого він провідує.

Вказує, що стягувач ОСОБА_2 вже тричі зверталась до державного виконавця з даного питання. Проте, кожного разу суд відмовляв у задоволенні подання за відсутності доказів свідомого ухилення боржника від виконання рішення суду. Цього разу в суду аналогічно не було підстав для задоволення заяви виконавця, оскільки нових обставин не виникло.

Також судом порушено норми процесуального права, оскільки його не було повідомлено про розгляд справи та умисно позбавлено права захисту своїх інтересів у суді. Не надсилалась йому і копія оскаржуваної ухвали.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 ОСОБА_4 посилається на законність та обгрунтованість ухвали суду першої інстанції. Вважає викладені в апеляційній скарзі факти такими, що не відповідають дійсності та не підтверджені жодними доказами. Так, регулярні подорожі боржника за кордон пов`язані не з провідуванням батька, а зі здійсненням ним незареєстрованої підприємницької діяльності. Саме невиконання судового рішення при всіх вжитих державним виконавцем відповідно до закону заходах для його виконання є достатньою підставою для обмеження у праві виїзду за кордон. Оскільки апелянт є здоровим, працездатним, на його утриманні немає непрацездатних та неповнолітніх дітей, то він в змозі сплачувати заборгованість.

Більше того, навіть аліментні платежі він вносить нерегулярно, а тому посилання на неможливість виконання рішення в зв`язку з цим є необґрунтованими. Оскільки суд вже неодноразово відмовляв державному виконавцю в обмеженні боржника у праві виїзду за кордон, це мало наслідком подальше його ухилення від сплати боргу.

Безпідставними також вважає доводи щодо порушення норм процесуального закону, оскільки відповідно до ст. 441 ЦПК України дане питання вирішується без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

На її думку з метою невиконання своїх зобов`язань апелянт ухиляється і від отримання будь-яких судових документів. Тому просила залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а судове рішення без змін.

Державний виконавець Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Раковецький М.С. у своєму відзиві також вважає, що ухвала суду постановлена з дотриманням вимог закону, а вимоги апеляційної скарги є необгрунтованими. Вказує, що виконавчий лист повторно пред`явлено до виконання, оскільки його було повернуто постановою від 26.06.2018 року в зв`язку з відсутністю у боржника майна. В ході виконавчого провадження здійснювалося ряд виконавчих дій щодо встановлення та розшуку майна боржника Проте, рішення суду досі не виконане, а боржник ухиляється від його виконання, не вживає жодних заходів щодо погашення заборгованості за рахунок належного йому майна і доходів. Таким чином, суд дійшов правильного висновку про задоволення подання державного виконавця щодо обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон.

В засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 доводи апеляційної скарги підтримали з наведених у ній мотивів.

Представники ОСОБА_2 - адвокат Шиманська Н.С. та Береснева Н.М. доводів апеляційної скарги не визнали, посилаючись на обгрунтованість висновків суду.

Державний виконавець Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Раковецький М.С. в судове засідання не з`явився. Подав заяву про відкладення розгляду справи, оскільки перебуває у відпустці.

Враховуючи належність повідомлення державного виконавця про дату, час і місце розгляду справи, відсутність доказів поважності причин неявки, необхідність дотримання строків розгляду справи тощо, апеляційний суд відповідно до положень ст. 372 ЦПК України не вбачає перешкод розглядові справи у його відсутності.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом ч.ч.1, 2 та 5 ст.263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення повністю відповідає вказаним вимогам.

За змістом частини третьої ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Як передбачено ст. 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України» одним із заходів забезпечення виконання рішення може бути тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документа чи без такого. Причому таке обмеження можливо на підставі судового рішення за поданням державного виконавця у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.

Аналогічно за змістом п.19 ч.3 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавцю надано право звертатися в суд за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Тобто, законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, поновлення прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясовувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак, воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Як правильно встановлено судом, рішенням Івано-Франківського міського суду від 25.03.2015 року, частково скасованим та зміненим рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 09.06.2015 року, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто 95 000 пені за прострочення аліментів з 25.04.2012 року по 06.02.2015 року, а також 886,40 грн індексації аліментів за період з 01.01.2012 року по 01.02.2015 року (а.с.53-55, 121-123 т.1).

На підставі цього рішення Івано-Франківським міським судом 22.06.2015 року видано виконавчий лист №344/1980/2015 року, який в даний час перебуває на примусовому виконанні Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ (виконавче провадження № 57455919) (а.с. 37 т.2).

При цьому, як підтверджується матеріалами справи, рішення суду боржником не виконується.

Згідно ч. 5 ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний: 1) утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; 2) допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; 3) за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; 4) повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; 5) своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; 6) надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Натомість, матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили про виконання ОСОБА_1 обов`язків, передбачених нормами ЗУ «Про виконавче провадження», що є підтвердженням свідомого невиконання рішення суду та, відповідно, підставою для тимчасового обмеження у праві виїду за межі України.

На виклик державного виконавця від 18.02.2019 року боржник надав пояснення про обізнаність з рішенням суду та неможливістю його виконання (а.с.10-12 т.2).

Під час виконання виконавчого листа державним виконавцем вживалися заходи до примусового виконання, зокрема щодо з`ясування наявності у боржника грошових коштів і майна, на які можна було б звернути стягнення.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта в ОСОБА_1 відсутнє нерухоме майно. В ДП "Національні інформаційні системи" також відсутня інформація про зареєстровані транспортні засоби (а.с. 20, 21 т.2).

Крім цього, державним виконавцем надсилались запити до Держегеокадастру у м. Івано-Франківську, Управління Держпраці в Івано-Франківській області та до Головного управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області. Проте, встановити будь-яке майно боржника не вдалось (а.с. 22-26 т.2).

Аналогічно у відповіді Державної фіскальної служби України повідомлено, що ОСОБА_1 на даний час не займається підприємництвом та не сплачує податки (а.с. 16,17 т. 2). Також, він не отримує пенсію та не працює за трудовими чи цивільно-правовими договорами, що вбачається з відповіді Пенсійного фонду України (а.с. 18, 19 т.2).

Попри це, з метою забезпечення виконання судового рішення державним виконавцем 19.10.2018 року накладено арешт на все належне боржнику майно, а 08.01.2019 року накладено арешт на кошти боржника, що знаходяться на рахунках в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та інших відкритих рахунках (а.с.27, 15 т. 2).

З огляду на це колегія суддів вважає, що державним виконавцем здійснено всі передбачені законом заходи для стягнення заборгованості, проте це не призвело до належного виконання рішення суду.

Разом з тим, державним виконавцем до суду надано докази, що в боржника є паспорт громадянина України для виїзду за кордон та він неодноразово перетинав кордон України (а.с.6-9 т.2).

ОСОБА_1 не надав суду будь - яких належних та допустимих доказів щодо неможливості протягом 4 років з об`єктивних причин хоча б частково виконати судове рішення та погасити заборгованість. Сплата ним аліментних зобов`язань не може бути визнана вагомою причиною для невиконання рішення суду.

Вищезазначені обставини, на думку суду, дають підстави вважати, що боржник умисно ухиляється від виконання рішення суду про стягнення грошових коштів на користь ОСОБА_2 .

Посилання апелянта на те, що в Польші проживає його батько пенсійного віку, і тільки з цією метою він виїжджає за кордон, не підтверджується належними доказами. Більше того, як вбачається з інформації ДПС України, кордон боржник перетинав на різних митницях, в тому числі Польщі, Румунії, Молдови і часто час перебування за межами України обмежувався годиною чи декількома годинами.

Доводи апеляційної скарги в частині порушення норм процесуального права в зв`язку із неповідомлення боржника про розгляд справи колегія відхиляє, оскільки відповідно до ч.4 ст. 441 ЦПК України подання державного виконавця за його участю розглядається судом негайно без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб.

Відповідно до ст. 124 Конституції України та ст. 18 ЦПК України судові рішення є обов`язковими для виконання на всій території України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено обов`язок судів застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, п. 40, зазначається, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній із сторін.

Так, у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (Yuriy Nikolayevich Ivanov v. Ukraine) (заява № 40450/04, рішення від 15 жовтня 2009 року), Європейський суд з прав людини констатував порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу та вказав, що зазначені вище порушення є наслідком несумісної з положеннями Конвенції практики, яка полягає в систематичному невиконанні державою-відповідачем рішень національних судів, за виконання яких вона несе відповідальність і у зв`язку з якими сторони, права яких порушені, не мають ефективних засобів юридичного захисту.

Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість прийнятої ухвали не впливають.

З огляду на встановлені обставини справи, виходячи з принципу обов`язковості виконання рішень суду, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду від 22 травня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.В. Пнівчук

Л.В. Ясеновенко

Повний текст постанови виготовлено 1 серпня 2019 року.