ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

19 липня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/7974/18

Головуючий у першій інстанції Цибенко І. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/585/19

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бечка Є.М.,

суддів: Євстафіїва О.К., Лакізи Г.П.

секретар: Кривопиша Я.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 28 лютого 2019 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів,

дата та місце складання повного тексту рішення: 28 лютого 2019 року, м.Чернігів,

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 та, в подальшому змінивши предмет позову, просила змінити спосіб стягнення аліментів визначений рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова у справі №751/9429/15-ц, які стягуються в твердій грошовій сумі, на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 06 жовтня 2015 року і до повноліття дитини, та визначити розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача, стягнувши з відповідача на дитину аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позовні вимоги мотивовано тим, що рішенням суду з відповідача на користь позивача стягнуті аліменти на неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 06 жовтня 2015 року і до повноліття дитини, що ОСОБА_1 рішення суду виконує добросовісно та своєчасно сплачує аліменти. Однак, вважає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але самостійно вона не може в повній мірі забезпечити дитину, оскільки 500 грн. не достатньо в сучасних реаліях, тому просила змінити спосіб стягнення аліментів.

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 28 лютого 2019 року позов задоволено частково, змінено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 за рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 06 листопада 2015 року та вирішено стягувати аліменти на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Виконавчий лист №751/9429/15-ц, виданий на підставі рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 06 листопада 2015 року відкликано.

Рішення суду мотивовано тим, що розмір аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 з 2015 року залишається незмінним в розмірі 500 грн., що є меншими за встановлений Законом мінімальний розмір аліментів - 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який становить 1013 грн. 50 коп., відповідач є працездатним, крім спільної з позивачем дитини має на утриманні також малолітню доньку від іншого шлюбу, 2014 року народження та непрацездатного батька, враховуючи рівність обов`язку батьків щодо утримання дитини, з урахуванням даних про стан здоров`я та матеріального становища дитини, платника та одержувача аліментів, виходячи із засад справедливості та захисту прав неповнолітньої дитини, суд дійшов висновку про наявність підстав до часткового задоволення позову.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на незаконність та необґрунтованість, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, розглянути дану справу без урахування заяви позивача про зміну предмету позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного: в порушення ч.3 ст.49 ЦПК України судом було прийнято заяву позивача від 28 січня 2019 року, якою змінено предмет і підстави позову.

Особа, яка подає апеляційну скаргу також звертає увагу, що судом незаконно вказано в рішенні, що відповідач позов визнав частково та в порушення ч.4 ст.265 ЦПК України не наведено у мотивувальній частині рішення мотивованої оцінки кожного аргументу, наведеного учасниками справи, зокрема аргументів відповідача, викладених у відзиві, а також щодо норм права, на які посилався відповідач та мотиви їх застосування. ОСОБА_1 вказує, що ним не було подано заяву про часткове визнання позову, а навпаки подав відзив на позовну заяву.

Особа, яка подає апеляційну скаргу також зазначає, що позивачем не доведено наявність підстав, передбачених ст.192 СК України для зміни розміру аліментів, а судом в мотивувальній частині конкретно не вказано обставин, які б відповідно до даної норми давали підстави для збільшення розміру аліментів. Вважає, що оскільки рішенням суду від 06 листопада 2015 року вирішено стягувати аліменти в розмірі 500 грн., що ОСОБА_2 не оскаржувала дане рішення, вона працездатна, повинна і може забезпечувати себе самостійно та повинна в рівних з відповідачем частинах брати участь в утриманні дитини, що відповідач не зобов`язаний утримувати саме позивача, тому підстав для зміни розміру аліментів не має. Те, що позивач в 2018-2019 роках (як і при розгляді попередньої справи у 2015 році) не працює не дає підстав для збільшення розміру аліментів, оскільки згідно із засадами сімейного законодавства саме батьки (а не один з них) зобов`язані утримувати дитину.

ОСОБА_1 зауважує, що на поверховість розгляду даної справи вказує також й те, що суд при встановленні обставин в своєму рішенні вказав, що відповідач має іншу дитину ОСОБА_4 , хоча насправді в відповідача немає такої дитини.

Особа, яка подає апеляційну скаргу вказує, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду встановлених раніше судових рішень про їх стягнення, а з позовом про стягнення додаткових витрат на дитину позивач не зверталась.

Відповідач вважає, що з урахуванням обставин справи мова може йти лише про зміну саме розміру аліментів, а не про зміну способу їх визнання.

У наданий судом строк ОСОБА_2 подала відзиву на апеляційну скаргу в якому просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Позивач зауважує, що маючи безліч нарікань до змісту заяви по суті справи, змісту судового рішення, нагадування про обов`язки матері щодо матеріального утримання дитини, відповідачем, на жаль, жодного разу не обґрунтовувалось необхідність належного та достатнього утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 .

ОСОБА_2 вказує, що після розлучення дитина проживає з нею, позивач утримує дитину і у відповідача не було жодних претензій з даного приводу, однак, сплата відповідачем 500 грн. на місяць на потреби зростаючої доньки та з огляду на складну життєву ситуацію не є справедливою та достатньою.

ОСОБА_2 звертає увагу, що звернулась до суду виключно з метою захисту інтересів доньки та скористалась правом одержувача аліментів вимагати зміни раніше визначеного рішенням суду способу стягнення коштів на утримання дитини, передбачених положеннями ст.ст.180, 181, 183, 184 СК України.

Вказує, що посилання відповідача на нестабільних дохід не обґрунтовані та не доведено жодним доказом та вважає, що дії ОСОБА_1 при розгляді справи є небажанням та свідомим затягуванням процесу вирішення питання щодо належного матеріального забезпечення доньки.

Також звертає увагу, що положеннями п.3 ч.1 ст.43, ч.3 ст.49 ЦПК України передбачено право сторони змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви, саме така письмова заява була подана до суду і заперечувати реалізацію цього права відповідач не має можливості.

В першому судовому засіданні позивач позов підтримала та дала пояснення по суті спору.

В судове засідання 19 липня 2019 року сторони не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась судом належним чином. У відповідності до вимог статей 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, перевіривши законність рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 перебували в шлюбі, який розірвано 28 травня 2010 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.9).

Від даного шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.10).

Згідно довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 05 листопада 2018 року №18128 ОСОБА_2 проживає в АДРЕСА_1 , разом з донькою ОСОБА_3 та матір`ю ОСОБА_7 (а.с.11).

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06 листопада 2015 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуті аліменти в твердій грошовій сумі на утримання неповнолітньої дитини: доньки ОСОБА_3 в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 06 жовтня 2015 року і до повноліття дитини (а.с.44-45).

Також вбачається, що ОСОБА_2 перебувала в шлюбі з ОСОБА_8 , шлюб між ними розірвано 08 листопада 2017 року (а.с.15).

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб 25 липня 2013 року ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_9 (а.с.32).

У шлюбі народилась дитина: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.33).

Згідно довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 19 грудня 2018 року №10605 ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_2 разом з батьком ОСОБА_11 (а.с.35).

Батько відповідача ОСОБА_11 є пенсіонером за віком (а.с.31) та має першу групу інвалідності з 01 квітня 2016 року, потребує стороннього догляду (а.с.30).

Як вбачається з копії трудової книжки ОСОБА_2 була звільнена 01 липня 2016 року та на даний час не працевлаштована (а.с. 46-48). Відповідно до виписного епікризу №136 ОСОБА_2 перебувала на стаціонарному лікуванні з 04 січня 2017 року по 16 січня 2017 року ( а.с. 49).

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 з 29 квітня 2011 року зареєстрований як фізична особа-підприємець (а.с.12-14).

З метою повного та всебічного розгляду справи, апеляційним судом було здійснено запит до Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України щодо перетину державного кордону України ОСОБА_1 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за період з 01 січня 2018 року по 28 лютого 2019 року, а також до регіонального сервісного центру МВС в Чернігівській області про зареєстровані за ОСОБА_1 та ОСОБА_9 транспортними засобами, за період з 23 січня 2014 року.

Згідно наданих відповідей, вбачається, що зареєстрованих транспортних засобів за ОСОБА_1 та ОСОБА_9 на території Чернігівської області не виявлено. В той же час, відповідач ОСОБА_1 разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_12 перетинали державний кордон 28 червня 2018 року за напрямком Київ-Неаполь з датою повернення 16 липня 2018 року.

Дані правовідносини щодо способу виконання батьками обов`язку утримувати дітей, зокрема, щодо зміни способу стягнення аліментів, визначеного за рішенням суду, регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, та Конвенцією про права дитини, що є частиною національного законодавства України.

Згідно ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч.3 ст.181 СК України).

Згідно ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України).

Відповідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, однак ОСОБА_1 не надав ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції доказів на підтвердження неможливості сплати аліментів на утримання доньки в частці від його заробітку.

Доводи апеляційної скарги, що в порушення ч.3 ст.49 ЦПК України судом було прийнято заяву позивача від 28 січня 2019 року, якою змінено предмет і підстави позову не приймаються судом до уваги, оскільки вбачається, що ухвалою судді Новозаводського районного суду м.Чернігова від 31 листопада 2018 року відкрито провадження у даній справі, визначено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду на 10 січня 2019 року. Однак в судове засідання у визначений час сторони не з`явились. Відповідач подав відзив на позовну заяву, а позивач подала клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що не отримала копію відзиву від відповідача. Судом розгляд справи відкладено на 04 лютого 2019 року. Заява про зміну предмету позову подана 28 січня 2019 року, яку відповідач отримав 05 лютого 2019 року. Судом повторно відкладено розгляд справи на 28 лютого 2019 року. Відповідач отримав копію ухвали суду від 04 лютого 2019 року про відкладення розгляду справи 11 лютого 2019 року, проте не скористався своїм правом на подання відзиву на заяву про зміну предмету позову. Фактично перше судове засідання з розгляду даної справи відбулося саме 28 лютого 2019 року. Загалом, визначення поняття «початок першого судового засідання» не має. Апеляційний суд вважає, що зміна предмету позову не вплинула на процесуальні порушення розгляду справи, а лише захищають інтереси дитини, тому доводи ОСОБА_1 в цій частині не заслуговують на увагу.

Доводи апеляційної скарги, що судом незаконно вказано в рішенні, що відповідач позов визнав частково та в порушення ч.4 ст.265 ЦПК України не наведено мотивованої оцінки кожного аргументу, наведеного учасниками справи, не приймаються до уваги. Вбачається, що відзив було подано саме на позовну заяву про збільшення розміру аліментів на утримання дитини, в той час, як судом було вирішено позов про зміну способу стягнення аліментів. Апеляційний суд знову звертає увагу, що ОСОБА_1 не було подано відзиву на даний позов у визначений ЦПК України та судом строк. Крім того, дослідивши відзив, поданий відповідачем 27 грудня 2018 року, апеляційний суд встановив, що відповідач погоджується «сплачувати аліменти на утримання своєї дитини в більшому розмірі, ніж було визначено судом … в розмірі 650-700 грн. (тобто їх пропорційне підвищення більше ніж на 30%)» та крім того, не відмовляється від сплати додаткових витрат на дитину. Дані посилання суд першої інстанції правомірно визначив, як часткове погодження з позовними вимогами ОСОБА_2 про недостатність сплачуваних відповідачем аліментів.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23). Апеляційний суд констатує, що судом першої інстанції надано повну оцінку доказів, поданих сторонами при розгляді справи.

Доводи апеляційної скарги, що позивачем не доведено наявність підстав, передбачених ст.192 СК України для зміни розміру аліментів, що рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 06 листопада 2015 року, яким стягнуто аліменти в сумі 500 грн. не було оскаржено позивачкою, що позивачка працездатна і також має утримувати доньку на рівні з відповідачем, не приймаються до уваги. Апеляційний суд звертає увагу ОСОБА_1 , що судом вирішувалось питання не зміни розміру аліментів, а зміну способу стягнення аліментів, що передбачено ч.3 ст.182 СК України. При цьому особа має право звертається з відповідним позовом до суду тоді, коли спосіб стягнення аліментів став неефективним з настанням певних життєвих обставин, адже суми, що були достатніми у 2015 році, не можуть забезпечувати неповнолітню дитину в 2019 році. Закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю. Отже, якщо суд визначив розмір аліментів у твердій грошовій сумі, позивач може змінити їх виплату на частку від доходу відповідача або навпаки.

Встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для дитини віком від 6 років до 18 років з 01 січня 2019 року становить 2027 грн. на одну особу в розрахунку на місяць, який визначає вартісну величину достатнього для забезпечення нормального функціонування організму дитини, збереження її здоров`я, забезпечення набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості дитини з метою забезпечення гармонійного розвитку.

Апеляційний суд зауважує, що визначаючи розмір аліментів в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) ОСОБА_1 щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд першої інстанції належним чином встановив обставини справи, врахував наявність у відповідача на утримання дитини та батька, виходив з принципу розумності та справедливості відносно його неповнолітньої доньки ОСОБА_5 та що зміна способу стягнення аліментів у вказаний спосіб більше відповідатиме інтересам дитини, забезпечуючи відповідність суми отриманих коштів законодавчо визначеному розміру аліментів.

Доводи ОСОБА_1 , що на поверховість розгляду даної справи вказує також й те, що суд при встановленні обставин в своєму рішенні вказав, що відповідач має іншу дитину ОСОБА_4 , хоча насправді в відповідача немає такої дитини, також не приймаються судом до уваги. Зокрема, судом зазначено, що від шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 «народилась дитина: ОСОБА_10 » і аж ніяк не зазначено, що відповідач має доньку ОСОБА_4 . В даному випадку в рішенні суду першої інстанції наявна описка, яка підлягає виправленню за приписами ст.269 ЦПК України, та не може бути підставою скасування вірного по суті рішенні, яким захищені інтереси дитини відповідача ОСОБА_3 .

Доводи апеляційної скарги, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду встановлених раніше судових рішень про їх стягнення, а з позовом про стягнення додаткових витрат на дитину позивач не зверталась, не приймаються судом до уваги, оскільки з позовом про зміну способу стягнення аліментів ОСОБА_2 звернулась в інтересах дитини, а не у зв`язку зі зміною мінімального розміру аліментів.

Інші доводи апелянта зводяться до цитування правових норм матеріального та процесуального права, та його суб`єктивного тлумачення даних норм.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов частково та змінив спосіб стягнення аліментів, виходячи з захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина має тоді, коли утримується обома батьками та отримує надійне стабільне матеріальне утримання як з боку матері, так і з боку батька.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 28 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: