ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6116/19 Справа № 185/5102/18 Суддя у 1-й інстанції - Головін В. О. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2019 року по справі за позовом акціонерного товариства «Комерційний Банк «Глобус» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2018 року акціонерне товариство «Комерційний Банк «Глобус» (далі - АТ КБ «Глобус») звернулось до суду з уточненим позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи його тим, що 19 грудня 2017 року між АТ КБ «Глобус» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №04ФНА/57 "Авто в кредит", згідно умов якого останній отримав кредит на придбання нового автомобіля в сумі 296.910 грн., з кінцевою датою повернення 18 грудня 2024 року включно, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 18,9% річних.

Вказували, що з метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором 19 грудня 2017 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №04ФНА/57-П, згідно якого остання поручилася перед банком за належне виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором.

Зазначали, що банк свої зобов`язання по наданню кредиту виконав в повному обсязі надавши обумовлені ним кредитні кошти.

Посилаючись на те, що позичальник належним чином взяті на себе зобов`язання не виконує, з 13 лютого 2018 року не сплачує проценти за користування кредитом, а з 13 березня 2018 не здійснює погашення тіла кредиту, внаслідок чого станом на 12 червня 2018 року за кредитним договором утворилась заборгованість у загальному розмірі 319.633 грн.06 коп., яка складається з строкової заборгованості за кредитом у розмірі 284.796 грн.38 коп., простроченої заборгованості по кредиту у розмірі 6.997 грн.30 коп., строкової заборгованості по процентам у розмірі 1.669 грн.91 коп., простроченої заборгованості по процентам у розмірі 24.219 грн.14 коп., пені за несвоєчасну сплату процентів у розмірі 1.319 грн.88 коп. та пені за несвоєчасне погашення кредиту у розмірі 300 грн.36 коп., зважаючи на те, що допущена заборгованість була частково погашена та беручи до уваги причетність позичальника до військової служби, просили суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 259.841 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2019 року позов АТ КБ "Глобус" задоволено частково. Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором в розмірі 256.841 грн.

В апеляційні скарзі відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги банку залишити без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не встановив дійсних обставин справи, не взяв до уваги, що 03 жовтня 2017 року його було призвано на військову службу за контрактом під час мобілізації в особливий період, в період з 07 лютого 2018 року по 12 травня 2018 року він брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони України.

Правом на надання відзиву сторони по справі не скористались.

23 липня 2019 року від представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Старостіна Я.І. надійшла заява про відкладення слухання справи у зв`язку з його хворобою.

Колегія суддів вважає за необхідне дане клопотання залишити без задоволення та розглянути справу за відсутності належним чином сповіщеного відповідача ОСОБА_1 , та звертає увагу на те, що відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 №11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних і справ про адміністративні правопорушення» строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Частиною 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до п.1 ст.371 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом і підтверджується матеріалам справи, що 19 грудня 2017 року між ПАТ «КБ «Глобус», правонаступником якого є АТ «КБ «Глобус», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №04ФНА/57 «Авто в кредит», згідно умов якого останній отримав кредит на придбання нового автомобіля в розмірі 296.910 грн., з кінцевою датою повернення 18 грудня 2024 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 18,9% річних (а.с.4-10).

Відповідно до умов п.1.1. кредитного договору, кредит надавався на придбання нового автомобіля.

Відповідно до п.6.1.1. кредитного договору, позичальник зобов`язався використовувати кредит за цільовим використанням і своєчасно повернути його відповідно до умов Договору.

Пунктом 6.1.3. кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язаний достроково повернути всю заборгованість за цим договором, а саме: повернути всю суму Кредиту, сплатити усі нараховані проценти, комісії, штрафні санкції(за наявності), а також сплатити всі інші платежі, передбачені цим Договором, у випадках, строки та в порядку, передбачених п.п.9.1.,9.2. цього договору. Невиконання позичальником зобов`язань, передбачених цим пунктом, є підставою для здійснення банком договірного списання суми заборгованості Позичальника за цим Договором та/або примусового стягнення (в тому числі шляхом звернення стягнення на заставне майно) суми заборгованості за цим Договором.

З метою забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором, 19 грудня 2017 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №04ФНА/57-П (а.с.15-16).

Відповідно до пункту 1.4. договору поруки, у разі порушення боржником зобов`язань, передбачених кредитним договором, поручитель та боржник відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Пунктом 1.6. договору поруки встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник.

Банк виконав свої зобов`язання, надавши ОСОБА_1 кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених умовами Кредитного договору.

Позичальник допустив заборгованість за кредитним договором, яка станом на 15 лютого 2019 року, з врахуванням уточнених позовних вимог, становить 296.910 грн., з яких сума непогашеного кредиту 259.841 грн., сума прострочених процентів 24.549 грн. 23 коп. (а.с.129,131).

Задовольняючи частково позов банку, суд першої інстанції керувався тим, що банк має право на солідарне стягнення з позичальника та поручителя заборгованості саме за тілом кредиту.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Відповідно до частини ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст.626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ч.1 ст.553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.ч.1,2 ст.554 ЦК України). Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника. Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч.ч.1,2

ст.553 ЦК України).

На підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року №1126-VII, з 18 березня 2014 року в Україні розпочався особливий період, який триває на час розгляду справи.

Особливий період, відповідно до абзацу п`ятого статті 1 Закону України від 21 жовтня 1993 року №3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно із Законом України від 20 травня 2014 року №1275-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» (підпункт третій пункту 4 розділу І; далі - Закон №1275-VII) статтю 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено пунктом 15, відповідно до якого військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Відповідно до пункту 3 розділу II «Прикінцеві положення» Закону №1275-VII дію вказаної норми поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби.

Оскільки факт перебування відповідача ОСОБА_1 на військовій службі з 03 жовтня 2017 року по час розгляду справи достовірно встановлений судом першої інстанції, пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дійсно поширюється на правовідносини, стороною у яких є апелянт, втім доводи апеляційної скарги стосовно наявності підстав для відмови у стягненні з нього заборгованості за кредитним договором є хибними, оскільки даний закон передбачає звільнення від сплати лише штрафних санкцій та не передбачає можливості звільнення боржника від сплати заборгованості за тілом кредиту.

Доводи апеляційної скарги про те, що відсутні правові підстави для стягнення з нього заборгованості саме за залишком тіла кредиту є неспроможними.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.