Номер провадження: 22-ц/813/4474/19
Номер справи місцевого суду: 1107
Головуючий у першій інстанції Кириченко П. Л.
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.07.2019 року м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого - Ващенко Л.Г.

суддів - Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

за участі секретаря - Чепрас А.І.

з участю: представника ОСОБА_1 і державного виконавця Боєвої О.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 15 лютого 2019 року (одноособово суддя Кириченко П.Л.) за скаргою ОСОБА_1 про визнання незаконною бездіяльність державного виконавця Боєвої О.О., визнання незаконними та нечинними розрахунки заборгованості та зобов`язання державного виконавця вчинити певні дії у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 06.07.2017 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суд стягнув аліменти на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частини щомісячно з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.01.2017 року і до повноліття дитини.

10.12.2018 року ОСОБА_1 , в особі представника, звернувся зі скаргою про визнання незаконною бездіяльності та визнання незаконними і нечинними розрахунки заборгованості, зобов`язати державного виконавця вчинити певні дії.

Скаргу обґрунтовано наступним.

В рамках виконавчого провадження № 54338516 державним виконавцем здійснені дії, які порушують права боржника, а тому слід визнати незаконною бездіяльність державного виконавця щодо не роз`яснення прав та обов`язків боржника та встановлення розміру заборгованості по сплаті аліментів.

26.02.2018 року державний виконавець визначив заборгованість у розмірі 15 359,76 гривень за місяці, коли боржник не працював із розрахунку середньої заробітної плати в Овідіопольському районі Одеської області в розмірі 6 160 гривень. У визначених розрахунках заборгованості за період з березня 2018 року по листопад 2018 року державний виконавець зазначає, що боржником не надавались довідки про доходи, а тому розрахунок визначається на підставі даних головного управління статистики в Одеській області щодо середньої зарплати по Овідіопольському районі Одеської області, однак на підставі рішення суду стягнуто аліменти в розмірі ј частини щомісячно з усіх видів заробітку і не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Оскільки рішенням суду аліменти стягнуто у частці від доходу і не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у разі відсутності заробітку (доходу) у боржника, стягувати аліменти з боржника неможливо. У такому випадку питання про стягнення аліментів з боржника повинно вирішуватись на підставі рішення суду, оскільки в рішенні суду не зазначено про стягнення аліментів в розмірі середньої місячної зарплати по Овідіопольському району Одеської області.

З моменту відкриття виконавчого провадження ВП № 54338516, державний виконавець жодного разу не роз`яснив боржнику його права, як сторони виконавчого провадження, зокрема відповідно до ч.4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець повинен повідомити стягувача і боржника про розрахунок заборгованості.

Посилаючись на зазначені обставини представник ОСОБА_1 просила скаргу задовольнити.

В суді першої інстанції представник ОСОБА_1 скаргу підтримала, стягувач ОСОБА_2 не приймала участі в суді першої інстанції, а державний виконавець подала відзив на скаргу, в якому не погодилась із доводами скарги.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 15.02.2019 року у задоволенні скарги відмовлено.

Представник ОСОБА_1 не погодилась з ухвалою суду першої інстанції від 15.02.2019 року і подала апеляційну скаргу.

В апеляційні скарзі представник ОСОБА_1 просить ухвалу суду від 15.02.2019 року скасувати та постановити нову, якою задовольнити скаргу у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга представника ОСОБА_1 зазначає:

Під час відкриття виконавчого провадження державний виконавець проігнорував те, що стягувач ОСОБА_2 у заяві про відкриття виконавчого провадження зазначила неправдиву інформацію, оскільки виконавчий документ ніколи не надався ОСОБА_1 з метою добровільного виконання рішення суду.

Заява не могла бути прийнята державним виконавцем до виконання, оскільки вона не відповідала вимогам Закону України «Про виконавче провадження» і не містила інформації про те, на який рахунок та у якій банківській установі боржник має сплачувати аліменти.

Копія постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №54338516 від 02.08.2017 року направлена Овідіопільским РВ ДВС ГТУЮ в Одеській області на адресу боржника ОСОБА_1 18.08.2017 року (згідно супровідного листа № 36-21754) після закінчення визначеного законом строку на її оскарження, тоді як законом встановлено дводенний строк для направлення копії постанови про відкриття виконавчого провадження на адресу боржника.

Матеріали справи та матеріали виконавчого провадження не містять достатнього підтвердження того, що боржнику ОСОБА_1 роз`яснялись його права, як стороні виконавчого провадження, та повідомлялось (роз`яснювалось) коли, яким чином та яку грошову суму він має сплачувати на утримання сина.

Зі змісту пояснювальної записки ОСОБА_1 від 21.11.2017 року не видно, що він був ознайомлений державним виконавцем про те, яким чином та на якій підставі розраховується сума аліментів, що підлягає сплаті.

Судом першої інстанції не досліджувалися ні матеріали виконавчого провадження, ні матеріали цивільної справи.

Незважаючи на клопотання представника скаржника про повне дослідження (проголошення) матеріалів справи та виконавчого провадження ( з метою їх аналізу щодо відповідності нормам та вимогам закону), суд обійшовся простим оголошенням назв документів.

В ухвалі не зазначено з яких підстав судом відхилені доводи ОСОБА_1 , не зазначені мотиви з яких суд їх відхилив.

Невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи проявилась в тому, що на противагу висновкам суду про відсутність в діях виконавчої служби фактів порушення вимог законодавства, фактично такі порушення все ж мали місце.

Неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права проявилося в незастосуванні норм ст. 129 Конституції України, ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», незастосування норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо обов`язку державного виконавця роз`яснити сторонам не тільки їх обов`язки (які також боржнику були роз`яснені не у повному обсязі (коли, кому, скільки та як він мав сплачувати аліменти) але й права; в установлений законом строк направляти на адресу боржника копії винесених постанов, виконувати судове рішення у повній відповідності до змісту виконавчого документу).

У відзиві на апеляційну скаргу Головний державний виконавець Овідіопольського РВ ДВС ГТУЮ в Одеській області Боєва О.О. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін, зазначаючи:

Виконавчий документ про стягнення аліментів не може бути виданий боржнику, оскільки такий виконавчий документ видається лише за заявою стягувача, у даному випадку він виданий стягувачу ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» встановлений чіткій перелік підстав для повернення виконавчого документа без примусового виконання.

Відділ має депозитний рахунок, на який скаржник ОСОБА_1 мав би право сплачувати аліменти, у разі відсутності реквізитів для сплати аліментів в межах виконавчого провадження ВП №543388516.

Тому підстав для повернення виконавчого документу без примусового виконання стягувачу ОСОБА_2 у зв`язку із тим, що заява не містить інформації про те, на який рахунок та у якій установі боржник має сплачувати аліменти у відділу, не було.

Постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №543388516 боржнику направлено 05.09.2017 року і вона ним отримана особисто 07.09.2017 року, а копія квитанції про відправку та повідомлення про отримання рекомендованого листа постанови містяться в матеріалах виконавчого провадження.

Процедуру винесення постанови про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем не було порушено. Відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» боржнику направлялись постанова про відкриття виконавчого провадження і виклик державного виконавця рекомендованим листом з повідомленням про вручення, які ОСОБА_1 отримав 07.09.2017 року, однак боржник проігнорував виклик та постанову про відкриття виконавчого провадження і до відділу не з`явився.

ОСОБА_1 , відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», не був обмежений у правах щодо ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, кожного разу робились копії квитанцій з оригіналів наданих боржником, ОСОБА_1 надавались копії та оригінали матеріалів виконавчого провадження.

Боржник подав декларацію про доходи та майно боржника фізичної особи, ОСОБА_1 ознайомлено з його правами та обов`язками при складанні адміністративного протоколу №14, крім того, боржнику неодноразово направлялись виклики державного виконавця, у яких містились роз`яснення щодо прав та обов`язків боржника, як сторони виконавчого провадження.

З моменту відкриття виконавчого провадження (02.08.2017 року) боржник неодноразово викликався до відділу, однак лише у листопаді 2017 року з`явився до відділу державної виконавчої служби і надав письмові пояснення.

В матеріалах виконавчого провадження наявні пояснення ОСОБА_1 , відповідно до яких боржника ознайомлено із щомісячними платежами, ознайомлено зі ст. 164 КК України про кримінальну відповідальність за ухилення від сплати аліментів.

Права скаржника, як сторони виконавчого провадження, жодним чином не порушувались, боржник не подавав до відділу свої розрахунки заборгованості, не подавав заяв щодо «незрозумілості» нарахування заборгованості по аліментам.

Головним державним виконавцем з власної ініціативи направлялись розрахунки заборгованості, як рекомендованим листом про вручення, так і простою кореспонденцією та копії документів, які наявні в матеріалах виконавчого провадження.

Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої Міністерством юстиції України не визначено порядок та спосіб ознайомлення боржника з його правами та обов`язками.

ОСОБА_1 усно ознайомлено з його правами та обов`язками, боржнику постійно надавались консультації з приводу стягнення аліментів, роз`яснювався порядок нарахування заборгованості по аліментам.

Листом Овідіопольського районного суду Одеської області від 25.01.2019 року за вих. №509/190/17/682/2019 по справі №509/190/17 судом витребувано оригінал виконавчого провадження № 54338516 у прошитому та пронумерованому вигляді для огляду суду і під час судового засідання судом повно та всебічно досліджено кожну сторінку виконавчого провадження.

У постанові про відкриття виконавчого провадження зазначати права та обов`язки боржника (скаржника), стягувача, а також які саме дії, яким чином, в які строки та які дії має здійснювати скаржник є неможливим, так як стягнення аліментів носить майновий характер та є рішенням, що підлягає негайному виконанню, всі документи формує автоматизована система виконавчих проваджень і втручання у роботу автоматизованої системи тягне за собою відповідальність установлену законом.

Розрахунки заборгованості по аліментам від 26.02.2018 рок, 26.03.2018 року, 13.04.2018 року, 10.05.2018 року, 23.052018 року, 23.05.2018, 01.06.2018 року, 02.07.2018 року, 27.08.2018 року, 17.09.2018 року, 23.11.2018 року направлялись боржнику, як простою кореспонденцією, так і рекомендованим лисом про вручення, про що в матеріалах виконавчого провадження наявні квитанції про відправку та повідомлення про вручення поштових відправлень.

У зв`язку із тим, що боржник офіційно не працевлаштований та ніяких довідок до відділу не надав, розмір аліментів від частини заробітку визначається державним виконавцем виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, тобто для Овідіольського району Одеської області.

У відповіді на відзив представник ОСОБА_1 зазначила: заява стягувача ОСОБА_2 не могла бути прийнята до розгляду, оскільки у порушення ч.2 ст. 7 Закону України «Про виконавче провадження» заява не зазначала реквізити банківського рахунку, на який слід перераховувати кошти, прізвище, ім`я, по батькові стягувача, реквізити документа, що посвідчує його особу: державний виконавець не надала доказів про те, що боржнику повідомлялись реквізити депозитного рахунку та про можливість перерахування коштів на такий рахунок; постанова про відкриття виконавчого провадження від 02.08.2017 року надіслана ОСОБА_1 05.09.2017 року, тобто у порушення Закону України «Про виконавче провадження»; декларація про доходи та майно боржника жодним чином не містить інформації про права ОСОБА_1 , як сторони (боржника) виконавчого провадження; при складанні адміністративного протоколу №14 ОСОБА_1 ознайомлено з його правами та обов`язками, як особи, яка притягується до адміністративної відповідальності у відповідності до КУпАП; виклики державного виконавця не містять роз`яснень стороні виконавчого провадження його прав, а виключно тільки перелік обов`язків; в ході судового розгляду справи судом були оголошено назви кожного доказу, який містився в матеріалах справи, однак відмовлено у задоволення клопотання представника ОСОБА_1 про повне оголошення змісту кожного доказу та їх аналіз особами, які приймають участь у справі, однак судом у задоволенні клопотання було відмовлено; пунктом 7 розділу 1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 року визначено, що постанова, як окремий документ містить мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків) і посилання на норму закону на підставі якого винесено постанову, резолютивну частину із зазначенням прийнятого виконавцем рішення, строку і порядку оскарження постанови, крім того, до постанови можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами; державний виконавець у відзиві на скаргу не зазначає якою саме нормою права законодавцем визначено «район», як «дану місцевість» стосовно норм ст. 195 СК України; в матеріалах виконавчого провадження відсутні докази на підтвердження інформації щодо середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, тобто для Овідіопольського району.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні скарги виходив з того, що дії державного виконавця відповідали вимогам ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження і розділу ХVІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 року (а.с.128-131).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (ст. 447 ч.1 ЦПК України).

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження», іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню.

Сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки (ст. 18 ч.1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом. Право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до ст. 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу (ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження»).

З матеріалів справи вбачається наступне.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 06.07.2017 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суд стягнув аліменти на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частини щомісячно з усіх видів заробітку, не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.01.2017 оку і до повноліття дитини (а.с.27-31).

02.08.2017 року державним виконавцем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження, яка, відповідно до вимог ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження», була надіслана стягувачу і боржнику, при цьому, п. п. 2-5 постанови від 02.08.2017 року зазначають про права та обов`язки сторін виконавчого провадження (а.с.66,67).

07.09.2017 року і 18.11.2017 року боржник ОСОБА_1 отримував виклики державного виконавця про явку до відділу державної виконавчої служби з наданням пояснень та доказів про доходи, зазначений виклик також містить відомості щодо виконавчого провадження, а також посилання на ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» із роз`ясненням прав стороні виконавчого провадження (а.с.68,69,73,74).

20.11.2017 року боржник ОСОБА_1 з`явився до державного виконавця і надав пояснення з приводу несплати аліментів, зобов`язався надавати до виконавчої служби квитанції про сплату аліментів з грудня 2017 року, надав декларацію про його доходи та майно, а також довідку про доходи у 2017 році (а.с.76-80).

26.02.2018 року державний виконавець встановив заборгованість по аліментам з врахуванням доходу, який боржник мав у період з лютого 2017 року по липень 2017 року і з врахуванням сплати аліментів 23.12.2017 року у розмірі 1 000 гривень (а.с.81).

26.03.2018 року, 10.05.2018 року, 23.05.2018 року, 01.06.2018 року, 02.07.2018 року, 27.08.2018 року, 17.09.2018 року, 23.11.2018 року, 11.12.2018 року державним виконавцем складені розрахунки заборгованості боржника по аліментам з врахуванням часткової сплати аліментів боржником (а.с.84-98)

Оскільки боржник не надавав державному виконавцю довідки про свої доходи, розрахунок заборгованості по аліментам здійснювався на підставі даних Головного управління статистики в Одеській області щодо середньої заробітної плати по Овідіопольському району Одеської області.

Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; подання заяви стягувачем або боржником; надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; закінчення виконавчого провадження. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом (ст. 71 ч.ч.1, 3, 4, 8 Закону України «Про виконавче провадження»).

Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених ч. 4 ст. 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів (п. 8 Розділу ХVІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 року).

ОСОБА_1 просив визнати незаконною бездіяльність державного виконавця щодо не роз`яснення йому прав та обов`язків боржника та встановлення розміру заборгованості по сплаті аліментів.

Зважаючи на те, що державний виконавець роз`яснив боржнику ОСОБА_1 його права та обов`язки, передбачені ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», шляхом надіслання постанови про відкриття виконавчого провадження, а також шляхом надіслання 07.09.2017 року та 18.11.2017 року боржнику ОСОБА_1 викликів державного виконавця, які містять посилання на ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», саме на державного виконавця, відповідно до ст. 71 ч.4 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 8 Розділу ХVІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 року, покладено обов`язок обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні скарги.

Доводи представника ОСОБА_1 у скарзі стосовно незаконності дій державного виконавця в частині того, що державний виконавець повинен був повернути виконавчий документ без виконання стягувачу ОСОБА_2 у зв`язку із тим, що заява стягувача не містила інформації про те, на який рахунок та у якій установі боржник має сплачувати аліменти, постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №543388516 від 02.08.2017 року надіслана ОСОБА_1 05.09.2017 року, - не заслуговують на увагу, оскільки постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №543388516 від 02.08.2017 року не є предметом оскарження у даній справі.

Ствердження апелянта про те, що суд першої інстанції не досліджував матеріали виконавчого провадження і матеріали цивільної справи безпідставні і спростовуються записами у журналі судового засідання від 31.01.2019 року та пояснення державного виконавця (а.с. 120.121).

Та обставина, що суд оголошував матеріали цивільного та виконавчого провадження і відхилив клопотання представника ОСОБА_1 «про повне дослідження (проголошення) матеріалів справи та виконавчого провадження з метою їх аналізу щодо відповідності нормам та вимогам закону і не є підставою для ствердження про порушення судом норм процесуального права, які є підставою для скасування судового рішення.

Доводи представника ОСОБА_1 у скарзі про те, що державний виконавець неправильно встановлював заборгованість по аліментам, зокрема безпідставно до розрахунку приймалась середня заробітна саме по Овідіопольському району, в матеріалах виконавчого провадження відсутні докази на підтвердження інформації щодо середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, тобто для Овідіопольського району, також не заслуговують на увагу.

Відповідно до ст. 195 СК України, ст. 71 ч.4 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 8 Розділу ХVІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 року, на державного виконавця покладено обов`язокобчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця, при цьому розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих, у тому числі із офіційних джерел органів влади інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (ст.195 ч.3 СК України).

За таких обставин, у разі, якщо боржник не згоден із розміром визначеної заборгованості по аліментам, він, у встановленому законом порядку, не позбавлений звернутись за захистом свого порушеного права до суду.

Доводи та аргументи державного виконавця щодо законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції прийняті до уваги судом апеляційної інстанції і є підставою для відхилення апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ч.1 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу, а ухвалу суду залишає без змін.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381, 382, 383. 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 15 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 22.07.2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Є.С. Сєвєрова