Провадження №2/592/1212/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2019 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в складі: головуючого - судді Хитрова Б.В., за участю секретаря судового засідання Сахненко О.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

встановив:

Позивачка звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою та свої позовні вимоги мотивує тим, що є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до Довідки Управління «ЦНАП у м. Суми» Сумської міської ради у вищевказаному будинку зареєстровані: позивачка та її сини, один з яких є відповідачем по справі. Однак ОСОБА_2 з 2014 року за вищевказаною адресою не проживає.

Вказані обставини перешкоджають позивачці отримати житлову субсидію та призводять до зайвого нарахування комунальних послуг.

Тому позивачка просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити.

Відповідач, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, відзив чи заперечення проти позову суду не надав.

Третя особа Управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради, повідомлене належним чином про час та місце розгляду скарги, не забезпечило явку свого представника в судове засідання, надало заяву про розгляд справи без його участі.

Перевіривши матеріали справи та дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на підставі договору дарування житлового будинку від 23.06.2000 р., посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Юморановою В.М. від 23.06.2000 р., зареєстрованого в реєстрі за № 1856, ОСОБА_1 , належить житловий будинок з надвірними будівлями під номером АДРЕСА_1 .

15.06.2013 р. ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 , який був зареєстрований Ковпаківським відділом державної РАЦС реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції, актовий запис №457, та змінила прізвище на « ОСОБА_1 ».

Відповідно до довідки Управлінням «ЦНАІІ у м. Суми» СМР № 14.03-08/14582 від 14.08.2018 р в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: позивачка та її сини - ОСОБА_2 - відповідач по справі, та ОСОБА_8

Свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 суду пояснили, що не бачили ОСОБА_2 близько 04 років.

Відповідно до пояснень позивачки, наданих в судовому засіданні, ОСОБА_2 проживає в м. Воронеж РФ разом зі своїм батьком, однак залишається членом її сім`ї, визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняття його з реєстраційного обліку потрібно позивачці для оформлення субсидії.

Правовідносини між сторонами витікають із здійснення права власності і регулюються Цивільним кодексом України.

Згідно з ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Ст.391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Суд констатує, що правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до пункту 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K., 21.02.90). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення в справі Gillow v. the U.K., 24 листопада 1986 року), так і на наймача (рішення в справі Larkos v. Cyprus, 18.02.99).

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік.

До поважних причин закон відносить строкову службу в армії, навчання, робота за кордоном, лікування, тривалі відрядження, тощо. Власник житла і член його сім`ї можуть домовитись про інші умови припинення права користування житлом.

Суд вважає за необхідне зазначити, що згідно пункту 6 Постанови КМУ від 27 квітня 2018 р. № 329, житлова субсидія не призначається (у тому числі на наступний період), за умови перебування члена домогосподарства або когось із членів їхньої сім`ї за кордоном понад 60 днів протягом періоду, за який враховуються доходи та відсутності доходів, права на призначення субсидії сім`я не має, в тому числі за рішенням комісії. Але, якщо за кордоном понад 60 днів перебуває пенсіонер, який отримує в Україні пенсію, або особа, яка отримує в Україні, наприклад, допомогу при народженні дитини, - родина, членом якої є зазначені особи, матиме право на субсидію. До 60-денного періоду перебування за кордоном не враховуються дні службового відрядження, лікування або навчання за кордоном, що підтверджується відповідними документами.

Вирішуючи питання по суті позовних вимог суд враховує і правову позицію Верховного Суду, який розглядаючи справу про втрату права користування житловим приміщенням особи, яка з 2013 року не проживала у спірній квартирі прийшов до висновку, що тимчасова відсутність особи за місцем проживання у зв`язку з працевлаштуванням в іншому місті сама по собі не свідчить про постійну її відсутність, як підставу втрати права на житло (ВС/КЦС, справа № 644/10619/15-ц, 24.09.18).

Оскільки судом достовірно встановлено, що відповідач виїхав за кордон до свого батька, є членом сім`ї позивачки та у будь-який момент в разі його повернення може проживати в спірному будинку, позивачка письмово в позовній заяві зазначила, що визнання сина втратившим право користування житловим приміщенням необхідно для отримання нею житлової субсидії, житлова субсидія відповідно до приписів Постанови КМУ від 27 квітня 2018 р. № 329 не призначається в разі перебування члена домогосподарства або когось із членів їхньої сім`ї за кордоном понад 60 днів протягом періоду, за який враховуються доходи для призначення субсидії, позивачка, в судовому засіданні зазначила, що відповідач залишається членом її сім`ї та способом захисту обрав посилання на ч.2 ст. 405 ЦК України - відсутність відповідача-члена сім`ї в спірному житловому приміщенні понад строки встановленими в законі без поважних причин, суд вважає позовні вимоги такими, що задоволенню не підлягають.

Оскільки відповідач є членом сім`ї власника будинку, перебуває за кордоном у свого батька, що є поважною причиною відсутності за місцем реєстрації, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 7, 8, 10, 12, 13, 141, 206 ЦПК України, ст.ст. 317, 319, 321, 369, 391, 405 ЦК України, ст.41 Конституції України, суд -

вирішив:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 02.07.2019 р.

Суддя Б.В. Хитров