Ухвала

16 липня 2019 року

м. Київ

справа № 369/10305/18

провадження № 61-12463ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коротенка Є. В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 грудня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій та відшкодування завданих збитків і моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом до ПрАТ «Київобленерго».

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що він є власником домоволодіння, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , та споживачем послуг з електропостачання, які надаються відповідачем на підставі укладеного з ним договору про користування електроенергією. Позивач вказує, що ПрАТ «Київобленерго» надає неякісні послуги за вказаним договором, а електрична енергія, яка постачається, не відповідає державним стандартам якості ДСТУ 13109-97. У зв`язку з цим йому спричинено матеріальні збитки на загальну суму 6 056 грн. Крім того, вказує, що у зв`язку з неправомірним нарахуванням суми по оплаті за надану електричну енергію, йому спричинено моральну шкоду, яку він оцінює у 100 000 грн. Також вважає, що відповідач у незаконний спосіб проводить нарахування за спожиту ним електричну енергію та неправомірно нарахував борг у сумі 304 грн.

Посилаючись на викладені обставини, просив суд визнати бездіяльність ПрАТ «Київобленерго» протиправною, зобов`язати відповідача зробити перерахунок нарахування пільг за період з листопада 2016 року по квітень 2017 року, внести зміни в базу обліку пільговиків та скасувати борг у сумі 304 грн. Також просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 156 грн, нанесені бездіяльністю збитки в розмірі 5900 грн, а також спричинену моральну шкоду в сумі 100 000 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано ПрАТ «Київобленерго» зробити перерахунок нарахування пільг, які надані інваліду війни 3 групи - ОСОБА_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за період з листопада 2016 року по квітень 2017 року включно.

У решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 10 червня 2019 рокурішення суду першої інстанції залишено без змін.

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 грудня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 червня 2019 року, в якій просить скасувати оскаржені судові рішення та передати справу на новий розгляд.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Станом на 01 січня 2019 року п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 960 500 грн (1 921* 500).

Предметом спору у даній справі є вимога як майнового характеру - про відшкодування завданих збитків і моральної шкоди, так і немайнового характеру - про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Вимоги майнового характеру про відшкодування завданих збитків і моральної шкоди заявлені у розмірі 6 056 грн та 100 000 грн відповідно, що станом на 01 січня 2019 року не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 960 500 грн (1 921 * 500).

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Верховний Суд урахував ціну та предмет позову, складність справи та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків також не встановив.

Право заявника на апеляційний перегляд справи було забезпечено.

Вказівка в резолютивній частині постанови Київського апеляційного суду від 10 червня 2019 року про можливість її оскарження в касаційному порядку не є підставою для відкриття касаційного провадження Верховним Судом, оскільки оскаржені рішення ухвалені у малозначній справі.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Верховний Суд зауважує, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій в межах своїх повноважень, заявник не переконав у наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 грудня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій та відшкодування завданих збитків і моральної шкодивідмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, які подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Коротенко