Головуючий суду 1 інстанції - Фастовець В.М.
Доповідач -Дронська І.О.
Справа № 415/3264/14-ц
Провадження № 22-ц/810/428/19
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2019 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Луганського апеляційного суду:

головуючого судді Дронської І.О.,

суддів Карташова О.Ю., Стахової Н.В.,

за участю секретаря Вовчанської С.В.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1

відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2

представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 05 грудня 2018 року, постановлену у складі судді Фастовця В.М. 05.12.2019 року в м.Лисичанську

у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про поворот виконання судового рішення апеляційного суду Луганської області від 26 квітня 2016 року у справі за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності, визнання спільно набутим майном подружжя, визнання права власності і стягнення грошової компенсації частки у спільному майні та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до Лисичанського міського суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності, визнання спільно набутим майном подружжя, визнання права власності і стягнення грошової компенсації частки у спільному майні, яку в подальшому уточнила. В свою чергу ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя, яка в подальшому також була уточнена.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 29 грудня 2015 року первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності, визнання спільно набутим майном подружжя, визнання права власності і стягнення грошової компенсації частки у спільному майні задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію частки грошових коштів, розміщених на рахунку в акціонерному товаристві «УкрСиббанк», в розмірі 67474, 23 грн. У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено за безпідставністю.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя також було задоволено частково. Виділено зі спільної сумісної власності на майно подружжя в натурі ОСОБА_2 у приватну власність автомобіль, вартістю 300000 грн.

Виділено ОСОБА_1 зі спільної сумісної власності на майно подружжя в натурі у приватну власність автомобіль, вартістю 300000 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Скасовано заходи забезпечення позову згідно ухвали Лисичанського міського суду від 19 серпня 2015 р. у цивільній справі у.н. 415/3264/14-ц / н.п.2/415/61/15 про накладення арешту та заборону вчиняти будь-які дії відносно нерухомого майна та транспортних засобів.

Після оскарження ОСОБА_1 вказаного рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку рішенням Апеляційного суду Луганської області від 26 квітня 2016 року рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 29 грудня 2015 року змінено, скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо розподілу та стягнення коштів в розмірі 600000 грн, які були розміщені на депозитному рахунку в ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України».

Ухвалено в цій частині нове рішення, яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , розділено грошові кошти в розмірі 600000 грн, які були розміщені на депозитному рахунку в ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 300000 грн.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 06 лютого 2018 року задоволено касаційну скаргу ОСОБА_2 . Рішення Апеляційного суду Луганської області від 26 квітня 2016 року в частині розподілу грошових коштів в розмірі 600000 грн скасовано, рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 29 грудня 2015 року в цій частині залишено в силі.

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з заявою про поворот виконання рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 29 грудня 2015 року, в якій просив в порядку повороту виконання рішення суду стягнути на його користь з ОСОБА_1 безпідставно отриману суму в розмірі 300000 грн., оскільки при винесенні судового рішення Верховним Судом не вирішено питання про поворот виконання рішення, у зв`язку з чим був вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 05 грудня 2018 року заяву ОСОБА_2 про поворот виконання судового рішення апеляційного суду Луганської області від 26 квітня 2016 р. у цивільній справі за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності, визнання спільно набутим майном подружжя, визнання права власності і стягнення грошової компенсації частки у спільному майні та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя задоволено.

В порядку повороту виконання рішення суду стягнуто на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 300000 грн.

Не погодившись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, яка мотивована тим, що про існування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції їй стало відомо лише наприкінці квітня 2019 року та з повним текстом вказаної ухвали ознайомилась і отримала її копію 02 травня 2019 року. Стверджує, що при розгляді заяви ОСОБА_2 про поворот виконання судового рішення не була повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи всупереч вимогам ч.10 ст.444 ЦПК України, судові повістки за адресою фактичного місця мешкання: АДРЕСА_1 не направлялись, хоча заявнику було достеменно відоме місце фактичного мешкання скаржника. Вказане вважає навмисним позбавленням її заявником можливості добровільно та належним чином виконати рішення суду про повернення стягнутих грошових коштів, що призвело до відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на все майно ОСОБА_1 .

Вважає оскаржувану ухвалу незаконною, просить її скасувати та направити справу до суду першої інстанції на новий судовий розгляд.

Своїм правом щодо надання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 не скористався.

Учасники по справі, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання з`явились позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 , а також представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 - адвокат Ковтун Л.Я. ОСОБА_2 до судового засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи суду не надавав, що відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, пояснення скаржника та представника відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції задовольняючи заяву ОСОБА_2 про поворот виконання судового рішення в ухвалі суду від 05 грудня 2018 року зазначив про неявку заявника та стягувача в судове засідання, про їх повідомлення щодо дати, часу та місця розгляду справи належним чином, тому суд вважав можливим розглянути заяву про поворот виконання судового рішення за відсутності учасників справи (а.с. 74 том 2).

Колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції та вважає такий висновок передчасним та таким, що не відповідає нормам процесуального права.

За доводами апеляційної скарги, скаржник вважає, що його не було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи, оскільки судові повістки за адресою фактичного місця мешкання ОСОБА_1 не направлялись.

Відповідно до ч.10 ст.444 ЦПК України заява про поворот виконання може бути подана протягом одного року з дня ухвалення відповідного рішення суду апеляційної чи касаційної інстанції або з дня ухвалення рішення при новому розгляді справи. Така заява розглядається у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника у двадцятиденний строк з дня надходження заяви, проте їх неявка не перешкоджає її розгляду.

Відповідно до п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

З матеріалів справи вбачається, що зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 у встановленому законом порядку є АДРЕСА_2 . (а.с. 5 том 1, а.с. 84 том 2).

За загальним правилом судові повістки надсилаються судом рекомендованими поштовими відправленнями.

Згідно з ч.8 ст. 128 днем вручення судової повістки є:

1) день вручення судової повістки під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Так, матеріали справи містять поштове відправлення на ім`я ОСОБА_1 із зазначенням адреси отримувача: АДРЕСА_2 , яке повернулось до суду першої інстанції без вручення адресату з відміткою працівника поштового зв`язку причини повернення - за закінченням встановленого строку зберігання (а.с. 70-71 том 2).

Цивільне процесуальне законодавство, зокрема положення ч. 6, п. 2 ч. 7 ст. 128, ч. 1, 4 та 9 ст. 130 ЦПК України, не передбачає можливості повернення рекомендованих листів з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання». Така відмітка не розкриває суті причини неможливості вручити адресату відповідний рекомендований лист і не передбачена як причина невручення судового повідомлення.

Отже, така відмітка не дає суду обґрунтованих процесуальних підстав для визначення факту належного повідомлення сторони у судовій справі, зокрема не визначає, чи адресат відмовився від отримання судового повідомлення, чи адресат відсутній, чи особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання.

Крім того, зі змісту ч. 8 ст. 128 ЦПК України випливає, які конкретно відмітки мають робитися щодо судових повідомлень особами, що здійснюють їх поштову доставку у вигляді рекомендованих листів.

Ані Закон України від 4 жовтня 2001 року № 2759-III «Про поштовий зв`язок», ані Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року № 270, не передбачають для судових повідомлень, направлених рекомендованим листом, довідки із зазначенням причини повернення «за закінченням встановленого строку зберігання», яка засвідчується підписом працівника поштового зв`язку та відбитком календарного штемпеля. Зазначене за своїм сутнісним змістом не є причиною невручення, а є причиною повернення.

Отже ОСОБА_1 не була обізнана про дату, час та місце розгляду заяви ОСОБА_2 про поворот виконання судового рішення та судом першої інстанції не були вжиті всі передбачені Цивільним процесуальним кодексом України засоби належного повідомлення ОСОБА_1 , зокрема ч.9 та 11 ст.128 цього Кодексу, що призвело до постановлення судом першої інстанції ухвали з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до припису п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Таким чином, ухвала Лисичанського міського суду Луганської області від 05 грудня 2018 року є такою, що постановлена передчасно та з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню із направленням справи до того ж суду для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 05 грудня 2018 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 23 липня 2019 року.

Головуючий І.О. Дронська

Судді О.Ю. Карташов

Н.В. Стахова