Постанова

Іменем України

01 липня 2019 року

м. Київ

справа № 646/11220/16-ц

провадження № 61-34487св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Кузнєцова В. О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представники позивача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Укрзалізниця» в особі Харківського відділення філії «Центр транспортного сервісу «Ліски»,

представники відповідача: ОСОБА_8, Власов Олександр Анатолійович , Козлов Сергій Євгенійович , Скляр Марина Ігорівна ,

третя особа - виконуючий обов`язки начальника Харківського відділення філії «Центр транспортного сервісу «Ліски» публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» ОСОБА_8,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_8 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова у складі судді Салайчук С. М. від 03 квітня 2017 року та рішення апеляційного суду Харківської області у складі колегії суддів: Кругової С. С., Колтунової А. І., Пилипчук Н. П. від 11 вересня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з указаним позовом до публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі Харківського відділення філії «Центр транспортного сервісу «Ліски», який в ході розгляду справи уточнила, та остаточно просила:

- визнати незаконним та скасувати наказ відповідача від 30 вересня 2016 року № 187 к/тр, поновивши її на роботі на посаді інженера 1 категорії з 03 жовтня 2016 року.

- стягнути з відповідача на її користь 42 191 грн 06 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу;

- стягнути з відповідача на її користь 8 540 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що 16 вересня 2016 року ОСОБА_1 написала заяву про звільнення за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію під впливом керівництва.

ОСОБА_1 зазначала, що вподальшому змінила своє рішення, а тому 29 вересня 2016 року вона направила відповідачу заяву про відкликання заяви про звільнення.

Оскільки Харківське відділення філії «Центр транспортного сервісу «Ліски» публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» (далі - Харківське відділення філії «Центр транспортного сервісу «Ліски» ПАТ «Укрзалізниця») не дотримуючись встановленого законодавством строку звільнило її 30 вересня 2016 року, замість 03 жовтня 2016 року, ОСОБА_1 просила задовольнити позовні вимоги.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

РішеннямЧервонозаводського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2017 року позов задоволено частково. Визнано незаконним наказ Харківського відділення філії «Центр транспортного сервісу «Ліски» ПАТ «Укрзалізниця» від 30 вересня 2016 року № 187-к/тр, поновивши ОСОБА_1 на посаді інженера 1 категорії з охорони праці з 03 жовтня 2016 року. Стягнуто з Харківського відділення філії «Центр транспортного сервісу «Ліски» ПАТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13 жовтня 2016 року по 03 квітня 2017 року включно у розмірі 37 659 грн 93 коп. та 500 грн витрат на правову допомогу. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, врахував, що ОСОБА_1 протягом строку, встановленого частиною другою статті 38 КЗпП України, направила 29 вересня 2016 року заяву про відкликання її заяви про звільнення, у зв`язку з чим дійшов висновку про передчасність звільнення позивача та наявність правових підстав для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Додатковим рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 травня 2017 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 11 вересня 2017 року апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та виконуючого обов`язки Харківського відділення філії «Центр транспортного сервісу «Ліски» ПАТ «Укрзалізниця» ОСОБА_8 задоволено частково, рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2017 року змінено в частині стягнення з Харківського відділення філії «Центр транспортного сервісу «Ліски» ПАТ «Укрзалізниця» витрат на правову допомогу, а саме - з 500 грн на 5 645 грн. В іншій частині судове рішення залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком місцевого суду про незаконність звільнення ОСОБА_1 , проте врахувавши розмір задоволених позовних вимог, керуючись статтею 88 ЦК України (2004 року), дійшов висновку про зміну судового рішення в частині стягнення витрат на правову допомогу.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У жовтні 2017 року ОСОБА_8 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухваливши нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Короткий зміст заперечень касаційної скарги

У листопаді 2017 року до суду касаційної інстанції надійшли заперечення ОСОБА_1 , подані представником - адвокатом Федорчук М. В., у яких представник позивача просить касаційну скаргу відхилити, а рішення апеляційного суду - залишити без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі і витребувано цивільну справу № 646/11220/16-ц з суду першої інстанції.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Вказана справа передана до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що КЗпП України не передбачено можливості направлення поштовим зв`язком заяви про відкликання заяви про звільнення. Датою попередження роботодавця про відкликання заяви про звільнення слід вважати дату отримання ним такої заяви. У день звільнення 03 жовтня 2016 року ОСОБА_1 ознайомилась із наказом про звільнення, отримала трудову книжку та виплачені при звільненні суми, проте не заявила про надсилання нею відкликання заяви про звільнення. Ухвалене рішення апеляційного суду суперечить нормам чинного на час розгляду справи ЦПК України 2004 року, оскільки порушено строки розгляду справи, порядок видачі та направлення копій судових рішень, а резолютивна частина суперечить описовій частині.

Короткий зміст вимог заперечень на касаційну скаргу

Заперечення на касаційну скаргу мотивовано тим, що жодним нормативним актом не заборонено реалізовувати право на відкликання заяви про звільнення засобами поштового зв`язку. Крім того, у вказаний період позивач перебувала у лікарні, що унеможливлювало особисту подачу нею такої заяви. За час роботи ОСОБА_8 у сторін склались неприязні стосунки, що стало підставою для звільнення позивача з роботи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що згідно наказу філії «Українського державного центру транспортного сервісу «Ліски» на Південній залізниці, яка в подальшому реорганізована шляхом перетворення у структурний підрозділ Харківське відділення філії «Центр транспортного сервісу «Ліски» ПАТ «Українська залізниця», від 02 серпня 2004 року № 2 ОСОБА_1 була прийнята на роботу провідним інженером з охорони праці.

Наказом від 01 грудня 2015 року № 114-ос позивача переведено на посаду інженера 1 категорії з охорони праці філії.

16 вересня 2016 року ОСОБА_1 подала заяву відповідно до статті 38 КЗпП України про надання їй щорічної відпустки тривалістю 15 календарних днів з 19 вересня 2016 року з наступним звільненням у зв`язку із виходом на пенсію за віком у останній день відпустки 03 жовтня 2016 року.

Заявою від 29 вересня 2016 року, яка була направлена Харківському відділенню філії «Центр транспортного сервісу «Ліски» ПАТ «Укрзалізниця» поштовим зв`язком того ж дня, ОСОБА_1 просила виключити із її заяви від 16 вересня 2016 року частину про звільнення за власним бажанням.

Наказом (розпорядженням) від 30 вересня 2016 року № 187-к/тр «Про припинення трудового договору (контракту)» ОСОБА_1 з 03 жовтня 2016 року звільнено з роботи на підставі статті 38 КЗпП.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Статтею 38 КЗпП України передбачено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Пунктом 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»роз`яснено, що працівник, який попередив власника або уповноважений ним орган про розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, вправі до закінчення строку попередження відкликати свою заяву і звільнення в цьому випадку не проводиться, якщо на його місце не запрошена особа в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації (частина четверта статті 24 КЗпП України). Якщо після закінчення строку попередження трудовий договір не був розірваний і працівник не наполягає на звільненні, дія трудового договору вважається продовженою.

Суд апеляційної інстанції, погоджуючись з висновком місцевого суду про незаконність звільнення позивача, врахував, що остання у заяві від 16 вересня 2016 року просила звільнити її з роботи з 03 жовтня 2016 року, проте 29 вересня 2016 року скористалась правом на відкликання вказаної заяви, у зв`язку з чим дійшов правильного висновку про передчасність звільнення ОСОБА_1 , що відповідно до статті 235 КЗпП України є підставою для поновлення її на роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу, розмір якого розраховано судами попередніх інстанцій правильно.

Змінюючи рішення місцевого суду в частині розміру стягнення витрат на правову допомогу апеляційний суд правильно керувався приписами статті 88 ЦПК України (2004 року).

Посилання Харківського відділення філії «Центр транспортного сервісу «Ліски» ПАТ «Укрзалізниця» на порушення позивачем процедури подання заяви про відкликання заяви про звільнення є необґрунтованими, оскільки частиною другою статті 38 КЗпП України не передбачено заборону на подання такої заяви засобами поштового зв`язку.

Чітке та однозначне тлумачення строків є гарантією дотримання законодавства про працю сторонами трудового договору. Загальні норми обчислення строків встановлені статтею 2411 КЗпП України, статтями 68-70 ЦПК України (2004 року), а також статтями 251-255 ЦК України. Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

З огляду на вказане, доводи касаційної скарги стосовно того, що датою попередження роботодавця про відкликання заяви про звільнення слід вважати дату отримання ним такої заяви є безпідставними, оскільки ОСОБА_1 у межах визначеного частиною другою статті 38 КЗпП України строку здала до поштового відділення рекомендоване повідомлення із заявою про відкликання її звільнення, яке надійшло до пошти за місцезнаходженням Харківського відділення філії «Центр транспортного сервісу «Ліски» ПАТ «Укрзалізниця» 30 вересня 2016 року, проте отримано за довіреністю лише 04 жовтня 2016 року.

Крім того, доводи касаційної скарги щодо порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального законодавства не підтвердженні будь-якими доказами, а тому є неспроможними.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині, яка незмінена апеляційним судом, та рішення апеляційного суду - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2017 року в частині, яка незмінена апеляційним судом, та рішення апеляційного суду Харківської області від 11 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. С. Жданова
Судді:В. М. Ігнатенко
В. О. Кузнєцов