ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 530/313/19 Номер провадження 22-ц/814/2000/19Головуючий у 1-й інстанції Дем`янченко С. М. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Кривчун Т.О.

Суддів: Бондаревської С.М., Дорош А.І.

Секретар: Григоришина М.В.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 30 травня 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Батьківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області про визнання права на земельну частку пай, на підставі земельного сертифікату.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до місцевого суду з вказаним позовом до відповідача, уточненим в ході судового розгляду справи, посилаючись на те, що він з 09.07.1984 року був прийнятий на роботу трактористом до КСП ім Карла Маркса, яке розташоване в селі Батьки Зіньківського району Полтавської області та був прийнятий в члени даного колгоспу.

Зазначає, що 29.01.1996 року він був включений у списки на отримання земельної частки паю, де у книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №1, значиться за №124, що підтверджується повідомленням з відділу Держгеокадастру у Зіньківському районі Полтавської області.

Вказує, що до цього часу не отримав земельного сертифікату та земельної ділянки в натурі. Листом Відділу Держгеокадастру у Зіньківському районі Полтавської області від 08.02.2019 року повідомлено, що, відповідно до Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по ксп. Ім. К.Маркса на ім`я ОСОБА_1 сертифікат на право на земельну частку (пай) не виготовлявся та не видавався. Також зазначає, що на момент передачі землі у колективну власність він був членом КСП ім. Карла Маркса в с. Батьки Зіньківського району Полтавської області.

З урахуванням наведеного прохав визнати за ним право на земельну частку (пай) в розмірі 4,49 га., на території Батьківської сільської ради Зіньківського району, Полтавської області.

Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 30.05.2019 року у задоволенні позову відмовлено за закінченням строку позовної давності.

Вказане рішення оскаржив позивач, який в поданій апеляційній скарзі, посилаючись невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що ним строк позовної давності не пропущено, оскільки про порушення своїх прав він дізнався лише в жовтні 2018 року, після чого одразу звернувся з даним позовом до суду.

Вказує, що наявність у нього права на пай є безспірним фактом, оскільки він був членом колективного сільського господарства та просто не отримав належну йому земельну ділянку.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказує на законність та обгрунтованість рішення місцевого суду та прохає залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Вказує, що позивачем недотримана вимога закону про перебування в членах КСП на час паювання - він був виключений з членів 06.11.1995 року, а, відтак, у нього відсутнє право на земельну частку (пай).

Також, зазначає про неналежність відповідача у даній справі з посиланням на практику Верховного Суду, висвітлену у постанові від 20.03.2019 року по справі №610/2071/17, оскільки залучення до участі у справі лише органу місцевого самоврядування є однією з підстав для відмови в задоволенні даного позову.

У судовому засіданні позивач доводи апеляційної скарги підтримав та прохав її задовольнити.

Апеляційний суд, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення позивача, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Як установлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, згідно відомостей з трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 від 01.08.1984 року, ОСОБА_1 з 09.07.1984 року по 01.07.1995 року працював у колгоспі ім. Карла Маркса трактористом та був членом даного колгоспу, звільнений з роботи за власним бажанням (а.с.5-6).

З архівної довідки від 15.02.2019 року №160 вбачається, що колгосп імені Карла Маркса в с. Батьки Зіньківського району Полтавської області, реорганізований в КСП ім. Карла Маркса (протокол №4 від 17.11.1992 року), КСП ім. Карла Маркса реорганізована в ТОВ «Агрофірма Батьки» (розпорядження №123 райдержадміністрації від 21.03.2000 року) (а.с.8).

Згідно архівної довідки від 15.02.2019 року №159, ОСОБА_1 працював в колгоспі ім. Карла Маркса, Зіньківського району, Полтавської області з липня місяця 1984 року по липень місяць 1995 року. Прийнятий в члени колгоспу в липні 1984 року (протокол №3 засідання правління від 05.09.1984 року). Виключений з членів колгоспу 06.11.1995 року (Протокол №3 засідання правління від 06.11.1995 року) (а.с.10).

З листа відділу Держгеокадастру у Зіньківському районі Полтавської області від 08.02.2019 року №6-136-19 вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 сертифікат на право на земельну частку пай в КСП ім. Карла Маркса не виготовлявся. При цьому, ОСОБА_1 у списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства ім. Карла Маркса, який є додатком до державного акту на право колективної власності на землю КСП ім. Карла Маркса, с. Батьки Зіньківського району Полтавської області серія НОМЕР_3, виданий 29.01.1996 року, зареєстрований в книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №1, значиться за №124 (а.с.11).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог місцевий суд вказував на пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки право ставити питання щодо обґрунтованості не видачі йому сертифікату на земельну частку пай, як члену КСП у ОСОБА_1 виникло з 1996 року, проте з даним позовом до суду він звернувся лише у 2019 року, тобто поза межами визначеного законом трирічного строку позовної давності.

Такі висновки суду не в повній мірі відповідають встановленим по справі обставинам, виходячи з наступного.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1ст.12 ЦПК України).

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною 3 ст.152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших,передбачених законом, способів.

Пунктом а) ч.1 ст.121 ЗК України установлено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах - для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутності сільськогосподарських підприємств на території відповідної ради розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району;

Відповідно до ч.2 ст.122 ЗК України розмір земельних ділянок, що передаються безоплатно громадянину для ведення особистого селянського господарства, може бути збільшено у разі отримання в натурі (на місцевості) земельної частки (паю).

Згідно ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Згідно ст.3 Закону передбачено, що підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Згідно п.2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 року, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Пунктом 5 Указу передбачено, що видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією.

Відповідно до ч.4 ст.122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 N7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» передбачено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Матеріалами справи установлено, що позивач працював у колгоспі ім. Карла Маркса трактористом з 09.07.1984 року по 01.07.1995 року та виключений з членів колгоспу 06.11.1995 року (Протокол № 3 засідання правління від 06.11.1995 року).

При цьому, як убачається з листа відділу Держгеокадастру у Зіньківському районі Полтавської області від 08.02.2019 року №6-136-19, 29.01.1996 року було видано Державний акт на право колективної власності на землю КСП ім. К.Маркса, серія НОМЕР_3 , зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №1, в якому зазначено, що землю передано в колективну власність КСП ім. К. Марка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва відповідно до рішення Батьківськоїх сільської Ради народних депутатів від 07.06.1995 року №4.

Відтак, саме після передачі землі у колективну власність КСП ім. К.Маркса 29.01.1996 року почалося розпаювання земель цього сільськогосподарського підприємства, право на земельну частку (пай) з яких доводить позивач.

За змістом ст.ст.22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) та Указу Президента України від 08.09.1995 року "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" (далі - Указ Президента) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов:

- перебування в членах КСП на час паювання,

- включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю,

- одержання КСП цього акта.

Таким чином, право на земельну частку (пай) виникає не з часу включення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі землі у колективну власність конкретному КСП, членом якого вони є, на підставі Державного акта на право колективної власності на землю, який у даному випадку було видано КСП ім. К.Маркса 29.01.1996 року.

З наведеного вбачається, що ОСОБА_1 не має права на земельну частку (пай) колишнього КСП ім. К. ОСОБА_2 , оскільки в даних правовідносинах не дотримана обов`язкова умова для цього, а саме, на час розпаювання та одержання КСП ім. К.Маркса Державного акта на право колективної власності на землю, ОСОБА_1 не був уже членом КСП, а тому і не отримав Сертифіката на право на земельну частку (пай).

Відповідно до Указу Президента "Про порядок паювання земель..." сертифікати на земельну частку (пай) видають районні державні адміністрації, які і є належними відповідачами за такими вимогами.

Відтак, оскільки відповідачем у даній справі є лише Батьківська сільська рада, то з огляду на суб`єктний склад сторін у справі, та вимоги закону з цього питання, позивачем безпідставно не визначено належним відповідачем за таким позовом відповідну районну державну адміністрацію.

Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року №14 встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

З урахуванням наведеного, оскільки матеріалами справи не доведено, на підставі належних та допустимих доказів, обґрунтованості вимог ОСОБА_1 , у задоволенні позову необхідно відмовити по суті заявлених вимог.

Відтак, застосування місцевим судом до даних правовідносин строку позовної давності є безпідставним, з урахуванням роз`яснень, наданих у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року №14, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити за недоведеністю та безпідставністю вимог позивача.

Доводи апеляційної скарги стовно безспірності факту наявності у позивача права на пай, оскільки він був членом колективного сільського господарства та просто не отримав належну, на його думку, йому земельну ділянку, суд апеляційної інстанції оцінює критично, оскільки такий факт заперечується відповідачем та не доведено матеріалами справи та підставі належних так допустимих доказів.

У відповідності до п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.382,383 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , - задовольнити частково.

Рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 30 травня 2019 року, - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Батьківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області про визнання права на земельну частку пай, на підставі земельного сертифікату, - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ Т.О. Кривчун

СУДДІ С.М. Бондаревська

А.І. Дорош