Провадження № 2/742/739/19
Єдиний унікальний № 742/1389/19
24 липня 2019 року місто Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого судді Ільченка О.І., секретаря судових засідань Голушко Н.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Прилуки цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Руслана Олеговича про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -
Таким чином, всі виконавчі написи нотаріусів, починаючи з 26.11.2014, які вчинені відповідно до розділу другого «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», є незаконними і нечинними. Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушено ст.88 Закону України «Про нотаріат», він навіть не отримав необхідних документів, а саме: оригіналу Кредитного договору та виписки Банку з рахунку боржника. Розрахунок заборгованості за Кредитним договором, суми боргу за тілом кредиту, відсотків за користування кредитом, пені та штрафів у виконавчому напису зроблено Банком одноособово, з порушенням Умов та правил надання банківських послуг, без урахування його думки та позиції і не відповідає дійсній сумі заборгованості. Крім того, зі змісту виконавчого напису вбачається, що нотаріусом запропоновано звернути стягнення заборгованості, яка виникла з 11.04.2014 по 11.05.2017 (строком у 1126 днів) у розмірі 89 546,77 грн., що свідчить про порушення нотаріусом вимог ч.1 ст.88 Закону України «Про нотаріат», тобто з дня виникнення права вимоги (11.05.2014) і на момент вчинення нотаріальної дії (05.07.2017) минуло більше трьох років, що свідчить про порушення нотаріусом Порядку вчинення нотаріальних дій, а також про відсутність безспірності заборгованості боржника перед стягувачем, що вказує на наявність правових підстав для визнання оспорюваного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Звертаючись до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, Банк у розмір заборгованості за Кредитним договором включив платежі по сплаті пені, штрафам поза межами спеціальної позовної давності, передбаченої ст.258 ЦК України, а таож порушив вимоги ст.61 Конституції щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення, що виключає факт безспірності розрахованої банком заборгованості по Кредитному договору.
Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, проте надали заяву про розгляд справи у їх відсутності та позовні вимоги підтримують в повному обсязі.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися з невідомих для суду причин.
Дослідивши та проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову з наступних підстав.
Судом установлено, що 11.04.2014 між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено Кредитний договір №б/н.
17.10.2017 постановою старшого державного виконавця Прилуцького ВДВС Скрибченко Л.В. відкрито виконавче провадження ВП №54919854 щодо виконання виконавчого напису нотаріуса Швець Р.О. №7257 від 05.07.2017 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за Кредитним договором в розмірі 91 346,77 грн.(а.с.9).
За своєю суттю виконавчий напис є розпорядженням нотаріуса про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачі чи повернення майна кредитору, здійснене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника, тобто в основі вчинення цієї нотаріальної дії знаходиться факт безспірності відповідальності боржника, тому вчинення виконавчого напису - це не вирішення спору між кредитором та боржником щодо суми боргу, а підтвердження безспірності зобов`язань боржника.
Відповідно до ч.1 ст.88 Закону України "Про нотаріат" нотаріус вчиняє виконавчий напис, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.
Пункт 3.2. Глави 16 цього Порядку передбачає, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172.
Відповідно до п.2 Переліку для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.
Враховуючи позицію Верховного Суду, яка викладена у постанові від 23 січня 2018 року справа № 310/9293/15, провадження № 61-154 Верховний суд, зазначив: «Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
З тексту оскаржуваного Виконавчого напису вбачається, що нотаріус, при його вчиненні, керувався статтями 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 за № 1172 , в редакції від 10.12.2014. Пунктом 2 Перелік було доповнено Постановою КМУ від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».
Отже, нотаріус в день вчинення виконавчого напису керувався пунктом, який був незаконним та не чинним.
Крім того, нарахована банком заборгованість стягується за 1126 днів, а саме з 11.04.2014 по 11.05.2017, що значно перевищує три роки. А отже, з виконавчого напису вбачається спір про право, оскільки строк, за який видається виконавчий напис, суттєво перевищує строк позовної давності, а сума кредитної заборгованості утворилася поза межами строку позовної давності та зазначене підлягало дослідженню.
Згідно ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З огляду наведеного, даючи оцінку наданим доказам в їх сукупності, суд вважає, що позов в цій частині підлягає задоволенню.
Щодо пред`явлення позову до самого нотаріуса суд приходить до наступних висновків.
Виходячи з норм Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчий напис від імені держави та не має спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями. Нотаріус не є стороною правовідносин між Позивачем і ПАТ «КБ «Приватбанк» з яким у ОСОБА_1 виник спір на підставі кредитного договору.
В роз`ясненнях пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ викладених в постанові від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів і визначення підсудності цивільних справ» у 16 пункті зазначається «Спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа.
За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства
Відповідно до роз`яснень Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» затверджених постановою ВССУ від 7 лютого 2014 року за № 2 в шостому пункті зазначається: «справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса), мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів.
Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Інакше кажучи, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору па стороні відповідача. Рішення у таких справах фактично жодним чином не впливають на нотаріусів.
Пред 'явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
Відповідно до правового висновку викладеного в постанові Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» в одинадцятому пункті зазначається: «11. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для залишення позову без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. У разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинен нести інший відповідач і позивач не погоджується на заміну первісного відповідача, суд залучає належного відповідача як співвідповідача з власної ініціативи і лише після цього відмовляє в позові до неналежного відповідача та при наявності підстав задовольняє позов до належного відповідача.»
Частиною 4 статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, нотаріус у справах про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є неналежним відповідачем, а тому в цій частині позову слід відмовити.
Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Згідно ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно посвідчення серіїБ № НОМЕР_1 виданого 22.01.2019 вбачається, що ОСОБА_1 є інвалідом першої групи, а тому судовий збір по даній справі слід стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь держави.
На підставі викладеного, враховуючи положення ст.ст. 50, 88 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 158, 258- 265 ЦПК України, -
Визнати виконавчий напис, що вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем, зареєстрований в реєстрі за №7257, щодо звернення стягнення 89 546,77 грн. несплачених в строк за Кредитним договором №б/н від 11.04.2014 року, укладеним з публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», за період з 11.04.2017 року по 11.05.2017 року та витрат за вчинення виконавчого напису в сумі 1 800,00 грн, - таким, що не підлягає виконанню.
Стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь держави судові витрати по справі в сумі 768 грн. 40 коп.
В іншій частині позову - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду через Прилуцький міськрайонний суд.
Суддя О.Ільченко