МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 479/1054/18 Категорія 59
Провадження №22-ц/812/1013/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2019 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах :

головуючого - Темнікової В.І.,

суддів - Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання - Горенко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 04 квітня 2019 року, постановлене під головуванням судді Репушевської О.В. в приміщенні суду о 14 год. 07 хв., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Кривоозерського професійного аграрного ліцею про зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2018 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому посилався на те, що відповідно до рішення Кривоозерського районного суду від 04.11.2016року та від 01.06.2017року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 20.07.2017року, скасовано наказ № 53-к від 07.04.2017 р. Кривоозерського професійного аграрного ліцею (далі - ПАЛ) щодо звільнення ОСОБА_1 за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату та поновлено на посаді старшого майстра Кривоозерського ПАЛ з 07 квітня 2017 року. Однак, на його думку рішення Кривоозерського суду фактично не виконано в повному обсязі в зв`язку із тим, що до теперішнього часу на посаді «старшого майстра», яка згідно штатного розпису в ліцеї є лише одна, перебуває ОСОБА_2 , адже друга посада «старшого майстра», на яку він ніби - то поновлявся відсутня в штатному розписі закладу, а тому він фактично знаходиться «поза штатом». Не забезпечено його і робочим місцем, що також свідчить про неналежне виконання судового рішення та відверте і свавільне ігнорування вимог чинного законодавства. Також, зазначав, що заробітна плата йому виплачується з фонду економії заробітної плати згідно наказу № 214-к після його поновлення в листопаді 2016 року. Таким чином, рішення судового органу вважає таким, що виконано лише формально, а не по суті, тобто, протягом тривалого часу (з листопада 2016 року по жовтень 2018 року) рішення залишається невиконаним в повному обсязі. Крім цього, позивач посилався на те, що звільнений працівник відповідно до вимог ст.235 КЗпП України, якого поновлено на попередній роботі, повинен бути наділений повноваженнями, які мав до звільнення з роботи. А «позаштатний працівник» - це не просто працівник, посада якого не передбачена штатним розписом, а особа, яка взагалі не перебуває в трудових відносинах з підприємством і виконує роботи на громадських засадах або за договором цивільно-правового характеру.

Таким чином, позивач вважав, що встановлення працівнику при поновленні на посаді тільки частини повноважень, чи надання іншої посади, чи підпорядкування працівникові нового підрозділу є порушенням вимог чинного законодавства. На підставі викладеного, позивач просив суд зобов`язати Кривоозерський професійний аграрний ліцей, в особі його директора, ввести посаду «старшого майстра», на яку його поновлено на роботі, в штатний розпис даного навчального закладу та здійснювати виплату належної йому заробітної плати згідно штатного розпису з фонду заробітної плати Кривоозерського професійного аграрного ліцею.

Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 04 квітня 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Кривоозерського професійного аграрного ліцею про зобов`язання вчинити дії відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні позивач підтримав доводи апеляційної скарги, надавши пояснення аналогічні змісту апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Інші учасники процесу до судового засідання не з`явилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні ( ст.263 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України).

Рішення суду зазначеним вимогам закону відповідає.

Приймаючи рішення у справі, суд виходив з того, що ОСОБА_1 з 18 травня 1971 року працював у Кривоозерському середньому сільському професійному технічному училищі №8, реорганізованому у Кривоозерське середнє профтехучилище № 38, а потім у Кривоозерський професійний аграрний ліцей, обіймаючи посаду майстра виробничого навчання, а з 12 грудня 1994 року старшого майстра, що підтверджується копією трудової книжки.

07 квітня 2017 року ОСОБА_1 згідно наказу №53-к було звільнено за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату.

Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 01 червня 2017 року позивача поновлено на посаді старшого майстра Кривоозерського ПАЛ з 07 квітня 2017 року. На виконання вказаного рішення директором навчального закладу 06 червня 2017 року видано наказ № 81-к, яким ОСОБА_1 поновлено на посаді старшого майстра ліцею з 07 квітня 2017 року, яку він займає по теперішній час.

Згідно Типових штатних нормативів професійно-технічних навчальних закладів, затверджених наказом Міністерства освіти і науки України 06 грудня 2010 року №1204, які поширюються на професійно технічні навчальні заклади всіх типів і визначають максимальну кількість посад, при затвердженні штатного розпису навчального закладу враховується контингент учнів, слухачів за списковим складом на 1 січня року, що планується.

Судом встановлено, що контингент в Кривоозерському ПАЛ за 2014-2018 роки наступний: станом на 01 січня 2014 року - 447 учнів, на 01 вересня 2015 року - 440 учнів, на 01 січня 2016 року - 406 учнів, 01 січня 2017 року - 378 учнів, 01 січня 2018 року - 365 учнів, 01 січня 2019 року - 309 учнів.

За вимогами Типових штатних нормативів професійно-технічних навчальних закладів, введення другої одиниці старшого майстра є допустимим при умові підготовки у навчальному закладі двох і більше професій для різних видів виробництв з контингентом не менше 200 учнів для кожної з них за рахунок штатної чисельності майстрів виробничого навчання.

З наданих штатних розписів Кривоозерського ПАЛ станом на 01 січня 2017 року, 01 січня 2018 року, 31 травня 2018 року, які затверджені директором Департаменту освіти, науки Миколаївської ОДА, вбачається, що в Кривоозерському ПАЛ затверджено 1 (одну) посаду старшого майстра.

Але фактично на посаді старшого майстра Кривоозерського ПАЛ працюють два працівника, позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Навчальним закладом нараховується та виплачується заробітна плата кожному працівнику із загального фонду, з урахуванням затвердженого окладу старшого майстра та відповідними доплатами.

Приймаючи рішення по справі, суд виходив також з того, що позивач отримує заробітну плату в розмірі посадового окладу старшого майстра з відповідними доплатами, будь-яка заборгованість перед ним відсутня. Вирішуючи вимоги позивача щодо незабезпечення його робочим місцем, встановлено, що керівництвом Кривоозерського ПАЛ неодноразово пропонувалось позивачу зайняти один із кабінетів адміністративного приміщення навчального закладу, проте він за надуманими причинами відмовляється від запропонованих варіантів. В ході судового розгляду не знайшло підтвердження посилання позивача на порушення його суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів.

Крім того, суд виходив з того, що за положеннями ст. ст. 62, 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Відповідно до положень Закону України «Про професійно-технічну освіту» керівництво діяльністю державного професійно - технічного навчального закладу здійснює директор.

За положеннями ст.24 цього Закону керівник державного професійно-технічного навчального закладу затверджує в межах наявного фонду заробітної плати штатний розпис і чисельність його працівників на основі внутрішніх організаційно-нормативних документів (чинна структура і чисельність, положення з оплати праці) та з урахуванням вимог нормативно-правових актів. Приведення штатних розписів у відповідність до Наказу Міністерством освіти України №1204 від 06 грудня 2010 року покладено на керівників професійно-технічних закладів.

Враховуючи, що відповідач по справі є самостійним суб`єктом, він має право самостійно визначати організаційну структуру, встановлювати чисельність працівників і штатний розпис, з огляду на що рішення навчального закладу щодо утримання однієї із посад старшого майстра «поза штатом» є виключно правом підприємства, винятковою компетенцією роботодавця, а відтак не може оцінюватися судом, так як таке буде впливати на втручання у внутрішню діяльність підприємства з боку суду, що є недопустимим.

Питання визначення організаційної структури, встановлення чисельності працівників та штатний розпис закладу є поза повноваженнями суду.

Проаналізувавши зазначені обставини, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Висновки суду відповідають обставинам справи та законодавству, яке регулює спірні правовідносини.

Так, згідно положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Стаття 12 ЦК України передбачає, що особа вільно, на власний розсуд обирає способи захисту цивільного права. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст. 16 ЦК України. Так під способами захисту суб`єктивних цивільних прав та інтересів розуміють закріплені законом матеріально - правові заходи примусового характеру, за допомогою яких суд здійснює поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав чи інтересів та вплив на правопорушника. Підставами позову згідно зі ст. 175 ЦПК України, які суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обґрунтовує вимоги, а предметом позову, є спосіб захисту права, який він просить суд застосувати до відповідачів.

Як убачається з тексту позовної заяви, з якою позивач звернувся до суду, він просив суд зобов`язати Кривоозерський професійний аграрний ліцей, в особі його директора, ввести другу посаду «старшого майстра», на яку його поновлено на роботі, в штатний розпис даного навчального закладу та здійснювати виплату належної йому заробітної плати згідно штатного розпису з фонду заробітної плати Кривоозерського професійного аграрного ліцею.

Тобто, позивачем було чітко визначений предмет позову (спосіб захисту права, який він просить суд застосувати до відповідача).

В обґрунтування своїх позовних вимог він посилався на те, що ні рішення Кривоозерського районного суду від 04.11.2016 р., ні рішення Кривоозерського районного суду від 01.06.2017 р. фактично не виконано в повному обсязі, так як до теперішнього часу в штатному розписі існує тільки одна посада старшого майстра, на якій перебуває ОСОБА_2 . Друга посада старшого майстра, яка була скорочена і на яку його поновлено рішенням суду, в штатному розписі відсутня, а тому фактично він перебуває поза штатом, що свідчить про неналежне виконання судового рішення. Також позивач посилався на те, що заробітна плата йому виплачується з фонду економії заробітної плати відповідно до наказу № 214-к від 21.11.2016р. Крім того його не забезпечено робочим місцем, що також підтверджує фактичне невиконання судового рішення.

Таким чином, позивач визначив і підстави позову, які згідно зі ст. 175 ЦПК України суд не може змінити без згоди позивача.

Отже, предметом дослідження у даній справі є належність виконання рішень Кривоозерського районного суду від 04.11.2016р. та від 01.06.2017 р. та визначення ефективного способу захисту прав позивача у разі їх порушення неналежним виконанням рішення суду, а також можливість захисту трудових прав позивача у обраний ним спосіб, а саме шляхом введення другої одиниці посади «старшого майстра», на яку його поновлено на роботі, в штатний розпис даного навчального закладу та здійснення виплати належної йому заробітної плати згідно штатного розпису з фонду заробітної плати Кривоозерського професійного аграрного ліцею.

Розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що рішення Кривоозерського районного суду від 04.11.2016р. та від 01.06.2017 р. були виконані, оскільки після постановлення рішення Кривоозерського районного суду від 04.11.2016р. про поновлення позивача на посаді старшого майстра з 31 серпня 2016р. та скасування наказу № 135-к від 31.08.2016р., відповідачем на виконання рішення суду було видано наказ № 209-к від 10.11.2016р. про скасування наказу № 135-к від 31.08.2016р. та поновлення позивача на посаді старшого майстра з 31 серпня 2016р. з занесенням запису про це в трудову книжку позивача.

Крім того, відповідачем було видано наказ № 214-к від 21.11.2016р. про нарахування, починаючи з 10.11.2016р., позивачу у зв`язку з поновленням його на роботі за рішенням суду від 04.11.2016р. заробітної плати за рахунок фонду економії заробітної плати.

На виконання рішення Кривоозерського районного суду від 01.06.2017 р. про скасування наказу № 53-к від 07 квітня 2017р. та поновлення позивача на посаді старшого майстра з 07 квітня 2017р., відповідачем було видано наказ № 81-к від 06.06.2017р. про скасування наказу № 53-к від 07.04.2017р. та поновлення позивача на посаді старшого майстра з 07 квітня 2017р. з занесенням запису про це в трудову книжку позивача.

Згідно ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про поновлення на роботі вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

За таких обставин суд правомірно дійшов висновку про те, що рішення Кривоозерського районного суду від 04.11.2016р. та від 01.06.2017 р. були виконані відповідачем відповідно до вимог законодавства про працю.

Відповідають обставинам справи та вимогам діючого законодавства також висновки суду про те, що відповідач по справі є самостійним суб`єктом, тому він має право самостійно визначати організаційну структуру, встановлювати чисельність працівників і штатний розпис, що є виключно правом підприємства, винятковою компетенцією роботодавця, а питання визначення організаційної структури, встановлення чисельності працівників та штатний розпис закладу є поза повноваженнями суду, оскільки суд не наділений правами на втручання у внутрішню діяльність підприємства.

При цьому колегія суддів вважає, що суд правомірно посилався на те, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис ( ч.3 ст. 64 ГК України).

Штатний розпис визначає норму чисельності працівників, тобто містить перелік посад і професій працівників певного професійно-кваліфікаційного складу, які потрібні для виконання виробничих або управлінських функцій, щоб забезпечити нормальне функціонування підприємства та виконання ним завдань, передбачених статутом. Визначений штатним розписом перелік посад та професій працівників називають ще штатом підприємства, а працівника, прийнятого на роботу за посадою (професією) згідно зі штатним розписом, - включеним до штату, або штатним працівником.

Матеріалами справи встановлено, що контингент в Кривоозерському професійному аграрному ліцеї становить: станом на 01 січня 2014 року - 447 учнів, на 01 вересня 2015 року - 440 учнів, на 01 січня 2016 року - 406 учнів, 01 січня 2017 року - 378 учнів, 01 січня 2018 року - 365 учнів, 01 січня 2019 року - 309 учнів.

За вимогами Типових штатних нормативів професійно-технічних навчальних закладів, введення другої одиниці старшого майстра є допустимим при умові підготовки у навчальному закладі двох і більше професій для різних видів виробництв з контингентом не менше 200 учнів для кожної з них за рахунок штатної чисельності майстрів виробничого навчання.

З наданого штатного розпису відповідача станом на 01 січня 2017 року, 01 січня 2018 року, 31 травня 2018 року затверджено 1 (одну) посаду старшого майстра, що відповідає вимогами Типових штатних нормативів професійно-технічних навчальних закладів. Дані штатні розписи затверджені Директором Департаменту освіти, науки Миколаївської ОДА.

Але фактично на посаді старшого майстра Кривоозерського ПАЛ працюють два працівника, позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

З листа Департаменту освіти, науки Миколаївської ОДА від 04.06. 2018р. вбачається, що в зв`язку з поновленням позивача на роботі, керівництво відповідача зверталося до Департаменту освіти і науки з клопотанням щодо введення до штатного розпису ліцею додаткової посади старшого майстра з 01.01.2018р. Але враховуючи Типові штатні нормативи професійно-технічних навчальних закладів, введення другої одиниці старшого майстра наразі є недоцільним.

Слід зазначити, що на практиці, якщо потрібно, підприємство може, оскільки це не заборонено законодавством, прийняти на роботу працівника за посадою (професією), не передбаченою штатним розписом, уклавши з ним трудовий договір. У цьому випадку такого працівника називають позаштатним працівником. Розмір його заробітної плати встановлюється за домовленістю сторін і не визначається штатним розписом.

Тобто, позаштатні працівники - це особи, які працюють на підприємстві, в установі, організації на основі трудового договору, але не є штатними працівниками, тобто без зарахування їх до штатного розпису. Ними можуть бути викладачі ВНЗ з погодинною оплатою праці, викладачі фізичної культури, тренери, лікарі, керівники гуртків художньої самодіяльності, страхові агенти та ін. До другої категорії позаштатних працівників належать особи, які не укладають трудового договору, а виконують певну роботу на громадських засадах (безплатно) у вільний від роботи чи навчання час або у свій робочий час за основним місцем роботи.

Праця позаштатних працівників організацій, що фінансуються лише з бюджету, має оплачуватися в межах затвердженого фонду заробітної плати (за рахунок економії цього фонду, яка створюється внаслідок вакансій посад, тимчасової непрацездатності працівників тощо). Організації, що мають власні доходи від господарської діяльності, можуть виплачувати заробітну плату позаштатним працівникам за рахунок і цих коштів.

Таким чином, виведення працівника за штат чи прийняття на роботу позаштатного працівника прямо законодавством не передбачено, водночас ним і не заборонено, тому на практиці досить часто застосовується.

Проте слід звернути увагу, що виведення працівників за штат слід застосовувати як крайній захід, аби тимчасово вирішити проблемні питання, оскільки інколи це може мати й невигідні для роботодавця наслідки.

Як уже зазначалося раніше, кожна особа відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. При цьому порушення прав, свобод чи інтересів особи повинно існувати на час звернення до суду.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально - правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини. Саме про таке розуміння визначення порушення прав особи йдеться в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017р. у справі № 6-951цс16. І тільки у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону ( ч.2 ст.5 ЦПК України).

Тобто, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, які існують на час розгляду справи судом.

З урахуванням наведеного надзвичайно важливого значення набуває необхідність належного з`ясування судом питання щодо того, про захист яких саме прав особи йдеться. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить, як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Дослідженню у даній справі підлягало також те, чи порушені особисті трудові права позивача не внесенням відповідачем до штатного розпису після поновлення позивача на роботі другої посади старшого майстра та виплатою йому заробітної плати з фонду економії заробітної плати, а також чи є обраний позивачем та викладений ним в позовній заяві спосіб захисту порушеного права ефективним способом захисту саме його права.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем за трудовим договором, займаючи посаду старшого майстра, до звільнення і на даний час ( після поновлення на роботі за рішенням суду) він продовжує перебувати з ним у трудових відносинах на підставі того ж трудового договору. Йому виплачується заробітна плата у розмірі, який відповідає розміру заробітної прати, визначеної штатним розписом для працівника, який займає посаду старшого майстра, з відповідними доплатами. З нарахованої позивачу заробітної плати здійснюється відрахування ЄСВ. Заборгованість з виплати заробітної плати позивачу відсутня.

Позивач після поновлення його на роботі за рішенням суду працює саме на посаді старшого майстра. Як пояснив в суді апеляційної інстанції позивач, він допущений до учбового процесу, реально виконує обов`язки старшого майстра відповідно до учбового процесу, в його підпорядкуванні знаходиться певна частина майстрів, тощо. Зазначені обставини свідчать про фактичне встановлення позивачу як працівнику при поновленні на посаді повноважень, які він мав до звільнення. При цьому сама по собі кількість підпорядкованих йому майстрів не може свідчити про неналежність виконання рішення суду про поновлення на роботі, так як дана кількість не є незмінною. Надання позивачу саме того обладнання відповідача, яке він використовував у роботі до звільнення ( як-то: телефон, офісне крісло, тощо) чи іншого, як і визначення конкретного приміщення, яке він має займати, з урахуванням конкретних обставин у справі та особливостей здійснення учбового процесу, не впливає на належність виконання рішення суду про поновлення на роботі.

За такого посилання позивача на не забезпечення його робочим місцем, що на його думку також свідчить про неналежне виконання судового рішення та відверте і свавільне ігнорування вимог чинного законодавства, не підтверджено належними та допустимими доказами у справі.

Аналіз зазначених обставини в їх сукупності свідчать про те, що не внесення в штатний розпис після поновлення позивача на посаді другої одиниці старшого майстра та виплата позивачу заробітної плати за рахунок економії заробітної плати не призвели до порушення особистих прав та охоронюваних законом інтересів позивача на працю.

За такого, правомірним є висновок суду про те, що посилання позивача на порушення його суб`єктивного прав та охоронюваних законом інтересів в зв`язку з неналежним виконанням рішень суду не знайшло свого об`єктивного підтвердження в ході судового розгляду.

Крім того, з урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що зазначений у позовній заяві спосіб захисту шляхом зобов`язання відповідача в особі його директора, ввести посаду «старшого майстра», на яку його поновлено на роботі, в штатний розпис даного навчального закладу та здійснювати виплату належної йому заробітної плати згідно штатного розпису саме з фонду заробітної плати Кривоозерського професійного аграрного ліцею, не є з урахуванням конкретних обставин справи та меж заявлених в установленому законом порядку позовних вимог, ефективним способом захисту зазначених прав позивача, а отже його права не підлягають захисту в суді у визначений ним в позовній заяві спосіб.

Встановлені компетентними органами в ході перевірки фінансової діяльності відповідача порушення Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою КМУ № 228 від 28.02.2002р., в частині проведення витрат не передбачених кошторисом ліцею на утримання понадштатного працівника ( старшого майстра), самі по собі не є підставою для задоволення вимог позивача в межах заявлених позовних вимог, так як не призвели до порушення особистих прав позивача. Для усунення встановлених порушень передбачений інший спосіб захисту шляхом прийняття відповідних рішень компетентними органами.

З урахуванням викладеного доводи апеляційної скарги позивача про не врахуванням судом того, що самим по собі не введенням до штатного розпису другої одиниці посади старшого майстра, за умови видання роботодавцем наказу про поновлення позивача на роботі на посаді старшого майстра, запису про це в трудовій книжці та фактичного допущення його до виконання обов`язків старшого майстра відповідно до учбового процесу, підпорядкування йому певної частини майстрів, тощо, що свідчить про фактичне встановлення позивачу як працівнику при поновленні на посаді повноважень, які він мав до звільнення, допущено не виконання рішення про поновлення його на роботі, є необґрунтованими, так як спростовуються матеріалами справи, а тому не є підставою для скасування рішення суду.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про те, що суд не навів достатнього обґрунтування стосовно кожного аргументу позивача, чим порушив вимоги Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та не врахував практику Європейського суду з прав людини з цього питання, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

Із тексту рішення вбачається, що суд в цілому виконав обов`язок щодо обґрунтування рішення, оскільки в ньому зазначені підстави, на яких воно ґрунтуються, та надано аналіз підставам позову, викладеним в позовній заяві.

Враховуючи те, що інші доводи апеляційної скарги здебільшого відтворюють зміст позовних вимог, і не містять доводів на спростування наведених в рішенні суду висновків суду, та фактично є суб`єктивним тлумаченням апелянтом як обставин справи, так і норм діючого законодавства, направлені на переоцінку доказів, яким суд дав належну правову оцінку, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при винесенні рішення про відмову у задоволенні позовних вимог були належним чином оцінені надані сторонами докази, повно встановлені фактичні обставини справи, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

За таких обставин апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381,382 ЦПК України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 04 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом 30 днів з дня її проголошення до Верховного Суду у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 26 липня 2019 року.