Справа № 182/3870/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" липня 2019 р.Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Арапіної Н.Є.

з секретарем Рудь Н.В.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Управління Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій органу державної влади,

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовом до Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Управління Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій органу державної влади. Свої вимоги мотивував тим, що 15 березня 2017 року заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області по справі № 182/3781/16-ц позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі: стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю „ГлаксоСмітКляйн Фармасьютикалс Україна» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 29355,20 грн.; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю „ГлаксоСмітКляйн Фармасьютикалс Україна» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 3000,00 грн.; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю „ГлаксоСмітКляйн Фармасьютикалс Україна» на користь ОСОБА_1 судові витрати на загальну суму 983,96 грн. (551, 20 грн. судовий збір, витрати на проведення експертної оцінки спеціаліста - автотоварознавця 300,00 грн., 132,76 грн. витрати, пов`язані з викликом відповідача та третьої особи в судове засідання). 05 жовтня 2017 року ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області задоволено скаргу ОСОБА_1 на дії Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Головного територіального управління юстиції у місті Києві та визнано неправомірними дії Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Головного територіального управління юстиції у місті Києві при виконанні виконавчого документу № 182/3781/16-ц, виданого 04 травня 2017 року; зобов`язано Дніпровський районний державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві вчинити виконавчі дії згідно Закону України «Про виконавче провадження» щодо повернення авансового внеску стягувача на організацію та проведення виконавчих дій, яка набрала чинності. Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2017 року по справі № 182/3781/16-ц було виконано лише 23 серпня 2017 року. У зв`язку з чим просить стягнути за рахунок Державного бюджету України з Управління Державної казначейської служби України моральну шкоду у розмірі 20000,00 грн.

04 червня 2018 року ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області матеріали позовної заяви передано за територіальною юрисдикцією (підсутністю) на розгляд до Дніпровського районного суду м. Києва.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24 липня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження.

13 листопада 2018 року ухвалою суду клопотання позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції повернуто без розгляду.

11 грудня 2018 року ухвалою суду клопотання позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції повернуто без розгляду.

30 січня 2019 року ухвалою суду у задоволенні клопотання позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції відмовлено.

02 травня 2019 року ухвалою суду позовну заяву залишено без руху.

13 травня 2019 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог.

Позивач в судове засідання не з"явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. До суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Представники відповідачів Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Управління Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явилися хоча повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи. Причини неявки не повідомили.

За таких обставин суд вважає за можливе справу по суті розглянути за відсутності позивача та відповідачів в судовому засіданні на підставі наявних справі доказів без фіксування судового засідання технічними засобами на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні правовідносини.

15 березня 2017 року заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області по справі № 182/3781/16-ц позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі: стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю „ГлаксоСмітКляйн Фармасьютикалс Україна» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 29355,20 грн.; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю „ГлаксоСмітКляйн Фармасьютикалс Україна» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 3000,00 грн.; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю „ГлаксоСмітКляйн Фармасьютикалс Україна» на користь ОСОБА_1 судові витрати на загальну суму 983,96 грн. (551, 20 грн. судовий збір, витрати на проведення експертної оцінки спеціаліста - автотоварознавця 300,00 грн., 132,76 грн. витрати, пов`язані з викликом відповідача та третьої особи в судове засідання) (а.с.94-100).

05 жовтня 2017 року ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області задоволено скаргу ОСОБА_1 на дії Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Головного територіального управління юстиції у місті Києві та визнано неправомірними дії Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Головного територіального управління юстиції у місті Києві при виконанні виконавчого документу № 182/3781/16-ц, виданого 04 травня 2017 року; зобов`язано Дніпровський районний державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві вчинити виконавчі дії згідно Закону України «Про виконавче провадження» щодо повернення авансового внеску стягувача на організацію та проведення виконавчих дій, яка набрала чинності (а.с. 101-104, 105-109).

Позивач просить стягнути за рахунок Державного бюджету України з Управління Державної казначейської служби України моральну шкоду у розмірі 20000,00 грн.

Підставою для задоволення позовних вимог позивачем зазначено про неправомірні дій відповідача, внаслідок яких відбулося затягування виконання рішення суду.

На підтвердження позовних вимог надано довідку медичного центру «Ніко-Тонус» про знаходження позивача на амбулаторному лікуванні з 21 серпня по 04 вересня 2017 року с діагнозом: виражена діабетична дистальна діметрична сенсомоторна неопатія нижніх кінцівок. Нейросенсорна дистонія по змішаному типу (а.с. 21).

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Представники відповідачів Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Управління Державної казначейської служби України не скористалися процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України.

Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як роз`яснено в п. 3 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначається, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Положеннями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

При цьому, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними й їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

14 березня 2019 року листом позивачу роз`яснено право звернутися до суду з клопотанням про заміну відповідача або залучення співвідповідача , оскільки в справах за позовами фізичних і юридичних осіб про відшкодування, зокрема, моральної шкоди, заподіяної, рішеннями, діями (бездіяльністю) державного виконавця відповідачами можуть бути відповідні відділи державної виконавчої служби, в яких працюють державні виконавці, та відповідні територіальні органи Державного казначейства України (правовий висновок, який міститься у справі №6-99цс17), або зазначити підстави пред`явлення позову до Управління Державної казначейської служби України .

Однак, позивач не скористався своїм правом заміни відповідача або залучення співвідповідача та наполягав на стягненні за рахунок Державного бюджету України з Управління Державної казначейської служби України моральної шкоди у розмірі 20000,00 грн.

За встановлених обставин позивачем не доведено правових підстав покладання на відповідача Управління Державної казначейської служби України обов`язку з відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій органу державної влади, тому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Управління Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій органу державної влади слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 19, 56 Конституції України, ст.ст. 16, 23, 1167, 1173, 1174 ЦК України, Законом України «Про виконавче провадження» від 05 жовтня 2016 року, п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 247, 259, 263, 264-265, 273 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Управління Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій органу державної влади відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 15 липня 2019 року.

Суддя Н.Є.Арапіна