КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8226/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2019 року м. Київ

Справа № 761/47567/17

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.,

за участю секретаря судового засідання Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Державної іпотечної установи, яка подана представником Тодосієнко Валерієм Михайловичем, на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 березня 2019 року, постановлене у складі судді Фролової І.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної іпотечної установи, третя особа - Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання зобов`язань за договорами припиненими та припинення обтяження майна,

встановив:

28 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом Державної іпотечної установи, третя особа - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», в якому просить:

- визнати припиненими зобов`язання по Кредитному договору № 59-08-И/ЗЗ від 05 березня 2008 року, укладеному між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», належним його виконанням;

- визнати припиненими зобов`язання за Іпотечним договором, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», посвідченим 05 березня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельник Н.О. за реєстровим № 679;

- визнати припиненою поруку за Договором поруки № 59-08-П1/33 від 05 березня 2008 року, укладеним між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в забезпечення виконань зобов`язань ОСОБА_1 за Кредитним договором № 59-08-И/ЗЗ від 05 березня 2008 року;

- визнати припиненою поруку за Договором поруки № 59-08-П2/33 від 05 березня 2008 року, укладеним між ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в забезпечення виконань зобов`язань ОСОБА_1 за Кредитним договором № 59-08-И/ЗЗ від 05 березня 2008 року;

- припинити обтяження майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 ;

- вилучити записи: з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: тип обтяження: заборона на нерухоме майно; зареєстровано 05.03.2008 року за № 6732307 реєстратором: приватний нотаріус Мельник Н. О., АДРЕСА_2 , НОМЕР_1 , з наступними характеристиками: об`єкт обтяження: квартира, адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обтяження: 6732307, підстава обтяження: іпотечний договір, 679, 05.03.2008 р., приватний нотаріус Мельник Н.О., заявник: ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит»; зі спеціального розділу про державну реєстрацію іпотеки: номер запису про іпотеку: 11402890 (спеціальний розділ); дата та час державної реєстрації: 05.03.2008 17:26:29; державний реєстратор Морозова С.В., Київський міський нотаріальний округ, м. Київ; підстава виникнення іпотеки: іпотечний договір, серія та номер: 679, виданий 05.03.2008, видавник: приватний нотаріус Мельник Н. О.; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 24905318 від 30.09.2015 15:10:39, приватний нотаріус Морозова С.В., Київський міський нотаріальний округ, м. Київ; строк виконання основного зобов`язання: 03.03.2028, розмір основного зобов`язання: 505000,00 гривня; відомості про суб`єктів: Іпотекодавець: ОСОБА_1 , Іпотекодержатель: Державна іпотечна установа, ; відомості про реєстрацію до ІНФОРМАЦІЯ_1 .: Державний реєстр іпотек, реєстраційний номер іпотеки: 6732008, 05.03.2008 17:26:29, реєстратор: Київський нотаріальний округ;

- стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 3200 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між ОСОБА_1 та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») був укладений кредитний договір № 59-08-И/ЗЗ від 05 березня 2008 року. Відповідно до умов вказаного Кредитного договору (пункт 2.3. Кредитного договору), Банк надав позивачу кредит для придбання нерухомості, а саме двокімнатної квартири АДРЕСА_1 . Згідно з умовами Кредитного договору, сума наданого кредиту становила 505 000,00 гривень зі сплатою процентної ставки за користування кредитом у розмірі 14,5 процентів річних та кінцевим терміном повернення кредитних коштів до 03 березня 2028 року (пункт 3.2. Кредитного договору). В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, 05 березня 2008 року між ОСОБА_1 та Банком був укладений Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельник Н.О. за реєстровим № 679, за умовами якого ОСОБА_1 передала в заставу (іпотеку) Банку наступне нерухоме майно: квартиру під номером АДРЕСА_1 . На підставі статті 73 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року № 3425-ХІІ одночасно із посвідченням Іпотечного договору нотаріусом було накладено заборону відчуження зазначеної в Іпотечному договорі квартири. Крім того, у забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, 05 березня 2008 року було укладено два договори поруки - № 59-08-П1/33 та № 59-08-П2/33, відповідно до умов яких поручителями за позивача виступили її батьки - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідно.

02 жовтня 2015 року позивач здійснила повне дострокове погашення кредиту та повністю виконала взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором № 59-08-И/ЗЗ від 05 березня 2008 року. Після повного виконання зобов`язань за Кредитним договором позивач неодноразово зверталася до Банку із заявою про зняття заборони відчуження належної їй квартири АДРЕСА_1 , та була повідомлена про те, що наразі зняття заборони квартири є прерогативою Державної іпотечної установи, у зв`язку із укладенням Договору відступлення прав вимоги № 17/4-В від 11 лютого 2015 року, що укладений між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та Державною іпотечною установою. Намагаючись вирішити спірне питання мирним шляхом, позивач неодноразово письмово зверталася до відповідача з проханням зняти заборону відчуження належної їй квартири у зв`язку з повним виконанням нею зобов`язань за Кредитним договором. Однак, відповідач наполягає на тому, що припинення іпотеки нерухомого майна та виключення запису з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у зв`язку з повним виконанням зобов`язань за Кредитним договором № 59-08-И/ЗЗ від 05 березня 2008 року буде здійснено ДІУ після повного врегулювання відносин між ДІУ та Банком відповідно до Мирової угоди у справі № 910/21864/15 від 25 грудня 2015 року, яка набула чинності 20 січня 2016 року згідно з рішенням Господарського суду міста Києва від 20 січня 2016 року по справі № 910/21864/15, а саме після перерахування Банком коштів на поточний рахунок відповідача, сплачених ОСОБА_1 , починаючи з 18 вересня 2015 року у сумі 120 883,53 грн. За таких обставин, позивач звернувся із відповідним позовом до суду.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 19 березня 2019 року позов задоволено частково.

Визнано припиненими зобов`язання по Кредитному договору № 59-08-И/ЗЗ від 05 березня 2008 року, укладеному між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Креди», належним його виконанням.

Визнано припиненими зобов`язання за Іпотечним договором, укладеним між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит», посвідченим 05 березня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельник Н.О. за реєстровим № 679.

Визнано припиненою поруку за Договором поруки № 59-08-П1/33 від 05 березня 2008 року, укладеним між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» в забезпечення виконань зобов`язань ОСОБА_1 за Кредитним договором № 59-08-И/ЗЗ від 05 березня 2008 року.

Визнано припиненою поруку за Договором поруки № 59-08-П2/33 від 05 березня 2008 року, укладеним між ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» в забезпечення виконань зобов`язань ОСОБА_1 за Кредитним договором № 59-08-И/ЗЗ від 05 березня 2008 року.

Стягнуто з Державної іпотечної установи на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 3200,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник Державної іпотечної установи- Тодосієнко В.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вказує, що відповідно до повідомлення про відступлення права вимоги, яке було направлено Державною іпотечною установою на адресу Позивача, Державна іпотечна установа повідомила Позивача про відступлення права вимоги за кредитним договором № 59-08-И/ЗЗ від 05.03.2008р. Отже, боржник повідомлявся про відступлення права вимоги і встановлена судом обставина є недоведеною, оскільки спростовується письмовим доказом, що наявний в матеріалах справи. Звертає увагу на те, що судом задоволено вимоги про наслідки виконання зобов`язання заявлені до Нового кредитора, але зобов`язання були виконані на користь первісного кредитора (Банку). Вважає що судом першої інстанції помилково застосовано положення ч.2 ст. 516 ЦК, яка не застосовується у разі повідомлення боржника про заміну кредитора.

Зазначає, що суд не звернув увагу на той факт, що обов`язок повідомити боржника про уступку права вимоги за умовами договору відступлення права вимоги №14/4-В від 11.02.2015 року, покладено на первісного кредитора. Під час розгляду справи суд не з`ясував фактичне виконання первісним кредитором обов`язків, встановлених договором, а саме повідомлення боржника про відступлення права вимоги та інших обов`язків.

Відповідно до умов договору відступлення права вимоги в термін до 17.10.2015 року ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» був зобов`язаний повідомити позичальника та іпотекодавця Шамсутдінову O.A. та поручителів Шамсутдінову О .В. , ОСОБА_3 про відчуження прав вимоги за договорами новому кредиторові, а у разі отримання від позичальника коштів в трьох денний термін перерахувати ці кошти на рахунки Державної іпотечної установи.

Судом не досліджувались обставини виконання банком зобов`язань за договором відступлення права вимоги. Після набрання чинності договору відступлення права вимоги Банк, в особі уповноваженої особи ФГВФО, не приступив до виконання договору, оскільки не вчинив жодної дії, направленої на виконання своїх обов`язків: продовжував безпідставно приймати грошові кошти на виконання зобов`язань, в яких Банк перестав бути кредитором; не передав матеріали кредитних справ; не перераховував Установі отримані кошти. Ці фактичні обставини судом не досліджувались. За таких обставин, висновок суду першої інстанції про те, що «ДІУ є належним відповідачем, оскільки є Новим кредитором за Кредитним договором, який відмовляється вчиняти дії щодо припинення обтяження майнових прав на предмет іпотеки» не відповідає фактичним обставинам справи.

При прийнятті рішення судом допущено порушення норм матеріального права, а саме ч.2 ст. 1049 ЦК України, оскільки кошти, які були перераховані на дострокове погашення кредиту, на рахунок нового кредитора - Державної іпотечної установи не надходили, а тому позика не вважається повернутою.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Шамсутдінової O.A. - ОСОБА_8 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Вказує, що відповідачем не було надано суду копії повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором № 59-08-И/ЗЗ від 05.03.2008 року з відміткою позивача про його одержання та/або копії опису вкладеного у цінний лист разом з копією зворотного поштового повідомлення про вручення позивачу повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором, укладеним між Банком та позивачем, на користь ДІУ. Отже, відповідач не спростував належними та допустимимидоказами ту обставину, що позивач був належним чином повідомлений про зміну кредитора в зобов`язанні.

Вказує, що договір відступлення права вимоги № 14/4-В від 11.02.2015 р. був укладений між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та Державною іпотечною установою. Позивач не був стороною даного договору. Та обставина, що банк виконав чи не виконав свої зобов`язання за договором відступлення права вимоги, лежить в площині взаємовідносин саме між банком та ДІУ та жодним чином не може впливати на вирішення даної справи, адже розгляд даної справи стосується захисту прав та інтересів позивача, який взагалі не був учасником взаємовідносин за договором відступлення права вимоги.

З відзиву ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на позовну заяву не вбачається, що банк повідомляв позивача про відступлення права вимоги за кредитним договором на користь ДІУ. В ході судового розгляду справи представником банку також не було надано ніяких доказів повідомлення позивача про відступлення права вимоги за кредитним договором. Натомість у своєму відзиві банк чітко вказує, що свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за його користування позичальник виконав достроково в повному обсязі.

Звертає увагу на те, що позивач здійснив дострокове повне погашення кредиту, внісши 02 жовтня 2015 р. через касу Банку відповідну суму грошових коштів. Банк прийняв це виконання та видав позивачу довідку про дострокове погашення кредиту та повне виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором № 59-08-И/ЗЗ від 05.03.2008 року. Відповідач в апеляційній скарзі не зазначає, чиї саме права були порушені достроковим повним виконанням зобов`язання за кредитним договором № 59-08-И/ЗЗ від 05.03.2008 pоку, яке було здійснене позивачем.

В судовому засіданні представник відповідача Державної іпотечної установи Вичівська О.Ю. підтримала доводи апеляційної скарги та просила задовольнити, скасувати оскаржуване рішення та у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник позивача ОСОБА_1 вважала доводи апеляційної скарги необґрунтованими та просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Представник третьої особи - ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за його відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, вислухавши представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 05 березня 2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит»), був укладений кредитний договір № 59-08-И/ЗЗ, згідно з яким банк надав позивачу кредит для придбання нерухомості, а саме двокімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Згідно з умовами кредитного договору, сума наданого кредиту становила 505 000 грн., зі сплатою процентної ставки за користування кредитом у розмірі 14,5 % річних та кінцевим терміном повернення кредитних коштів до 03 березня 2028 року .

05 березня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельник Н. О. за реєстровим № 678 було посвідчено відповідний договір купівлі-продажу вищезазначеної квартири.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 05 березня 2008 року між ОСОБА_1 та банком був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельник Н.О. за реєстровим № 679.

Згідно з пунктом 1 Іпотечного договору, на умовах, передбачених цим договором, іпотекодавець ОСОБА_1 передала в заставу (іпотеку) банку квартиру під номером АДРЕСА_1 . Зазначена квартира складається з двох жилих кімнат, має загальну площу 46,00 кв.м., і жилу площу 30,10 кв.м.

Крім того, у забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 05 березня 2008 року було укладено два договори поруки - № 59-08-П1/33 та № 59-08-П2/33, відповідно до умов яких поручителями за позивача виступили ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідно.

Згідно із довідкою ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за вих. № 108-45 від 11 вересня 2015 року, станом на 07 вересня 2015 року строкова заборгованість за одержаним позивачем кредитом становила 119 412 грн. 01 коп ( а.с. 41, т. 1)

На підставі постанови Правління Національного банку України від 17 вересня 2015 року № 612 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 17 вересня 2015 року № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в AT «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку ОСОБА_9

Відповідно до пункту 3.5. кредитного договору, позичальнику була надана можливість здійснити дострокове повернення кредиту.

Підпунктом 8.2.2. пункту 8.2. іпотечного договору було передбачено, що іпотекодавець має право достроково виконати зобов`язання за кредитним договором.

Скориставшись наданим їй правом, 02 жовтня 2015 року позивач ОСОБА_1 здійснила повне дострокове погашення кредиту та повністю виконала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором № 59-08-И/ЗЗ від 05 березня 2008 року, що підтверджується квитанцією № 2 від 02 жовтня 2015 року на суму 120 883 грн. 53 коп. та довідкою ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» від 05 жовтня 2015 року за вих. № 252/33 ( а.с. 42-43, т. 1)

Згідно листа Банку за вих. № 22.5/1894 від 15 липня 2016 року, наразі зняття заборони квартири є прерогативою Державної іпотечної установи, у зв`язку з чим банк запропонував позивачу звертатися із заявою про зняття заборони відчуження належної їй квартири безпосередньо до Державної іпотечної установи ( а.с. 89, т. 1).

Згідно з листом Державної іпотечної установи за вих. № 5341/11/3 від 28 жовтня 2016 року, відповідно до умов договору відступлення прав вимоги № 17/4-В від 11 лютого 2015 року, укладеного між AT «Банк «Фінанси та Кредит» та Державною іпотечною установою, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С. В., ДІУ набула прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення по ним, визначеними в додатку № 1, в тому числі всі права вимоги за кредитним договором № 59-08-И/ЗЗ від 05 березня 2008 року, який був укладений між позивачем та банком.

До нового кредитора перейшли всі права за договорами забезпечення, а саме: за Іпотечним договором, посвідченим 05 березня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельник Н.О. за реєстровим № 679, а також за Договорами поруки № 59-08-П1/33 від 05 березня 2008 року та № 59-08-П2/33 від 05 березня 2008 року, у зв`язку з чим та на підставі ч. 3 ст. 24 Закону України «Про іпотеку», приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. було внесено зміни до Державного реєстру обтяжень речових прав на нерухоме майно в частині заміни іпотекодержателя з Банку на ДІУ.

Намагаючись вирішити спірне питання мирним шляхом, позивач неодноразово письмово зверталася до відповідача з проханням зняти заборону відчуження належної їй квартири у зв`язку з повним виконанням нею зобов`язань за кредитним договором. Однак, відповідач наполягає на тому, що припинення іпотеки нерухомого майна та виключення запису з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у зв`язку з повним виконанням зобов`язань за Кредитним договором № 59-08-И/ЗЗ від 05 березня 2008 року буде здійснено ДІУ після повного врегулювання відносин між ДІУ та Банком відповідно до Мирової угоди у справі № 910/21864/15 від 25 грудня 2015 року, яка набула чинності 20 січня 2016 року згідно з рішенням Господарського суду міста Києва, а саме після перерахування банком коштів на поточний рахунок відповідача, сплачених позивачем, починаючи з 18 вересня 2015 року у сумі 120 883 грн. 53 коп.

Таку позицію Відповідач підтвердив в своїх листах від 28 жовтня 2016 року за вих. № 5341/11/3 та від 20 липня 2017 року за вих. № 4832/11/3.( а.с. 93-94, т.1)

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання зобов`язань за договором кредиту, договором іпотеки та договорами поруки припиненими, суд першої інстанції виходив із вищевикладених обставин та враховуючи те, що оскільки 02 жовтня 2015 року позивач в повному обсязі виконала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, то згідно з пунктом 7.3. кредитного договору, зазначений договір є припиненим належним його виконанням.

Враховуючи, що кредитний договір №59-08-И/33 від 05 березня 2008 року є припиненим належним його виконанням, то відповідно зобов`язання за іпотечним договором від 05 березня 2008 року також слід визнати припиненими.

З тих самих підстав суд дійшов висновку про припинення дії поруки за договором поруки № 59-08-П1/33 від 05 березня 2008 року та договором поруки № 59-08-П2/33 від 05 березня 2008 року, які були укладені на виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором №59-08-И/33 від 05 березня 2008 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про припинення обтяження майнових прав на квартиру, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до пункту 5 глави 15 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5, нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення кредитора про погашення позики чи припинення договору іпотеки або ж за рішенням суду. За таких обставин, позовна вимога щодо припинення обтяження майнових прав є похідною від визнання припиненими основного зобов`язання та договору іпотеки, а тому задоволенню не підлягає.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивачем не оскаржувалось.

З висновками суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог колегія суддів погоджується, вважає їх такими, що відповідають обставинам справи та зробленими з дотриманням норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Частиною 1 статті 516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ст. 531 ЦК України боржник має право виконати свій обов`язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

За загальним правилом, передбаченим у статті 531 ЦК України, виконання обов`язку достроково є правом боржника, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Як наслідок, виконання обов`язку боржником достроково є належним виконанням, якщо заборона не зумовлена договором, актами цивільного законодавства, сутністю зобов`язання або звичаями ділового обороту. При цьому в договорі між боржником та кредитором може бути встановлена процедура здійснення права на дострокове виконання.

Відповідно до договору про відступлення права вимоги № 17/4-В від 11 лютого 2015 року, Державна іпотечна установа як новий кредитор та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» як первісний кредитор уклали цей договір з метою реалізації права звернення стягнення на майнові права відповідно до договору застави майнових прав № 17/4-З від 11.02.2015 року, що укладений в забезпечення виконання зобов`язань первісного кредитора за кредитним договором № 17/4 від 11.02.2015 року.

Згідно з додатком № 1 до договору відступлення прав вимоги Державна іпотечна установа як новий кредитор набуває всі права вимоги за договорами (кредитними, іпотеки, поруки), в тому числі боржником по якому є ОСОБА_1 від 05 березня 2008 року.

У пункті 3.4.2. договору відступлення права вимоги № 17/4-В від 11 лютого 2015 року, укладеного між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та Державною іпотечною установою сторони домовилися про те, що у разі отримання грошових коштів від боржників в рахунок виконання зобов`язань за договорами, перелік яких зазначено у додатках до цього договору, після набрання чинності пунктом 1.2. цього договору, банк зобов`язаний перерахувати такі грошові кошти на рахунок нового кредитора, відкритий у ПАТ «Державний ощадний банк України» протягом трьох робочих днів з дня отримання таких коштів.

Відповідно до п.3.4.4 договору, з дня набрання чинності п. 1.2 цього договору у 30-денний термін первісний кредитор зобов`язаний надіслати боржникам, іпотекодавцям, поручителям за договорами, перелік яких зазначений у додатках до цього договору, письмові повідомлення про відчуження права вимоги за такими договорами новому кредитору.

Як зазначає відповідач, строк виконання такого зобов`язання ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» становив до 17 жовтня 2015 року.

Разом з тим, як правильно встановлено судом першої інстанції, на момент здійснення повного дострокового погашення зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_1 02 жовтня 2015 року, про факт відступлення банком прав за Кредитним договором № 59-08-И/ЗЗ від 05 березня 2008 року на користь Державної іпотечної установи, позивача не було повідомлено ані банком (первісний кредитор), ані відповідачем (новий кредитор).

Відповідно до реєстру платежів, отриманих ПАТ Банк «Фінанси та Кредит», як додатку № 2 до акту звіряння платежів від 22 січня 2016 року, банком 02 жовтня 2015 року було отримано платіж від ОСОБА_1 на суму 120 883 грн. 53 коп.( а.с. 146, т. 1)

Відповідно до частини 2 статті 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Представником відповідача не було надано до суду жодних доказів на підтвердження факту вручення ним ОСОБА_1 письмового повідомлення про відступлення права вимоги на користь ДІУ. Отже, відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами ту обставину, що позивач не була належним чином повідомлена про зміну кредитора в зобов`язанні.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача пояснила, що таке повідомлення було надіслане позивачу 12 жовтня 2015 року, однак даних про його отримання ОСОБА_1 немає. Проте зазначена обставина висновків суду не спростовує, оскільки ні станом на день отримання довідки про залишок суми заборгованості, яка підлягає погашенню (11 вересня 2015 року), ні на день здійснення платежу 02 жовтня 2015 року позивач не була належним чином повідомлена про заміну кредитора.

Судом першої інстанції правильно відхилені зауваження відповідача відносно того, що він є неналежним відповідачем по справі, адже саме з вини банку не здійснено перерахування грошових коштів позивача, оскільки Державна іпотечна установа є новим кредитором за кредитним договором №59-08-И/33 від 05 березня 2008 року та відмовляється вчиняти дії щодо припинення обтяження майнових прав на предмет іпотеки, а відтак саме ДІУ є належним відповідачем по справі.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За змістом ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. За змістом ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до п. 17 іпотечного договору він набуває чинності після його нотаріального посвідчення та діє до повного виконання іпотекодавцем своїх зобов`язань за кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. Відповідно до частини 1 статті 559, частини 1 статті 593 ЦК України з припиненням основного зобов`язання забезпеченого заставою або порукою, припиняється порука і право застави.

Враховуючи вимоги зазначених правових норм та встановлені по справі обставини, суд першої інстанції дійшов законного і обґрунтованого висновку про те, що 02 жовтня 2015 року позивач в повному обсязі виконала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, а тому зобов`язання кредитним договором, договором іпотеки та договорами поруки є припиненими у зв`язку з належним виконанням.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що банком не перераховано грошові кошти Державній іпотечній установі, правильно не прийняті до уваги судом першої інстанції, оскільки зазначене не може бути підставою для висновку про невиконання ОСОБА_1 зобов`язань по погашенню кредитних зобов`язань, адже жодних доказів повідомлення позивача про заміну кредитора - матеріали справи не містять.

Також доводи апеляційної скарги відповідача полягають в тому, що оскаржуване рішення суперечить іншому судовому рішенню, що на момент розгляду справи набрало законної сили і є обов`язковим до виконання. Так, 25 грудня 2015 року між Державною іпотечною установою та ПАТ «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Чернявської О.С. укладено мирову угоду у справі №910/21864/15, що була затверджена ухвалою Господарського суду міста Києва від 20 січня 2016 року та є виконавчим документом.

Представник відповідача вказує, що відповідно до умов мирової угоди, дія кредитного договору, договорів, що забезпечують виконання зобов`язань за кредитним договором, договору відступлення права вимоги, а отже і кредитного договору № Ф1-07/53493-1433 від 13.04.2007 року, іпотечного договору №53493- 1433 від 13.04.2007 року, укладених між банком та ОСОБА_1 не можуть вважатись припиненими до підписання акту.

Проте такі доводи колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки умови мирової угоди, укладеної між ДІУ та банком, затвердженої ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.01.2016 р. у справі № 910/21864/15 жодним чином не стосуються зобов`язань позивача по укладених між нею та банком договорах. З огляду на це, твердження відповідача стосовно наявності конкуренції рішень судових органів різної юрисдикції є помилковим .

Відповідно до частини третьої статті 1049 ЦК України грошова позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалась, на банківський рахунок позикодавця.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому з часу зарахування на банківський рахунок кредитора сум, достроково сплачених позичальником, ці зобов`язання вважаються припиненими.

Отже, доводи апеляційної скарги відповідача висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати, що судом було допущено порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, надано вірну оцінку зібраним доказам, відповідно до спірних правовідносин правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374- 375, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Державної іпотечної установи, яка подана представником Тодосієнко Валерієм Михайловичем , - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 27 червня 2019 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.