РЕНІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Провадження № 2-о/510/53/19

Справа № 510/1404/19

29.07.2019 року м. Рені Одеської області

Ренійський районний суд Одеської області у складі

Головуючого судді Гончарової-Парфьонової О.О.

При секретарі Міхайліченко В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Рені Одеської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 / заінтересована особа ОСОБА_2 / про видачу обмежувального припису, -

встановив:

Заявник звернулася до суду з заявою про видачу обмежувального припису /заінтересованаособа - ОСОБА_2 /, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона є власницею житлового будинку АДРЕСА_1 .

У вказаному будинку окрім власника також зареєстровані: її чоловік - ОСОБА_3 та її син - ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 неодноразово спричиняв та погрожує вчиняти психологічне та фізичне насильство по відношенню до заявника та її чоловіка, на підтвердження чого суду було надано витяг з Єдиного реєстру досудових розслідуваній та направлення Управління соціального захисту населення Ренійської райдержадміністрації.

А тому, заявник звертається до суду з заявою про видачу обмежувального припису у відповідності до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» стосовно кривдника ОСОБА_2 , який проживає у будинку АДРЕСА_1 , а саме: заборонити перебування в місці спільного проживання з ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити наближатися менше ніж на 50 (п`ятдесяти) метрів до місця проживання ОСОБА_1 , а саме до будинку АДРЕСА_1 .

Заявник у судове засідання з`явилася, заяву підтримала у повному обсязі та просила її задовольнити, вказавши, що син неодноразово в стані алкогольного сп`яніння бив її та погрожував їй та чоловіку, що вона боїться повторення погроз і насильства з боку сина.

Заінтересована особа у судове засідання з`явився, просив суд не застосовувати до нього обмежувальний припис, вказав що у скоєному кається, ніколи не буде більше ображати своїх батьків, погрожувати їм, повідомив суд, що він закодувався, а тому більше не вживає алкогольні напої.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення заявника та заінтересованої особи, проаналізував пояснення свідка, суд вважає, що у задоволенні заяви має бути відмовлено.

Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, заявник є власницею житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 2077599 від 24 листопада 2003 року.

Згідно із записами в будинкової книзі у вказаному будинку окрім власника також зареєстровані: її чоловік - ОСОБА_3 та її син - ОСОБА_2 .

Заявник вказує, що ОСОБА_2 неодноразово спричиняв та погрожує вчиняти психологічне та фізичне насильство по відношенню до неї та її чоловіка, а тому вона змушена звернутися до суду з відповідною заявою.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України, особа, яка постраждала від домашнього насильства, у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 7 грудня 2017 року № 2229-VIII, може подати заяву до суду про видачу обмежувального припису.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис стосовно кривдника віднесено до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», яка визначає значення термінів даного закону, кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. В свою чергу домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Частинами 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Відповідно до роз`яснень, наведених в п. п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.

У судовому засіданні був допитаний у якості свідка чоловік заявника - ОСОБА_3 , який зазначив, що їх син ОСОБА_2 неодноразово вчиняв психологічне та фізичне насильство по відношенню до нього та його дружини, а тому вони були змушені звернутися до відповідних органів за допомогою, та їм було рекомендовано звернутися до суду з заявою про видачу обмежувального припису.

Інших доказів стосовно того, яке саме психологічне та фізичне насильство по відношенню до заявника та її чоловіка вчиняв ОСОБА_2 , як часто це відбувалося та в який період часу суду надано не було.

Наявний в матеріалах справи витяг з ЄРДР №0000219 про внесення до реєстру відповідного запису про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_2 по відношенню до заявника практично не можливо прочитати, у зв`язку з дуже поганою копією. Крім того, суд вважає, що даний витяг не є належним доказом в розумінні ст. 77 ЦПК України, з огляду на те, що кримінальне провадження на даний час не завершено, підозру не оголошено, а тому даний письмовий доказ не доводить вчинення будь-яких протиправних дій відносно ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Сам факт звернення заявника до різних органів з підстав вчинення до неї домашнього насильства свідчить про наявність конфлікту між заявником та її сином, але не підтверджує факт того, що останній вчинив по відношенню до заявника домашнє насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Частиною 7 ст. 81 ЦПК України роз`яснено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до матеріалів справи та пояснень заявника та її чоловіка будинок АДРЕСА_1 є місцем реєстрації та проживання ОСОБА_2 .

Згідно із ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», утрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання в право на житло.

Таким чином, у суду відсутні необхідні підстави для позбавлення ОСОБА_2 права користування будинком АДРЕСА_1 шляхом видачі обмежувального припису з застосуванням заявлених обов`язків.

За пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Оцінивши всі надані докази у їх сукупності, суд не знаходить підстав для задоволення заяви, у зв`язку з недоведеністю заявником обставин викладених у змісті поданої нею заяви та не доведеності того, що ОСОБА_2 підпадає під ознаку кривдника відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 77, 81, 89, 133, 141, 223, 259, 263-265, 268, 293, 315, 350-1-350-8, 352, 354, 355 ЦПК України, -

вирішив:

У задоволені заяви ОСОБА_1 /заінтересована особа ОСОБА_2 / про видачу обмежувального припису - відмовити.

Повний текст рішення суду складено 30 липня 2019 року.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.О. Гончарова-Парфьонова