Номер провадження: 22-ц/813/2612/19
Номер справи місцевого суду: 2-1573/11
Головуючий у першій інстанції Бочаров А. І.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2019 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.

за участю секретаря: Томашевської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області та ОСОБА_1 у справі за скаргою ОСОБА_2 до Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, зацікавлена особа ОСОБА_1 про визнання дій неправомірними, скасування постанов, зобов`язання вчинити певні дії на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області, постановлену під головуванням судді Бочарова А.І., 05 червня 2018року в смт Овідіополь, -

встановила:

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з скаргою до Овідіопольського районного ВДВС ГТУЮ в Одеській області, зацікавлена особа ОСОБА_1 про визнання дій неправомірними, скасування постанов, зобов`язання вчинити певні дії (т. 1 а.с. 2-4). В обґрунтування скарги посилався на те, що рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 08.04.2013 року в цивільній справі №2-1573/11 за його позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, яке 11.07.2013 року набрало законної чинності, позовні вимоги були частково задоволені і відповідач була зобов`язана за власні кошти відновити межову огорожу, перенести на 2 метри ворота та відшкодувати скаржнику матеріальну та моральну шкоду в розмірі 15 057,00 гривень.

Рішення ОСОБА_1 не виконувалося, а в подальшому навіть були створені додаткові перешкоди ОСОБА_2 у користуванні його майном.

20 лютого 2017 року державним виконавцем винесені постанови, якими було закрито виконавче провадження без виконання рішення суду.

Звернення ОСОБА_2 до начальників державної виконавчої служби результатів не дали, що і стало підставою для звернення до суду.

ОСОБА_2 просив:

1.визнати дії державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження неправомірними;

2.постанови державного виконавця від 20 лютого 2017 року про закінчення виконавчих проваджень ВП№39321083 та ВП№39320896, відкритих 12 серпня 2013 року - скасувати;

3.зобов`язати державного виконавця відновити виконавчі провадження та здійснити вичерпні дії щодо примусового виконання рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 08 квітня 2013 року в цивільній справі №2-1573/11.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 08 червня 2018 року скаргу задоволено. Дії державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження визнано неправомірними. Постанови державного виконавця від 20.02.2017 року про закінчення виконавчих проваджень ВП № 39321083 та ВП № 39320896, відкритих 12.08.2013 року, скасовано. Зобов`язано державного виконавця відновити виконавчі провадження та здійснити вичерпні дії щодо примусового виконання рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 08.04.2013 року в цивільній справі № 2-1573/11 (т. 2 а.с. 80-82).

В апеляційній скарзі Овідіопольський районний ВДВС ГТУЮ в Одеській області, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою у задоволенні скарги ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі (т. 2 а. с. 90-93). Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не врахував того, що державним виконавцем були вжиті всі можливі заходи, рішення суду виконане, що підтверджується відповідним актом державного виконавця, ворота були зняті, а межа відновлена.

Відзив на апеляційну скаргу Овідіопольського районного ВДВС ГТУЮ в Одеській області матеріали справи не містять.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою у задоволенні скарги ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі (т. 2 а. с. 105-107). Апеляційна скарга мотивована тим, що суд навмисно зробив аналіз на основі наданих скаржником документів, стосовно автентичності яких є звернення боржника до суду та призначення в рамках даної справи експертизи, що призвело до постановлення незаконної ухвали.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги Овідіопольського районного ВДВС ГТУЮ в Одеській області та ОСОБА_1 підлягають залишенню без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Овідіопольського районного суду від 08.04.2013 року в цивільній справі №2-1573/11 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, яке 11.07.2013 року набрало законної сили, позовні вимоги були частково задоволені. Відповідач була зобов`язана за власний рахунок відновити межову огорожу, перенести на 2 метри ворота та відшкодувати позивачу матеріальну та моральну шкоду в розмірі 15057,00 грн

Державним виконавцем Овідіопольського РВДВС ГТУЮ в Одеській області 12 серпня 2013 року винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень, в тому числі ВП №39321083 та ВП №39320896 щодо відновлення межової огорожі та перенесення воріт, що підтверджується копіями вказаних постанов (а.с.8; 9 т.1).

Боржник тривалий час рішення суду не виконувала. Постановами державного виконавця від 20 лютого 2017 року виконавчі провадження було закрито у зв`язку з повним виконанням рішення суду.

Стягувач не погодився з вказаними постановами та у передбаченому законом порядку звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця.

За правилами ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Таким чином, між учасниками справи виникли цивільні правовідносини щодо оскарження неправомірності дій державного виконавця, внаслідок яких було порушено право ОСОБА_2 на належне виконання рішення суду.

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції виходив з того, що факт невиконання рішення суду підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а тому державний виконавець не мала законних підстав закривати виконавче провадження, а відтак відповідні постанови державного виконавця підлягали скасуванню, виконавче провадження - відновленню з подальшим вжиттям вичерпних дій для виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що в межах відкритих виконавчих проваджень ВП №39321083 та ВП №39320896 Братицел Ю.В., рішення суду не виконувала, внаслідок чого проти неї було порушено кримінальну справу за скоєння злочину, передбаченого ст. 382 КК України. Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 17 березня 2014 року ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення даного злочину, а кримінальне провадження закрито в зв`язку з втратою діянням ознак суспільної небезпечності, оскільки остання визнала вину у скоєному, погодилася з викладеними в ухвалі обставинами справи та не заперечувала проти виконання рішення суду. Ухвала є чинною (а.с. 10 т.1).

18 квітня 2014 року за домовленістю сторін виконавчого провадження при проведенні робіт стосовно виконання рішення суду щодо відновлення межової споруди, ворота знято та залишено частину для проходу, межі земельних ділянок № 41 та №58 були відновлені, а виконавчі провадження в зв`язку з цими обставинами були закриті, що підтверджується копією постанови державного виконавця від 18 квітня 2014 року ВП№39321083 (а.с. 158 т.1).

02 липня 2014 року постановою начальнику відділу державної виконавчої служби було визнано дії державного виконавця Овідіопольського районного відділу ВДВС ГТУЮ в Одеській області такими, що проведені не в повному обсязі відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», оскільки в ході перевірки обставин було встановлено, що рішення суду не було виконане у повному обсязі, а тому на підставі цього 03 липня 2014 року постановою державного виконавця відновлено виконавче провадження за виконавчим листом №2-1573/11 від 31 липня 2013 року (а.с.167-168, 169 т.1).

В ході виконання рішення суду актом державного виконавця від 10 липня 2014 року встановлено, що гр. ОСОБА_1 не виконане рішення суду першої інстанції та все повернуто у попередній стан порівняно зі станом об`єктів, зафіксованим в акті державного виконавця від 18 квітня 2014 року (а.с. 171 т.1).

На підставі вказаного акту державним виконавцем було винесено постанову від 17 липня 2014 року про притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності за ст. 382 КК України (а.с.172-173 т.1). Постановою старшого слідчого Овідіопольського РВ ГУМВС України в Одеській області від 12 грудня 2014 року кримінальне провадження закрите у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с.178-179 т.1).

Актом державного виконавця від 06 жовтня 2014 року встановлено, що ОСОБА_1 вкотре не виконано рішення суду, все залишено в попередньому стані, ворота не були перенесені (а.с.174 т.1).

ОСОБА_1 пояснила, що в зв`язку з фінансовими труднощами рішення суду виконати не має змоги та обіцяла виконати рішення суду на протязі двох тижнів, що підтверджується копією розписки від 06 жовтня 2014 року, наданої боржником Начальнику Овідіопольського районного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області (а.с.175 т.1).

Згідно акту державного виконавця від 23 жовтня 2014 року ОСОБА_1 зняла ворота, з лівого боку від початку воріт збудувала кам`яну огорожу розміром 2 метри та встановила калітку з іншого боку, ніж де були ворота, чим не усунула перешкоди у користуванні ділянкою ОСОБА_2 , калітка виходить на територію земельної ділянки стягувача, а вхід до будинку боржника здійснюється через земельну ділянку ОСОБА_2 (а.с. 177 т.1).

Згідно змісту акту огляду земельної ділянки Відділу самоврядного контролю за використанням і охороною земель та дотриманням вимог земельного законодавства від 21 жовтня 2015 року та акту державного виконавця від 22 жовтня 2015 року уповноваженими на здійснення такого роду дій особами зафіксовано відсутність межі між ділянками, розташованими за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 та встановлено, що прохід до земельної ділянки гр. ОСОБА_1 здійснюється через земельну ділянку ОСОБА_2 (а.с.184; 188 т.1).

В зв`язку з подіями, які склалися, ОСОБА_1 з ціллю довести повне виконання рішення суду надала Технічний звіт по топографо-геодезичних вишукуваннях земельної ділянки ОСОБА_1 , розташованої за адресою: АДРЕСА_2 . (а.с.192-209 т.1). В свою чергу ОСОБА_2 була надана до суду копія технічного звіту щодо виконання геодезичних робіт зі зйомки меж земельної ділянки гр. ОСОБА_2 , розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11-43 т.2). Звіти не містять будь-яких пояснень з приводу виконаних вимірів. Для оцінки викладених у звітах вимірів потрібні знання в сфері іншій, ніж право. Однак, матеріали справи не містять відповідного висновку експерта з приводу аналізу наданих технічних звітів, їх відповідності спірним земельним ділянкам учасників справи. Викладена у звітах інформація без належного її роз`яснення не дає можливості надати правову оцінку вказаним даним для підтвердження обставин, на які посилалися стягувач та боржник.

Актом державного виконавця від 20 лютого 2017 року встановлено фактичне виконання ОСОБА_1 шляхом перенесення воріт в іншу частину фасадної межі з відступом 2 метри від лівої білої межі та на підставі вказаного акту державним виконавцем винесено постанову про закриття виконавчого провадження у зв`язку з повним виконанням рішення суду (а.с. 210; 211 т.1).

Відповідно до вимог п. 6, п. 8 Інструкції з організації примусового виконання рішень в редакції, чинній на момент вчинення виконавчої дії, під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» та іншими нормативно-правовими актами. Акт - документ, що підтверджує певні встановлені факти або події. Акт підписується всіма особами, які брали участь у його складанні. У разі відмови від підписання осіб, що були присутні при складанні акту, про це робиться відмітка в акті. Відмітка "від підпису відмовився" проставляється напроти прізвища особи, яка відмовилася від підпису, та засвідчується підписами інших осіб, які були присутніми під час складання акту.

Досліджуючи докази в матеріалах справи, колегія суддів встановила, що акт державного виконавця від 20 лютого 2017 року підписаний власне державним виконавцем Захаровою Б.Ю., боржником ОСОБА_1 , та понятими ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , що вбачається з копії цього акту (а.с. 210 т.1). Сторонами виконавчого провадження є боржник та стягувач. Вказаний акт про виконання рішення суду не містить підпису стягувача ОСОБА_2 або позначення «Від підпису відмовився» відповідно до вимог Інструкції та Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, акт не містить зазначення будь-яких інших причин, внаслідок яких акт не був посвідчений стягувачем, як особою, яка зацікавлена в як найточнішому виконанні вимог рішення суду, яким були задоволені позовні вимоги останнього.

ОСОБА_2 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції наполягав на тому, що рішення суду не виконано належним чином, оскільки ворота були переміщені на 2 метри в бік його земельної ділянки, а не в бік фасадної частини огорожі, що суперечить ухваленому рішенню суду.

Таким чином, державний виконавець не вжив в повній мірі всіх заходів, а саме: фіксуючи факт виконання рішення суду не оформив належним чином акт щодо фіксації вчинення виконавчої дії, що полягає у відсутності в акті підпису одного учасників виконавчого провадження про згоду з обставинами, зафіксованими в констатуючій частині. Оскільки даний акт носить ключове значення у фіксації підстав для закінчення виконавчого провадження, учасниками якого є стягувач ОСОБА_2 та боржник ОСОБА_1 , то мав бути оформлений в присутності обох осіб для уникнення подальших спорів з-приводу достовірності обставин, викладених в констатуючій частині. Документ, оформлення якого не відповідає вимогам закону, не може бути застосований для прийняття на його підставі інших документів, які визначають в подальшому права та обов`язки учасників справи. У справі, яка переглядається, державний виконавець виніс постанову про закриття виконавчого провадження на підставі акту від 20 лютого 2017 року, яким зафіксовано факт виконання рішення суду, але даний факт не був посвідчений безпосередньо стягувачем, що свідчить про відсутність підпису останнього в акті чи відмітки про відмову від підписання акту. Вказане дозволяє зробити висновок, що акт складено у відсутність особи-стягувача, яка безпосередньо зацікавлена у виконання рішення суду. Інститут виконання рішень втратив би свою головну мету у разі неналежного виконання чи невиконання рішень суду по факту. Рішення суду в силу вимог Конституції України має виконуватися, оскільки є гарантією встановлення або відновлення порушених прав особи-учасника справи. Неналежне виконання рішення суду є недопустимим, оскільки тягне за собою порушення права особи на відновлення порушених прав по факту.

Крім того, доречно зауважити, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантовано право на справедливий суд. Згідно прецедентної практики Європейського суду з прав людини поняття «право на справедливий суд» не обмежується лише наданням особі права на доступ до правосуддя, а включає в себе інші складові, зокрема право на обов`язкове виконання рішення суду. З цього приводу ЄСПЛ в рішенні у справі «Горнсбі проти Греції» зазначив, що «…право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін… виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6». В контексті ст. 6 Конвенції, практики ЄСПЛ є неприпустимим визнання судом виконання рішення на підставі доказів, які в сукупності не дають процесуальної можливості стверджувати, що рішення суду було дійсно виконане.

За правилами ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту виконання рішення суду. Акт державного виконавця від 20 лютого 2017 року не є достатнім доказом, оскільки не відображає в повній мірі виконання рішення суду боржником. Інших доказів на підтвердження даного факту матеріали справи не містять, а відтак колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо рішення суду першої інстанції не виконане належним чином та у державного виконавця були відсутні підстави для закриття виконавчих проваджень ВП №39321083 та ВП №39320896.

Доводи апеляційної скарги Овідіопольського РВДВС ГТУЮ в Одеській області стосовно того, що державним виконавцем були вжиті всі можливі заходи та виконано судове рішення не заслуговують на увагу, оскільки не знаходять свого підтвердження в матеріалах справи з вищенаведених підстав.

Не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_1 стосовно того, що суд зробив висновок, ґрунтуючись на наданих скаржником документах, стосовно автентичності яких в матеріалах справи є відомості про звернення боржника до суду, оскільки такі обставини можуть бути встановлені лише відповідним судовим рішенням, наявність звернення до суду стосовно з`ясування факту підробки документів не є безумовною підставою вважати таку обставиною доведеною.

Інших доводів стосовно законності та обґрунтованості ухвали суду матеріали справи не містять.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2018 року постановлено з додержанням норм процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області- залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 05 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складений 26 червня 2019 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе