йСправа № 304/524/18 Провадження № 6/304/21/2019
У Х В А Л А

15 липня 2019 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Ганька І. І.,

за участі секретаря судового засідання Соханич Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку та видачу дубліката виконавчого документа у справі № 2-47/11 для пред`явлення до виконання, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеною заявою, яку мотивує тим, що рішенням Перечинського районного суду від 17 лютого 2011 року у цивільній справі № 2-47/11 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» заборгованість згідно кредитного договору № 207/01 від 23 серпня 2006 року на загальну суму 4102,14 грн. Вказане рішення набрало законної сили та на його виконання Перечинським районним судом видано виконавчий лист № 2-47/11, який у подальшому направлено стягувачем на примусове виконання. Разом з цим, з відповіді Великоберезнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області від 12 квітня 2019 року вбачається, що 21 травня 2013 року відповідно до п. 4 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа і така разом із останнім надіслана стягувачеві. Однак, вказані документи стягувач не отримав. При цьому, 07 лютого 2018 року між ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» та ним було укладено договір про відступлення (купівля-продаж) прав вимог № 227, посвідчений державним нотаріусом П`ятнадцятої київської нотаріальної контори, внаслідок чого ухвалою Перечинського районного суду від 11 травня 2018 року було замінено стягувача у виконавчому провадженні по виконанню виконавчого листа № 2-47/11, виданого 28 березня 2011 року. Так, ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» передав усі матеріали кредитної справи йому, однак оригінал виконавчого документа та вищевказана постанова у справі відсутні. Оскільки на даний час рішення Перечинського районного суду від 17 лютого 2011 року у цивільній справі № 2-47/11 не виконано, а він, як новий стягувач, фактично позбавлений можливості повторно звернутися до примусового виконання вказаного рішення суду, так як оригінал виконавчого документа втрачений, тому просить поновити строк для пред`явлення виконавчого листа № 2-47/11, виданого Перечинським районним судом 28 березня 2011 року, до виконання та видати його дублікат.

Заявник у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій просив розгляд заяви провести без його участі, таку задовольнити у повному обсязі.

У судове засідання ОСОБА_2 та представник Великоберезнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового розгляду, однак остання подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи провести без її участі, проти задоволення такої не заперечила.

Відповідно до ч. 3 ст. 433 ЦПК України неявка учасників справи не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку.

Згідно ч. 2 ст. 247 цього Кодексу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Встановлено, що рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 17 лютого 2011 року, що набрало законної сили 02 березня 2011 року, у цивільній справі №2-47/11 з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» в особі Закарпатської філії АТ «Брокбізнесбанк» стягнуто 3931 грн. 14 коп. заборгованості за кредитним договором та судові витрати в розмірі 51 грн. судового збору і 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи, а всього 4102 грн. 14 коп. (а. с. 27-28).

Також встановлено, що ухвалою цього ж суду від 11 травня 2018 року замінено стягувача у виконавчому провадженні по виконанню виконавчого листа № 2-47/11, виданого Перечинським районним судом Закарпатської області 28 березня 2011 року про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором та судових витрат, а всього 4 102,14 грн., з Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» (код в ) на ОСОБА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ; місце реєстрації: АДРЕСА_1 (а. с. 5-7).

Крім цього встановлено, що у зв`язку з реорганізацією шляхом об`єднання Перечинського районного та Великоберезнянського районного відділів державної виконавчої служби Головно го територіального управління юстиції у Закарпатській області згідно наказу Міністерства юстиції України № 3832/5 «Про утворення Великоберезнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області» від 30 листопада 2017 року всі справи (виконавчі провадження) були передані з Перечинського відділу ДВС до Великоберезнянського міжрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області (а. с. 12).

Як вбачається із повідомлення Великоберезнянського міжрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області №14.2.14/3932 від 12 квітня 2019 року, виконавчий лист № 2-47/11, виданий Перечинським районним судом 28 березня 2011 року, на виконанні у новоствореному міжрайонному відділі ДВС не перебуває і з Перечинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області як по факту передачі, так і в системі АСВП (автоматизованої системи виконавчих проваджень) не передавався.

Згідно даних АСВП (спецрозділу) 24 червня 2016 року виконавчий документ по боржнику ОСОБА_2 був повернутий стягувачу на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (дії щодо розшуку майна боржника виявилися безрезультатними, боржник непрацевлаштований), після чого повторно до виконання не пред`являвся. При цьому, згідно виконавчого документа частково стягнуто 1 345,43 грн. боргу (а. с. 23-26).

Так, відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Це означає, що після набрання законної сили відповідним судовим рішенням, воно підлягає обов`язковому виконанню сторонами справи, які, виходячи із суті такого рішення, зазвичай набувають статусу стягувача та боржника, а у разі відсутності добровільного виконання судового рішення боржником, вчиняються дії щодо його примусового виконання у спосіб та в порядку, що визначені, зокрема Законом України «Про виконавче провадження», зокрема ініціювання відкриття виконавчого провадження тощо.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод забезпечення належного виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (пункт 41 рішення від 19 березня 1997 року в справі «Горнсбі проти Греції»).

Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним стосовно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 63 рішення від 28 липня 1999 року в справі «Іммобільяре Саффі проти Італії»).

Виконання судового рішення це заключний етап юрисдикційної діяльності. Виконанням судового рішення завершується процес захисту суб`єктивних майнових та особистих немайнових прав громадян та юридичних осіб шляхом їх фактичної реалізації у спосіб та в порядку, визначених Конституцією України та законами України.

Відповідно до ст. 22 Закону України № 606-ХІV «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі Закон № 606-ХІV) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом. Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються, зокрема для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Згідно ст. 23 цього Закону строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються, зокрема пред`явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

Однак, 05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України № 1404-VIII «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року (далі Закон № 1404-VIII), із змісту ряду статтей якого вбачається наступне.

Згідно ст. 3 Закону № 1404-VIII примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 11 цього Закону строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом. Строки, встановлені цим Законом, обчислюються в робочих днях, місяцях і роках, а також можуть визначатися посиланням на подію, яка повинна неминуче настати.

Згідно ст. 12 Закону № 1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони. Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до п. 5 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом. Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Із змісту вказаних норм вбачається, що, у випадку якщо строк пред`явлення виконавчого листа до виконання не закінчився, згідно норм закону у попередній редакції, у зв`язку із прийняттям та набранням чинності новим законом, - такий строк продовжується до трьох років. Норми ж нового Закону на правовідносини, що виникли до його прийняття та регулювались старим законом і не продовжували існувати на час набрання ним чинності - не розповсюджуються.

Зважаючи на вказане, а також те, що строк пред`явлення до виконання виконавчого листа не закінчився до набрання чинності новим законом, норми такого про продовження строку звернення до виконання до трьох років на вказані правовідносини також розповсюджуються.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що строки для пред`явлення до виконання виконавчого листа № 2-47/11, виданого Перечинським районним судом 28 березня 2011 року закінчилися тільки 24 червня 2019 року (через три роки з дня повернення виконавчого документа стягувачу, тобто 24 червня 2016 року).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Оскільки із даною заявою до суду ОСОБА_1 звернувся 01 червня 2019 року, тобто у межах строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа, тоді як на момент винесення цієї ухвали такий закінчився, тому суд приходить до висновку про необхідність його поновлення.

Крім цього, в обґрунтування підставності своїх вимог щодо видачі судом дублікату виконавчого листа № 2-47/11, виданого Перечинським районним судом 28 березня 2011 року, заявник посилається на те, що такі з відділу ДВС до ПАТ «Брокбізнесбанк» не поверталися, відтак за договорами про відступлення (купівлі-продажу) прав вимог ОСОБА_1 передані не були.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону № 606-ХІV (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Однак, будь-які відомості про дотримання вищевказаних вимог органами ДВС відсутні (а. с. 4, 23-25).

Згідно п. 17.4 Перехідних положень ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Враховуючи вищенаведене та те, що на даний час рішення Перечинського районного суду, на підставі якого видані виконавчий лист № 2-47/11, залишається не виконаним, встановити дотриманням відділом ДВС вимог ч. 1 ст. 31 Закону № 606-ХІV не виявляється можливим, відтак суд приходить до висновку, що є всі підстави вважати зазначений виконавчий лист втраченим у ході пересилання, тому суд може видати його дублікат.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 1, 3, 11, 12, 15, п. 5 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 1404-VIII «Про виконавче провадження», ст. ст. 22, 23, 31 ч. 1 Закону України № 606-ХІV «Про виконавче провадження», ст. ст. 2, 7, 10, 44, 258-261, 263, 442, п. 17.4 Перехідних положень ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

заяву ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку та видачу дубліката виконавчого документа у справі № 2-47/11 для пред`явлення до виконання задовольнити повністю.

Визнати поважною причину пропуску строку, який надається для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Поновити пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого Перечинським районним судом Закарпатської області 28 березня 2011 року у справі № 2-47/11 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» в особі Закарпатської філії АТ «Брокбізнесбанк» 3 931 (трьох тисяч дев`ятсот тридцять однієї) грн. 14 коп. заборгованості за кредитним договором та судових витрат в розмірі 51 (п`ятдесят однієї) грн. 00 коп. судового збору і 120 (сто двадцять) грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи, а всього 4 102 (чотирьох тисяч сто двох) грн. 14 коп.

Видати дублікат виконавчого листа Перечинського районного суду Закарпатської області № 2-47/11 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» в особі Закарпатської філії АТ «Брокбізнесбанк» 3 931 (трьох тисяч дев`ятсот тридцять однієї) грн. 14 коп. заборгованості за кредитним договором та судових витрат в розмірі 51 (п`ятдесят однієї) грн. 00 коп. судового збору і 120 (сто двадцять) грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи, а всього 4 102 (чотирьох тисяч сто двох) грн. 14 коп.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Головуючий: Ганько І. І.