Провадження № 22-ц/801/1287/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дернова В. В.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2019 рокуСправа № 127/29409/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Судді-доповідача: Оніщука В.В.,

суддів: Міхасішина І.В., Медвецького С.К.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 квітня 2019 року, постановлене в складі судді Дернової В.В., в залі суду,

встановив:

В листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні приміщенням шляхом вселення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 1999 року вона проживала з сім`єю в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , де 21/100 частка на праві власності належить відповідачці ОСОБА_2 Інші частки будинку належать ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ОСОБА_8 .

У вказане приміщення вони заселилися зі згоди відповідача ОСОБА_2 і проживали з останньою однією сім`єю, однак згодом її батьки збудували за вказаною адресою двохповерхове жиле приміщення, яке на даний час рахується як самочинно збудоване, і за життя її батьки так і не зуміли оформити документи для прийняття приміщення в експлуатацію.

Позивач вказує, що вона була зареєстрована у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , однак відповідач без її відома і згоди зняла її з реєстрації та створює перешкоди у користуванні приміщенням.

Таким чином, незважаючи на те, що будівля рахується як самочинна, це постійне місце її проживання, яким вона має право безперешкодно користуватися, тому на підставі вищевикладеного та з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, позивач просила усунути перешкоди в користуванні приміщенням з боку відповідача ОСОБА_2 шляхом її вселення в приміщення під літерою «П» загальною площею 37,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05 квітня 2019 року у позові відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 5 000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач проживає у спірному приміщенні, то підстави для захисту її прав, свобод чи інтересів шляхом вселення у вказане приміщення, відсутні. Також, суд зазначив, що оскільки приміщення під літерою «П», загальною площею 37.2 кв.м. не обліковується як окремий об`єкт нерухомого майна, не введене у експлуатацію, а тому не належить на праві власності ні відповідачу ні будь якій іншій особі, до якої може бути пред`явлений позов про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій зазначає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування обставин справи, а також рішення суду є незаконним в частині розподілу судових витрат, зокрема в апеляційній скарзі вказано про те, що в порушення норм ст. 137 ЦПК України витрати на правничу допомогу є неспівмірними зі складністю справи, обсягом роботи та затраченим адвокатом часом. Витрати на правничу допомогу не підтверджені належним чином оформленим договором.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 05 липня 2019 року апеляційну скаргу в частині оскарження рішення про відмову у задоволенні позову повернуто скаржнику та відкрито апеляційне провадження у справі лише в частині вирішення судом першої інстанції питання розподілу судових витрат.

У визначений судом термін відзив на апеляційну скаргу не надано.

Апеляційна скарга на підставі ст.369 ЦПК України розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки апеляційне провадження відкрито лише в частині оскарження позивачем рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 квітня 2019 року в частині вирішення питання розподілу судових витрат, тому апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість даного рішення лише в цій частині в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядається.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання розподілу судових витрат вищевказаним вимогам закону не відповідає.

Так, по справі встановлено, що у наданому представником відповідача відзиві зазначено про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, який відповідач очікує понести у зв`язку із розглядом справи, у вигляді витрат на правничу допомогу, що складає 5 000 грн. (а.с. 36).

Відповідно до квитанції, наданої адвокатом Цепляєвим С.В., витрати на правову допомогу склали 5 000 грн. (а.с. 54).

Згідно із ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В даному випадку, відповідачем та її представником не надано суду детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, що дають підстави для відшкодуванням судових витрат за надання правничої допомоги в розмірі 5000 грн.

Адвокатський ордер на право представляти інтереси особи, та власноручно виписана адвокатом квитанція №3 від 12.02.2019 року не є тими документами, що в розумінні ч. 3 статті 137 ЦПК України, дають підстави для встановлення обсягу і характеру наданих послуг (виконаних робіт) та визначення розміру правової допомоги.

Окрім цього, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Надання доказів про розмір витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи має подати детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Крім того, при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Колегія суддів враховує, що позивач не працює, самостійно утримує малолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому стягнення з неї витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн. не відповідатиме критерію розумності та справедливості.

Отже, враховуючи майновий стан ОСОБА_9 , характер спору, а також те, що відповідачем не було надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, відповідного розрахунку та акту приймання-передачі виконаних робіт, що давали б підстави для відшкодування судових витрат за надання правничої допомоги в розмірі 5000 грн., тому колегія суддів вважає, що зазначені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн., належним чином не підтверджені та не обґрунтовані, а також становлять надмірний тягар для позивача, що суперечить критерію розумності та справедливості розподілу судових витрат.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн., а тому рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання розподілу судових витрат, а саме стягнення витрат на правничу допомогу, підлягає скасуванню із постановленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні вказаної вимоги.

Керуючись ст. ст. 351, 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 квітня 2019 року в частині вирішення питання розподілу судових витрат, а саме стягнення із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 5 000,00 гривень витрат пов`язаних із наданням правничої допомоги скасувати.

У стягненні із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрат пов`язаних із наданням правничої допомоги відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: /підпис/ В.В. Оніщук

Судді: /підпис/ І.В. Міхасішин

/підпис/ С.К. Медвецький

Згідно із оригіналом:

Суддя-доповідач: В.В. Оніщук