Ухвала

24 липня 2019 року

м. Київ

справа № 475/1272/18

провадження № 61-13119ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Шиповича В. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 13 червня 2019 року у цивільній справі за позовом Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в розмірі 8 657,44 грн, що заподіяна внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки.

Рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 12 квітня 2019 року в задоволенні позову Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області відмовлено.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 13 червня 2019 року апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області задоволено, рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 12 квітня 2019 року скасовано і ухвалено нове, яким позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави 8 657,44 грн шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, шляхом її зарахування в бюджет отг села Прибужжя Доманівського району Миколаївської області. Стягнуто на користь Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області з ОСОБА_1 4 405 грн судових витрат.

02 липня 2019 року, засобами поштового зв`язку, ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Миколаївського апеляційного суду від 13 червня 2019 року у цивільній справі № 475/1272/18, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив постанову Миколаївського апеляційного суду від 13 червня 2019 року скасувати, а рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 12 квітня 2019 року залишити в силі.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно із пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини дев`ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом

на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Ціна позову у справі № 475/1272/18 не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого як на час подання касаційної скарги (1921 грн х 100 = 192 100 грн, згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік») так і на час подачі позову до суду (1762 грн х 100 = 176 200 грн, згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік»).

Розмір оспорюваної за касаційною скаргою суми становить 8 657,44 грн стягнутих на відшкодування шкоди та 4 405 грн судових витрат.

Таким чином справа № 475/1272/18 є малозначною в силу вимог закону

(пункт 1 частини шостої статті 19 ЦПК України), незалежно від того, чи визнавав її такою суд першої або апеляційної інстанції.

Судом, не встановлена наявність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню.

Доводи викладені у касаційній скарзі ОСОБА_1 не свідчать про наявність та необхідність вирішення касаційним судом питань права, які мають фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Обставин, які б вказували, на те, що апеляційний суд відступив від єдиної правозастосовчої практики, у касаційній скарзі не зазначено. Сама по собі незгода ОСОБА_1 із оскаржуваним судовим рішенням, не є підставою для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункти 8, 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від

7 лютого 1995 року, державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Європейський суд з прав людини у Рішенні від 5 квітня 2018 року (справа «Зубац проти Хорватії» (Zubac v.Croatia), № 40160/12) вказав на обмеженість доступу ratione valoris до судів вищої інстанції. Так, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і необхідно враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції», рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шамоян проти Вірменії» (Shamoyan v. Armenia).

Крім того Європейський суд з прав людини в Ухвалі щодо неприйнятності заяви № 26293/18 від 9 жовтня 2018 року у справі «Азюковська проти України» (Azyukovska v. Ukraine) зазначив, що застосування критерію малозначності справи у справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Оскільки касаційну скаргу ОСОБА_1 подано на судове рішення, ухвалене у малозначній справі; справа № 475/1272/18 розглянута судами першої та апеляційної інстанцій, які мали повну юрисдикцію; наявність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не доведена, а судом не встановлена, то відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Оскільки у відкритті касаційного провадження відмовлено, не підлягає розгляду клопотання ОСОБА_1 про зупинення виконання постанови Миколаївського апеляційного суду від 13 червня 2019 року.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою

ОСОБА_1 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 13 червня 2019 року у цивільній справі №475/1272/18.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Шипович