Житомирський апеляційний суд
Справа №285/4559/18 Головуючий у 1-й інст. Коцюба О. М.
Категорія 50 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Галацевич О.М.,

суддів: Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області, ухвалене 13 травня 2019 року суддею Коцюбою О.М. у м. Новоград-Волинському,

у справі №285/4559/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в :

У грудні 2018 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_1 , в якому просила стягнути з останнього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочок ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі по 1500 грн на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення ними повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідач працездатний, отримує нерегулярний дохід, проте матеріальної допомоги на утримання дітей не надає.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 13 травня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти на неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1200 грн на кожну дитину, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду з 05.12.2018 і до досягнення дітьми повноліття. Рішення суду в частині стягнення аліментів у розмірі суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання. В решті позовних вимог - відмовлено. Стягнуто з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 768,4 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи порушення норм процесуального права, просить викликати позивача в судове засідання для надання особистих пояснень та доказів, а у разі її неявки та повторної неявки, скасувати вказане судове рішення, ухвалити нове - про залишення позовної заяви ОСОБА_2 залишити без розгляду.

Не оспорюючи розміру аліментів, ОСОБА_1 послався на не врахування судом тієї обставини, що він позбавлений можливості добровільно надавати допомогу на утримання дітей, оскільки позивачка з його дозволу разом із дітьми виїхала за межі України, проте звідти не повернулась. Остання також не надала суду доказів місця знаходження дітей, перебування їх на її утриманні та причин неповернення їх в Україну. Вважає, що суд безпідставно не розглянув його клопотання про забезпечення особистої явки позивачки в судове засідання та неправильно визначив суму судового збору, враховуючи часткове задоволення позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 апеляційну скаргу не визнала, посилаючись на її безпідставність. Зазначила, що апеляційна скарга зводиться до невиконання позивачкою зобов`язання по поверненню дітей в Україну, що не є предметом спору.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 181 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч.2 ст.182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За змістом ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 3-4).

Заочним рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 26.10.2018 року №285/1902/18 малолітніх дітей ОСОБА_10 та ОСОБА_11 залишено проживати з матір`ю ОСОБА_2 (а.с. 8).

Матеріали справи не містять інформації, що відповідач є непрацездатним.

З урахуванням встановлених судом обставин справи та положень чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд першої інстанції обґрунтовано поклав на відповідача обов`язок сплачувати аліменти у розмірі 1200 грн на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

При встановленні такого розміру аліментів суд врахував обставини, визначені ч.ч.1, 2 ст. 182 СК України, а також роз`яснення, які містяться в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки згідно рішення суду діти залишені на проживання з матір`ю, їх місце проживання відповідачем не оспорювалось, а тому у суду були всі підстави для стягнення аліментів.

Посилання ОСОБА_1 на необхідність особистої явки в судове засідання позивачки є такими, що на правильність ухваленого рішення не впливають, з огляду на надане стороні право брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника (ч. 1 ст. 58 ЦПК України).

Доводи про перебування дітей за межами України правового значення для вирішення даного спору не мають.

Разом з тим є обґрунтованими посилання відповідача на неправильне визначення судом розміру судового збору.

Так, відповідно пп.1 п.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви майнового характеру фізичною особою, встановлений судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2018 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу з 1 січня 2018 року встановлений у розмірі 1762гривні.

За змістом п. 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 №10 вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом «Про судовий збір»).

Отже, враховуючи часткове задоволення позову (80%), з відповідача на користь держави підлягало стягненню не 768,4 грн, а 563,84 грн, у зв`язку із чим рішення суду у цій частині підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 13 травня 2019 року змінити, зменшивши розмір стягнутого з ОСОБА_1 на користь держави судового збору з 768,4 грн до 563,84 грн.

У решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 16 липня 2019 року.