ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3128/19 Справа № 203/3217/18 Головуючий у першій інстанції: Католікян М. О. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Вітько Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2018 року по справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2018 року АТ КБ "ПриватБанк" звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 23.03.2006 року між сторонами було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти, зобов`язавшись повернути їх у порядку та на умовах, визначених договором. Відповідач не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 31.07.2018 року становить 25081,04 грн., а саме 3695,94 грн. - заборгованість за кредитом, 21385,10 грн. - заборгованість за відсотками за період з 23.03.2006 року по 31.03.2018 року. Тому позивач просив стягнути на свою користь з відповідача зазначену заборгованість в загальному розмірі 25081,04 грн. та судові витрати в сумі 1762,00 грн.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ "ПриватБанк", посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлялись належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується, зокрема, рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки АТ КБ "ПриватБанк", яке долучене до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено, що на підтвердження позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк" надано копію заяви ОСОБА_1 від 23.03.2006 року, в якій він просить відкрити рахунки і надати йому банківські послуги у вигляді кредитної картки із сумою кредитного ліміту в розмірі 1500,00 грн. з базовою відсотковою ставкою 3% на місяць зі строком дії кредитного ліміту, що дорівнює строку дії картки (а.с. 24). Розмір неустойки та порядок її оплати в заяві не передбачений.

Долучені до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг, якими передбачено порядок надання та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат, визначено права та обов`язки сторін договору надання банківських послуг, - відповідачем не підписані (а.с. 25-36).

Заява містить текст про погодження споживача з Умовами та Правилами надання банківських послуг, але не конкретизовано яка саме редакція Умов та Правил надання банківських послуг погоджена споживачем.

На підтвердження свого позову банком представлено розрахунок заборгованості за кредитним договором від 23.03.2006 року, відповідно до якого станом на 31.07.2018 року, позивачем нарахована заборгованість в загальному розмірі 25081,04 грн., а саме 3695,94 грн. - заборгованість за кредитом, 21385,10 грн. - заборгованість за відсотками (а.с. 10-21). Даний розрахунок не доводить факту досягнення сторонами домовленостей щодо усіх істотних умов кредитного договору.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Положеннями ч. 1 ст. 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч. 2 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України, зокрема, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, колегія дійшла висновку, що банком не доведено факту отримання відповідачем кредитного ліміту у розмірі 1500,0 грн., як зазначено у заяві клієнта, чи тіла кредиту у розмірі 3695,94 грн., як вказано у позовній заяві.

Так, представлений банком розрахунок заборгованості не є належним доказом факту отримання відповідачем кредитних коштів у будь-якому розмірі.

Крім того, позивачем не доведено наявності підстав для стягнення з відповідача тіла кредиту у розмірі, що перевищує кредитний ліміт, який визначений у заяві клієнта.

Представлені апеляційному суду довідки щодо зміни кредитного ліміту та видачі карток клієнту не відповідають вимогам ст.ст. 77 - 80 ЦПК України, оскільки не містять дати їх видачі, реєстраційного номеру, не містять інформації щодо посади працівника банку, який видав вказані довідки. Банком не наведено наявність поважних причин неподання зазначених довіддок до суду першої інстанції.

Долучена до апеляційної скарги роздруківка фото не містить будь-яких ідентифікуючих відомостей щодо особи, яка зображена на ній. Крім того, якість зображення не дозволяє прочитати номер банківської картки чи будь-які інші реквізити вказаної картки (а.с. 66). Апелянтом також не наведено обгрунтування щодо наявності поважних причин неподання зазначеного фото до місцевого суду.

Представлена суду виписка по особовому рахунку на а.с. 69 за період з 12.10.2016 року по 14.06.2018 року - не містить інформації щодо правовідносин за кредитним договором від 23.03.2006 року, оскільки стосується іншого періоду часу та іншого договору з кредитним лімітом 3700,0 грн.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів визнання ОСОБА_1 факту отримання кредитних коштів від позивача.

Колегія звертає увагу, що згідно змісту заяви від 23.03.2006 року, відповідач лише виявляє бажання отримати банківську карту. При цьому доказів отримання ОСОБА_1 кредитної карти позивачем не надано. Безпосередньо в заяві відповідача від 23.03.2006 року про отримання ним кредитної картки не вказано.

Виходячи з викладеного, колегія дійшла висновку, що позивачем не доведено факту видачі банком і отримання відповідачем банківської картки за вказаною вище заявою від 23.03.2006 року, що свідчить про недоведеність позивачем факту отримання відповідачем кредитних коштів від ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є АТ КБ "ПриватБанк".

Наведений висновок відповідає правовій позиції, що висловлена Верховним Судом у постанові від 10.05.2018 року у справі №357/16301/15-ц, провадження №61-5692св18.

Крім того, недоведеність факту отримання відповідачем банківської картки свідчить про недоведеність позивачем досягнення з відповідачем домовленості щодо істотної умови кредитного договору - строку дії цього договору, оскільки в заяві ОСОБА_1 від 23.03.2006 року зазначено, що строк дії кредитного ліміту дорівнює строку дії картки.

Посилання позивача на те, що умови кредитування визначаються Умовами та Правилами надання банківських послуг - безпідставні, оскільки зазначені Умови та Правила не містять підпису відповідача. Доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови та Правила мав на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву, банком не надано, а відтак підстави брати їх до уваги відсутні.

Саме такий висновок міститься у постановах Верховного Суду України, зокрема, від 14 грудня 2016 року у справі №6-2462цс16; від 22 березня 2017 року у справі №6-2320цс16, де вказано про те, що Умови та правила надання банківських послуг, які не містять підпису позичальника, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору.

Враховуючи викладене вище, встановивши, що позивачем не доведені позовні вимоги про укладення з відповідачем кредитного договору щодо надання кредитних коштів у сумі 3695,94 грн.; банком не надано доказів досягнення сторонами домовленості щодо усіх істотних умов кредитного договору, зокрема щодо строку дії кредитного договору, терміну повернення кредиту (строку дії договору); враховуючи також відсутність доказів визнання відповідачем наявності між сторонами кредитних правовідносин; приймаючи до уваги, що банком не представлено суду доказів, що відповідали б положенням статей 77, 78 ЦПК України, отримання відповідачем тіла кредиту у будь-якому розмірі; враховуючи ненадання позивачем Умов та Правила надання банківських послуг, які були б підписані відповідачем, - колегія приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Будь-які інші докази позивачем не надані, клопотань про витребування відповідних доказів судом - позивачем не заявлено, що стверджується письмовими матеріалами справи, протоколом судового засідання.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" - залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді