ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5044/19 Справа № 211/5343/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко С. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 25 лютого 2019 року, яке постановлено суддею Ткаченко С.В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Позовні вимоги позивач неодноразово уточнював, та в останній їх редакції 26.06.2017 року позивач звернувся з уточненою позовною заявою про поділ майна та стягнення компенсації зі сплати комунальних послуг, у якій позовні вимоги окрім ОСОБА_2 , пред`явив також до ОСОБА_3 в частині стягнення компенсації зі сплати комунальних послуг.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що з ОСОБА_2 у період з 10.04.1981 року по 03.12.2013 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2 , від якого мають повнолітніх сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які мешкають окремо та мають свої сім`ї.

У період шлюбу ОСОБА_2 та відповідачка ОСОБА_2 придбали квартиру АДРЕСА_1 , яка є їх спільною сумісною власністю.

У спірній квартирі за період з 01.01.2014 року по 01.03.2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які були в ній зареєстровані, участі у сплаті комунальних послуг не приймали.

На підставі наведеного вище позивач просив суд розподілити спільно нажите майно, виділивши йому та відповідачці ОСОБА_2 по 1/2 частині квартири, що знаходиться у АДРЕСА_1 , стягнути з ОСОБА_2 на його користь компенсацію зі сплати комунальних послуг за період з 01.01.2014 року по 01.03.2017 року в сумі 7 562,90 грн, та з стягнути з ОСОБА_3 на його користь компенсацію зі сплати комунальних послуг за період з 01.01.2014 року по 01.06.2016 року - 3 432,86 грн.

03 березня 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення, в якому просила суд усунути перешкоди у користуванні квартирою та вселити її у квартиру АДРЕСА_1 , зобов`язати відповідача ОСОБА_1 надати їй дублікати всіх ключів від вхідних дверей даної квартири та стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 07.03.2018 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про поділ майна та розподілено спільно нажите майно подружжям, виділено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 частині квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 551,20 грн.

В іншій частині невирішених первісних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення компенсації зі сплати комунальних послуг, розгляд справи продовжено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення, задоволено у повному обсязі. Усунуто ОСОБА_2 перешкоди в користуванні квартирою та вселено останню до вищевказаної квартири. Зобов`язано ОСОБА_1 надати ОСОБА_2 дублікати всіх ключів від вхідних дверей даної квартири.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 удовий збір в розмірі 640 грн.

Оскаржуваним рішеннямДовгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 25 лютого 2019 року, в якому виправлено описки ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 04 березня 2019 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення компенсації зі сплати комунальних послуг задовольнено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію зі сплати комунальних послуг за період з 01.07.2014 року по 01.03.2017 року у сумі 76 гривень 32 копійок та судовий збір у сумі 4 гривні 42 копійки.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Зобов`язано управління Державної казначейської служби України у м. Кривому Розі Дніпропетровської області повернути ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір у сумі 1 352 гривні 22 копійки, внесений по квитанції № 0.0.848177854.1 від 14.09.2017 року (банк платника ПАТ КБ «ПриватБанк») на розрахунковий рахунок ГУ ДКС України у Дніпропетровській області.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог з тих підстав що суд першої інстанції не взяв до уваги, що при сплаті комунальних платежів в квитанціях автоматично зазначається особа, на яку відкрито особовий рахунок, тому, в квитанціях про сплату ним комунальних платежів платником зазначена відповідачка ОСОБА_2 . Натомість, наявність в нього оригіналів вказаних квитанцій свідчить про сплату саме ним вказаних комунальних платежів.

Крім того, позивач посилається на безпідставність відмови в задоволенні позовних вимог до відповідачки ОСОБА_3 , оскільки остання хоча і не проживає в спірній квартирі, проте зареєстрована в ній.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачі, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просять залишити його без змін, апеляційну скаргу позивача просять залишити без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 у період з 10.04.1981 року по 03.12.2013 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2 , від якого мають повнолітніх сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які мешкають окремо та мають свої сім`ї.

Відповідно до рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.03.2018 року, яке не оскаржене, набрало законної сили 06.04.2018 року, квартира АДРЕСА_1 визнана спільним майном подружжя Моргунів, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виділено по 1/2 частині.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсації зі сплати комунальних послуг, оскільки остання є співвласником квартири АДРЕСА_1 .

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідачки ОСОБА_2 компенсації зі сплати комунальних послуг, проте не може погодитись із розміром такої компенсації, визначеним судом першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно ст. 10 ЖК України, громадяни зобов`язані дбайливо ставитись до будинку, в якому вони проживають, додержуватись правил користування жилими приміщеннями.

Згідно п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 року № 45, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом та дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Додержання вимог вказаних Правил, при користуванні квартирами приватного житлового фонду та їх утримання зобов`язує ст. 179 ЖК України.

Згідно ч. 4 ст. 319, ст. 322 ЦК України власність зобов`язує; власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Факт проживання чи непроживання власника у належному йому майні не звільняє його від обов`язку утримувати належне йому майно.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 є співвласниками квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в рівних частках, а тому зобов`язані брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності.

Відповідно до Акту ЖБК «Восток-7» про фактичне не проживання особи (осіб) в житловому приміщенні, відповідачка ОСОБА_2 не проживає за адресою: АДРЕСА_1 з вересня 2013 року, відповідачка ОСОБА_3 за вказаною адресою не проживає з 2010 року.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач свої зобов`язання щодо утримання квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 не виконує та комунальні платежі за користування житлово-комунальними послугами не сплачує.

При цьому, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що оскільки в квитанціях про сплату комунальних послуг платником зазначена відповідачка ОСОБА_2 , то саме вона сплачувала ці комунальні послуги, оскільки оригінали вказаних квитанцій знаходяться у позивача, що свідчить про сплату комунальних послуг саме ним у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги позивача в цій частині заслуговують на увагу.

Крім того, відповідач по справі ОСОБА_2 ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції, не заперечувала того, що вона не оплачувала комунальні послуги на утримання квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Так, відповідно до Пункту 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно на підставі затверджених у встановленому порядку цін/тарифів з урахуванням показників приладів обліку або по затвердженим нормам споживання. Складові нарахованих платежів зазначені повідомлені на оплату окремими рядками.

Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Аналіз вимог даного Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акту спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Згідно із статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

З наданих суду квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг встановлено, що позивачем ОСОБА_1 , який є власником 1/2 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.07.2014 року по 01.03.2017 року в межах строку позовної давності, про застосування якого відповідачем ОСОБА_2 було подано відповідну заяву, сплачено вартість наданих житлово-комунальних послуг по даній квартирі в повному обсязі у розмірі 15201,46 грн.

Отже, відповідач по справі ОСОБА_2 , відповідно до вимог ст. 360 ЦК України, як співвласник, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, яка зобов`язана брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном, має компенсувати позивачу сплачену ним 1/2 частину вартості вказаних комунальних послуг.

При цьому слід зауважити, що комунальні послуги за газопостачання, опалення та утримання будинку обліковуються не через лічильники, а тому підлягають розподілу між позивачем та відповідачкою ОСОБА_2 , яка у встановленому законом порядку не подала відповідних заяв щодо припинення нарахування комунальних послух з тих підстав, що вона не мешкає в квартирі АДРЕСА_1 .

Виходячи з заявлених позовних вимог позивача, відповідно до яких останній просив стягнути з відповідачки ОСОБА_2 компенсацію зі сплати комунальних послуг в розмірі 7562,90 грн., колегія суддів вважає що саме така сума компенсації зі сплати комунальних послуг має бути стягнута з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивача в межах заявлених позовних вимог та в межах 1/2 частини сплачених позивачем коштів за комунальні послуги (15201,46 грн. : 2=7600,73 грн.).

При цьому колегія суддів погоджується з висновком суджу першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з відповідачки ОСОБА_3 компенсації зі сплати комунальних послуг, оскільки остання не є співвласником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до Акту ЖБК «Восток-7» про фактичне не проживання особи (осіб) в житловому приміщенні, не проживає за вказаною адресою з 2010 року, отже не має обов`язку зі сплати комунальних послуг за зазначеною адресою, у зв`язку з чим колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги позивача про те, що оскільки ОСОБА_3 хоча і не проживає в спірній квартирі, проте зареєстрована в ній, отже має обов`язок по сплаті комунальних послуг.

На підставі наведеного вище, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції в частині визначеного судом першої інстанції розміру компенсації зі сплати комунальних послуг, збільшивши його з 76 грн.32 коп. до 7562 грн. 90 коп., та в частині визначеного судом першої інстанції розміру судового збору, що підлягає стягненню з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 збільшивши цей розмір з 04 грн. 42 коп. до 320 грн., оскільки позивачем при зверненні з даним позовом до суду необхідно було сплатити та сплачено судовий збір в розмірі 640 грн., а позовні вимоги задоволено тільки в їх частині до відповідача ОСОБА_2 .

В іншій частині рішення суду має бути залишено без змін.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, пропорційно задоволеним позовним вимогам за подачу апеляційної скарги в розмірі 480 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 25 лютого 2019 року змінити в частині стягнутого судом першої інстанції з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 розміру компенсації зі сплати комунальних послуг, збільшивши його з 76 грн.32 коп. до 7562 (сім тисяч п`ятсот шістдесят дві) грн. 90 коп.,

Рішення змінити в частині стягнутого судом першої інстанції з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 розміру судового збору, збільшивши цей розмір з 04 грн. 42 коп. до 320 (триста двадцять) грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 480 (чотириста вісімдесят) грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 29 липня 2019 року.

Головуючий:

Судді: