Справа № 441/581/18 Головуючий у 1 інстанції: Яворська Н.І.
Провадження № 22-ц/811/2265/18 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2019 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Крайник Н.П.

суддів Шеремети Н.О., Цяцяка Р.П.

при секретарі Куцик І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 06 вересня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

11.04.2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором кредиту №LVG2SЕ00000005 від 12.07.2007 року в розмірі 73061 грн. 46 коп. та понесені судові витрати в сумі 1 762 грн.

Позовні вимоги позивач обгрунтовував тим, що 12.07.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №LVG2SЕ00000005, за умовами якого відповідачу було надано кредит у розмірі 7 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак, відповідачка взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконала, отримані кредитні кошти повернула частково, відсотки та комісію за користування кредитом не сплатила. У зв`язку порушенням боргових зобов`язань позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в судовому порядку.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Рішення суду оскаржило ПАТ КБ «Приватбанк».

Вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що 12 квітня 2007 року між сторонами укладено договір кредиту, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит у розмірі 7 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості. У зв`язку з неналежним виконанням умов договору у ОСОБА_1 виникла перед банком заборгованість, яка станом на 03.03.2018 року становила 73061,46 грн. Вважає, що нарахування заборгованості здійснено банком на підставі підписаного відповідачкою договору та у відповідності до умов такого. Зазначає, що згідно положень ст. 264 ЦК України позовна давність переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості 04.08.2015 року банком було здійснено договірне списання коштів з рахунку боржника у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Звертає увагу суду на те, що зазначені дії банку відповідачем не оскаржені та не визнані незаконними. Вважає, що перебіг позовної давності починається з моменту останнього списання коштів з рахунків боржника, а тому банк з позовною заявою звернувся у квітні 2018 року у межах строку позовної давності.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким позов задовольнити.

У засіданні колегії суддів представник банку - Гнатишак О. скаргу підтримав з підстав, наведених у ній, просив скаргу задоволити, рішення суду скасувати та ухвали у справі нове рішення про задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (ст.ст. 530, 631 ЦК України).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Так, за зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252, 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Судом встановлено, що 12.04.2007 року між Публічним акціонерним товариством «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитно-заставний договір №LVG2SЕ00000005, відповідно до умов якого відповідачці було надано кредит в розмірі 7 000,00 грн. на облаштування господарства зі сплатою відсотків за його користування в розмірі 2,00% в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту і сплатою винагороди за надання фінансового інструменту щомісяця в період сплати в розмірі 1,50% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно п. 4.10. даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п. 6.2 даного договору.

Відповідно до п. 1.1. договору банк зобов`язувався надати позичальнику строковий кредит шляхом надання готівкою через касу на строк з 12.04.2007 року по 12.04.2010 року.

Згідно п. 3.2.9. договору позичальник збов`язується повернути кредит до дати, зазначеної в п.1.1. даного договору. При непогашенні кредиту в строк, зазначений у п. 1.1. договору, заборгованість у частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою.

Відповідачка належним чином не виконала зобов`язання за кредитно-заставним договором №LVG2SЕ00000005 від 12.04.2007 року, у зв`язку з чим станом на 03.03.2018 року згідно наданого банком розрахунку сума заборгованості за цим договором складає 73061 грн. 46 коп., з якої: 2 643 грн. 51 коп. - заборгованість за кредитом; 20 612 грн. 17 коп. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 45 850 грн. 47 коп. - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором; 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина); 3455 грн.31 коп. - штраф (процентна складова).

Встановлено, що умовами кредитно-заставного договору №LVG2SЕ00000005 від 12.04.2007 року передбачено строк погашення кредиту в повному обсязі не пізніше 12.04.2010 року.

Як вбачається з матеріалів справи, після спливу встановленого договором строку повернення кредиту, а саме з 12.04.2010 року позивач не звертався до позичальника ОСОБА_1 з вимогою про погашення заборгованості у визначений законом та договором спосіб шляхом направлення боржнику відповідного повідомлення.

Встановлено, що з позовом до суду банк звернувся 11.04.2018 року, тобто з пропуском строку позовної давності, встановленого тривалістю у три роки, який почався з 12.04.2010 року та закінчився 12.04.2013 року.

Позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження наявності поважних причин пропуску строку позовної давності

Враховуючи, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з відповідними позовними вимогами, а відповідачка в суді першої інстанції заявила про застосування наслідків спливу позовної давності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку наявність підстав, передбачених ч.4 ст.267 ЦК України, для відмови у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують. Підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 06 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 18.07.2019 року.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Шеремета Н. О.

Цяцяк Р. П.