Справа № 404/2390/18
Номер провадження 2/404/2157/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2019 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

в складі: головуючого судді - Бершадської О.В.

за участі секретаря- Вітохіної Н.А.,

учасники справи:

позивач- ОСОБА_1 , представник позивача- ОСОБА_2 ,

представник відповідача- ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про розірвання договору між батьками про сплату аліментів на дитину, стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулась в Кіровський районний суд м. Кіровограда із позовною заявою, та з урахуванням заяви про збільшення розміру вимог від 10.12.2018 року, просить розірвати договір між батьками про сплату аліментів на дитину, укладений 15 жовтня 2011 року між ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , який посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Цариченко Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за №787; стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 ; стягнути суму додаткових витрат для дитини фактично понесених, що складає

28 041,35 грн.; стягнути з відповідача заборгованості з додаткових витрат на дитину відповідно до умов Договору, з урахуванням індексу інфляції станом з 01.12.2016 року по 01.12.2018 року - 12 000 грн. ; стягнути з відповідача розмір заборгованості зі сплати аліментів на неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до Договору між батьками про сплату аліментів на дитину від 15.10.2011 року в сумі 6 897 грн.; зобов`язати відповідача брати участь у додаткових витратах на дитину, у вигляді придбання щорічної путівки на санаторно-курортне лікування ( а.с.1-7, 99).

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у свідоцтві про народження ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 батьками записано ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . Син проживає з нею, позивачем за адресою АДРЕСА_1 .

15.10.2011 року уклала з відповідачем договір між батьками про сплату аліментів на дитину, який посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Цариченко Н.В. та зареєстровано в реєстрі за №787, відповідно до умов якого ОСОБА_4 зобов`язаний утримувати свого сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 гривень щомісячно до досягнення ним повноліття, суму аліментів сплачувати не пізніше 25 числа кожного місяця . Крім того, зобов`язався брати участь у додаткових витратах на утримання дитини , які зумовлено санаторно-курортним лікуванням, що становитимуть 1000,00 грн. на рік, а також сплатою за дитячий садочок в розмірі 250,00 грн. на місяць, а в разі її збільшення, сплачувати належну суму повністю. Відповідач, не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання відповідно до договору , в порушення умов договору п. 4 , відмовляється сплачувати збільшену суму за навчання дитини в школі, оскільки на даний період син ходить до школи , а не до дитячого садка. Також не сплачує кошти на санаторно-курортне лікування .

На адресу відповідача неодноразово направляла рекомендовані листи щодо збільшення оплати аліментів та додаткових витрат, проте останній відмовлявся їх отримувати. Син з 2011 року знаходиться під наглядом ортопеда-травматолога та взятий на облік в УАМН «Інститут травматології та ортопедії» та має діагноз: вроджена змішана килелійкоподібна деформація грудної клітини І ступеню, без порушення функції системи зовнішнього дихання та функції серцево- судинної системи. Плоскостопість обох стоп ІІ ступеню. Зазначений діагноз потребує значних додаткових витрат, які вона не може забезпечити, так як не працює, а весь час проводить із сином, присвячує відновленню його здоров`я. Відповідач не забезпечує дитину одягом, взуттям, шкільним приладдям, не цікавиться його потребами.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Бершадську О.В. для розгляду справи про розірвання договору між батьками про сплату аліментів на дитину, стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину.

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 квітня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

16 серпня 2018 року відповідачем, через канцелярію суду, подано відзив на позовну заяву, відповідно якого просить у задоволенні вимог відмовити, так як вони безпідставні , а зазначені у позові обставини не відповідають дійсності. Стверджує, що з моменту укладання договору він щомісячно сплачує аліменти на сина в значно більшому розмірі, як це ним передбачено, тому індексувати заборгованість сенсу не має. Крім того, позивач не надала доказів, які б стверджували особливі обставини та розмір додаткових витрат на дитину.

В підготовчому засіданні 28 вересня 2018 року за клопотанням учасників справи оголошено перерву для врегулювання питання мирним шляхом.

Не врегулювавши питання мирним шляхом, 29 жовтня 2018 року за клопотанням сторони позивача по справі оголошено перерву.

В підготовчому засіданні позивач, її представник клопотали щодо витребування у Головного управління державної фіскальної служби України у м. Києві інформацію про розмір отримуваного доходу відповідача за період з 01.01.2011 року по теперішній час; у Головного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві інформацію з якого року відповідач , перебуває на державному пенсійному забезпеченні та які види пенсії отримує та просили закрити підготовче провадження, призначити справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 10.12.2018 року задоволено клопотання позивача про витребування відповідної інформації та закрито підготовче провадження, а справа призначена до судового розгляду( а.с. 105-106).

В судовому засіданні сторона позивача заявлені вимоги підтримали, просили їх задовольнити , при цьому додатково послались на той факт, що відповідач під час укладання договору свідомо не повідомив про зміну матеріального становища, що є суттєвою причиною розбіжностей в тлумаченні окремих положень договору в процесі його виконання , що може призвести до його розірвання або визнання його недійсним .

Представник відповідача в суді позов не визнав, пославшись на позицію надану у відзиві. Щодо додаткових підстав розірвання договору , які були заявлені позивачем при розгляді справи по суті зазначив, що позивачка не заявляла про зміну підстав позову , а суд не вирішував дане питання.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні вимог слід відмовити, з наступного.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що у свідоцтві про народження ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 батьками записано ОСОБА_4 та ОСОБА_1 ( а.с. 8). Неповнолітній ОСОБА_5 проживає з позивачем за адресою АДРЕСА_1 .

Всі питання щодо визначення розміру аліментів на утримання дитини, порядку їх сплати, визначення місця проживання дитини та порядок спілкування відповідача із сином, узгоджені сторонами у добровільному порядку в Договорі про сплату аліментів на дитину, який посвідчено приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Цариченко Н.В. та зареєстровано в реєстрі за №787 ( а.с. 9) .

Відповідно до п. п.1, 2 договору за домовленістю сторін, встановлюється обов`язок ОСОБА_4 утримувати свого сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 гривень щомісячно до досягнення ним повноліття , суму аліментів сплачувати не пізніше 25 числа кожного місяця . Розмір аліментів у твердій грошовій сумі підлягає індексації згідно із законом України від 03.07.1991 року «Про індексацію грошових доходів населення». Аліменти будуть сплачуватися шляхом сплати готівкою матері дитини або грошовим переказом.

Крім того, згідно п.4 договору, зобов`язався брати участь у додаткових витратах на утримання дитини , які зумовлено санаторно-курортним лікуванням, що становитимуть 1000,00 грн. на рік. На ці кошти ОСОБА_8 придбаватиме путівку до санаторію, а також квитки на проїзд, а також сплатою за дитячий садочок в розмірі 250,00 грн. на місяць, а в разі її збільшення, сплачувати належну суму повністю. Для цього мати повинна надати докази, які будуть стверджувати особливі обставини та розмір додаткових витрат.

Крім того, пунктом 6 Договору зазначено, що у разі зміни матеріального або сімейного стану , погіршення або поліпшення здоров`я будь-якої зі сторін в договорі, якщо сторони погодились, вносяться зміни або доповнення шляхом укладення додаткової угоди, нотаріально посвідченої.

Разом з цим, пунктом 8 Договору зазначено, що у разі невиконання ОСОБА_4 своїх обов`язків за договором аліменти з нього можуть стягуватись на підставі виконавчого напису нотаріуса, який є підставою для примусового виконання умов договору.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилалася на те, що відповідач, не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання відповідно до договору , в порушення умов договору п. 4 , відмовляється сплачувати збільшену суму за навчання дитини в школі, оскільки на даний період син ходить до школи , а не до дитячого садка. Також не сплачує кошти на санаторно-курортне лікування , не забезпечує дитину одягом, взуттям, шкільним приладдям, не цікавиться його потребами. Зазначене є істотними порушеннями договору з боку відповідача, і наслідком цього має бути розірвання договору у порядку ч. 2 ст. 651 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 189 СК України батьки мають право укласти догорів про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до ст. 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного Кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію(передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

На підставі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

У відповідності до вимог ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Відповідно до ст. 653 ЦК України, якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 18.09.2013 № 6-75цс13 йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою.

Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому, йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.

Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

Таким чином, Договір між сторонами може бути розірваний за рішенням суду лише у разі доведеності стороною Договору істотного порушення іншою стороною умов договору, що полягає у доведеності самого порушення іншою стороною договору, заподіяння цим порушенням шкоди стороні, яка просить розірвати договір, і значне позбавлення цієї сторони внаслідок понесеної шкоди того, що вона розраховувала отримати при укладенні договору.

Як зазначає позивач у своєму позові, у порушення укладеного між сторонами договору, відповідач не виконує умови щодо сплати аліментів , додаткових витрат . Однак, як викладено вище, саме по собі невиконання стороною умов Договору про яку зазначає позивач, не є достатньою підставою згідно ст.651 ЦК України для розірвання Договору судом.

Зокрема, позивачем не доведено факт того, що всі випадки, які вона як сторона могла використати для отримання результату договору, вичерпані, тобто не доведено факт значного позбавлення позивача внаслідок понесеної шкоди того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно ч. 2 ст. 189 СК України прямо передбачено право позивачки звернутися до відповідних органів із заявою про стягнення аліментів на підставі виконавчого напису нотаріуса у примусовому порядку, у разі невиконання відповідачем свого зобов`язання за договором про стягнення аліментів.

Що стосується посилань позивача відносно розміру стягуваних за договором аліментів слід зазначити, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів визначений рішенням суду або за домовленістю сторін, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках передбачених цим Кодексом.

Аналогічні умови сторони узгодили в укладеному між ними Договорі про сплату аліментів від 15.10.2011 року (п. 6 Договору). Таким чином, зміна матеріального становища передбачає також інший спосіб захисту, аніж розірвання Договору про сплату аліментів та стягнення їх в більшому розмірі, який передбачений умовам договору.

Виходячи з вищевикладеного, судом протягом судового розгляду не встановлено передбачених ч.2 ст.651 ЦК України підстав для розірвання договору між сторонами.

Оскільки, судом не встановлено підстав для розірвання Договору про сплату аліментів, вимога позивачки про стягнення аліментів також задоволенню не підлягає.

Також, суд вважає у даному випадку безпідставними посилання позивача на вимоги про стягнення із відповідача сум додаткових витрат для дитини фактично понесених, що складає 28 041,35 грн.; стягнення заборгованості з додаткових витрат на дитину відповідно до умов Договору, з урахуванням індексу інфляції станом з 01.12.2016 року по 01.12.2018 року - 12 000 грн. ; стягнення з відповідача розміру заборгованості зі сплати аліментів на неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до Договору між батьками про сплату аліментів на дитину від 15.10.2011 року в сумі 6 897 грн. та зобов`язання відповідача брати участь у додаткових витратах на дитину, у вигляді придбання щорічної путівки на санаторно-курортне лікування, оскільки згідно п.4 договору, ОСОБА_8 мала би придбавати путівку до санаторію, а також квитки на проїзд, надати докази, які будуть стверджувати особливі обставини та розмір додаткових витрат, а тільки потім наставав обов`язок відповідача щодо сплати зазначеної суми.

Посилання сторони позивача уже під час розгляду справи по суті на той факт, що відповідач під час укладання договору свідомо не повідомив про зміну матеріального становища, тим самим ввів її в оману, що є суттєвою причиною розбіжностей в тлумаченні окремих положень договору в процесі його виконання, та може призвести до його розірвання або визнання його недійсним, суд не приймає, так як позивач має право змінити підстави позову (доповнити) шляхом подання заяви до закінчення підготовчого засідання, що вчинено нею не було.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом ( ст. 81 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати по справі компенсувати за рахунок держави.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про розірвання договору між батьками про сплату аліментів на дитину, укладеного 15 жовтня 2011 року між ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Цариченко Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за №787;

стягнення із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

стягнення суми додаткових витрат для дитини фактично понесених, що складає

28 041,35 грн.;

стягнення з відповідача заборгованості з додаткових витрат на дитину відповідно до умов Договору, з урахуванням індексу інфляції станом з 01.12.2016 року по 01.12.2018 року - 12 000 грн. ;

стягнення з відповідача розміру заборгованості зі сплати аліментів на неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до Договору між батьками про сплату аліментів на дитину від 15.10.2011 року в сумі 6 897 грн.;

зобов`язання відповідача брати участь у додаткових витратах на дитину, у вигляді придбання щорічної путівки на санаторно-курортне лікування- відмовити повністю. Судові витрати по справі компенсувати за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

відповідач: ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 22.07.2019 року

Суддя Кіровського О. В. Бершадська

районного суду

м.Кіровограда