Справа №339/5/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2019 року м. Болехів

Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді Головенко О. С.

секретаря судового засідання Латик В.Є.

з участю представника позивача Омельченко Є.В.

відповідача ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у загальному позовному провадженні в режимі відеоконференції справу за позовом Акціонерного товариства "Акцент-Банк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на користь АТ "Акцент Банк" заборгованість за кредитним договором від 27 січня 2014 року у розмірі 84580.09 грн.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що АТ"Акцент-Банк" являється правонаступником ПАТ "Акцент-Банк", який 27 січня 2014 року уклав договір з відповідачем, згідно якого відповідач отримав кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30% на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на сайті складає між ним та банком договір. Банк свої зобов`язання виконав в повному обсязі, надавши кредит відповідачу. Однак відповідач порушував зобов`язання щодо своєчасності та повноти повернення отриманих коштів, внаслідок чого і виникла зазначена заборгованість.

10 січня 2019 року провадження у зазначеній справі відкрито та призначено до підготовчого засідання.

07 лютого 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просить засідання проводити у його відсутності (а.с.3).

26 березня 2019 року відповідач подав відзив на позов, в якому просить в задоволеннні позову відмовити, оскільки його не було ознайомлено з Умовами та правилами надання послуг з приводу отримання кредиту.

А також подав заяву про застосування строку позовної давності, оскільки останнє погашення заборгованості відбулося 22 липня 2014 року, строк дії кредитної картки - до серпня 2015 року, а згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність становить три роки (а.с.50-53, а.с.60).

24 травня 2019 року ухвалою суду для з"ясування обставин справи визнано явку представника позивача АТ «Акцент Банк» обов"язковою (а.с.78-80).

13 червня 2019 року задоволено клопотання представника позивача щодо проведення судового засідання в режимі відеоконференції (а.с.91-92).

В судовому засіданні представник позивача вказав, надавши письмові пояснення, про те, що ОСОБА_2 видано кредитну картку за № НОМЕР_1 зі строком дії до серпня 2015 року, інших карток не видавалося (а.с.109).

Суд, вислухавши пояснення сторін, повно та всебічно з"ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, прийшов до наступного висновку.

Встановлено, що 27 січня 2014 року між АТ «Акцент Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, згідно з умовами якого відповідач отримав грошові кошти в сумі 2500 грн. шляхом встановлення відповідного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредит.

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

27 січня 2014 року ОСОБА_2 підписав заяву про надання йому кредиту на платіжну картку, в якій зазначив, що він ознайомився з Умовами і Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку. (а.с.6-16,18-19).

Згідно з умовами договору позивач відкрив відповідачу картковий рахунок з лімітом кредитування та видав кредитну картку з строком дії до серпня 2015 року.

Пунктом 2.1.12.5 Умов і Правил надання банківських послуг передбачено, що строк повернення кредиту - в повному обсязі, не пізніше останього дня місяця, зазначеного на платіжній картці ( а.с.16).

Після спливу цього строку (серпень 2015 року) відповідач зобов`язаний був повернути кошти за встановленим лімітом кредитування. У подальшому кінцевий термін повернення коштів продовжено не було.

Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарифами Банку, які викладені на сайті банку.

Однак, отримавши грошові кошти по кредитному договору, ОСОБА_2 своїх зобов`язань, що передбачені договором, не виконав в повному обсязі.

Так, згідно пред`явленого позивачем розрахунку заборгованість відповідача станом на 30 вересня 2018 року становить 84580.09 грн. (з них: 3634.80 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом; 76441.48 грн. - загальний залишок заборгованості за відсотками; 500 грн. - штраф (фіксована сума), 4003.81 грн. - штраф (відсоток від суми заборгованості) (а.с.5).

Аналізуючи встановлені обставини справи та надані позивачем докази, суд дійшов висновку про те, що кредитний договір може бути подовжений на наступний строк лише за певних умов: належного виконання відповідачем положень договору та перевипуску позивачем картки.

Виходячи з тих правовідносин, що випливають з кредитного договору, лімітом кредитування можливо скористатися тільки за наявності діючої кредитної картки.

Як встановив суд, термін дії кредитної карточки закінчився в серпні 2015 року.

З 01 вересня 2015 року по час розгляду справи нова картка не перевипускалася (а.с.111), а відповідно кредитний договір не продовжувався. Після закінчення строку дії останньої кредитної картки у серпні 2015 року відповідач не користувався картковим рахунком.

Встановлено, що останній платіж відповідач вчинив 20 червня 2014 року в сумі 870грн., що й підтвердив представник відповідача, надаючи пояснення суду.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків.

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Задля належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У статті 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

В оцінці застосування наведених норм права Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14 картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (статті 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Зважаючи на наведений правовий висновок зі спливом строку дії картки закінчується і строк кредитування.

В даному спорі суд встановив, цього не заперечував представник позивача, що пролонгація картки, продовження строку кредитування не проведено, а тому строк кредитування за кредитним договором у цій справі, закінчився у серпні 2015 року. У правових висновках, викладених у постановах Верховного Суду України від 03 червня 2015 року у справі № 6-31-цс15 та від 23 листопада 2016 року у справі № 2104цс16 зазначено, що у разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 - 255 ЦК України.

У зв"язку з тим, що останнім терміном виконання зобов"язань з повернення кредиту та сплати нарахованих процентів є 31 серпня 2015 року, при відсутності платежу у зазначений строк, з наступного дня позивачу стає відомо про порушення його права, у зв"язку з чим починається дія трирічного строку для звернення Банку до суду із вимогою щодо захисту своїх прав та інтересів.

Також слід зазначити, що у зв"язку з тим, що строк дії кредитної картки закінчився у серпні 2015 року, відповідач не міг використовувати її для отримання коштів. Позивач, у свою чергу, не міг не знати про закінчення строку дії картки та про наявність заборгованості на той період.

Таким чином, строк позовної давності на вимогу про повернення заборгованості в сумі 3634,80грн. за кредитним договором сплинув 01 вересня 2018 року, проте позивач звернувся до суду з даним позовом лише 08 січня 2019 року.

Відповідно до п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 "Про застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

Під час розгляду даної справи відповідачем було подано заяву про застосування строку позовної давності до даних позовних вимог.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Тому, виходячи з вищенаведених норм діючого законодавства та встановлених по справі обставин, суд приходить до висновку, що є всі підстави для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 3634,80грн. до 31 серпня 2015 року, оскільки позивачем пропущений строк звернення до суду з даним позовом.

Аналогічна правова позиція викладені і у постановах Верховного Суду України від 19.03.2014 року у справі № 6-14цс14, від 17.09.2014 року у справі № 6-95цс14, від 01.10.2014 року у справі № 6-134цс14, від 22.10.2014 року у справі № 6-127цс14, від 30.09.2015 року у справі № 6-154цс14.

Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами та штрафами, то суд вважає що в задоволенні вказаних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

За змістом ст.634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У анкеті -заяві від 21 січня 2014 року процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

За змістом ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України, визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 03.07.2019 по справі №342/180/17-ц, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

За таких обставин суд не вбачає підстав для застосування до спірних правовідносин правил ч.1 ст.634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, неодноразово змінювалися самим АТ "Акцент Банк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (27.01.2014) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (08.01.2019), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг «ПриватБанку», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна" теж не містить підпису відповідача, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 27.01.2014 шляхом підписання заяви-анкети.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань..

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, процентів та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив.

Тому суд не вбачає правових підстав для стягнення на користь банку 76441,48грн. процентів за користування кредитом і 4503,81грн. штрафів за недотримання умов кредитного договору, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог за безпідставністю.

На підставі викладеного ст. 526, 549, 610, 1054 ЦК України, керуючись ст. 211, 258-259, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову Акціонерного товариства "Акцент-Банк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Болехівський міський суд.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Найменування та ім`я сторін, їх місцезнаходження та проживання :

Акціонерне товариство «Акцент-Банк»- місцезнаходження вул. Батумна, 11 м.Дніпро Дніпропетровської області, .

ОСОБА_2 - реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_1 .

Суддя Головенко О.С.

Дата виготовлення повного тексту рішення 22 липня 2019року