П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 червня 2019 року місто Київ

справа № 359/8212/17

апеляційне провадження № 22-ц/824/3335/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Головачова Я.В.,

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.,

за участю секретаря судового засідання Коцюрби Л.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області у складі судді Журавського В.В. від 16 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Київській області, про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, поновлення державної реєстрації права власності на земельну ділянку; зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , комунального підприємства Бориспільської районної ради "Бюро технічної інвентаризації", державного реєстратора комунального підприємства Бориспільської районної ради "Бориспільське районне бюро технічної інвентаризації" Терещенка Олега Володимировича про скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на земельну ділянку та садовий будинок,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 8 квітня 1998 року він отримав у приватну власність земельну ділянку площею 0,072 га, що знаходиться у садовому товаристві "Чайка" (далі - СТ "Чайка"), с. Гнідин Бориспільського району Київської області. Цього ж дня на підставі договору купівлі-продажу ним також було придбано садовий будинок площею 167,0 кв.м., який розташований на зазначеній земельній ділянці (№ НОМЕР_1 ).

28 квітня 2004 року ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 , кадастровий номер НОМЕР_3 .

Восени 2016 року під час здійснення землевпорядних робіт та зйомки земельної ділянки позивачу стало відомо, що відомості про його земельну ділянку у Державному земельному кадастрі відсутні. У зв`язку з цим ОСОБА_1 звертався до Управління Держгеокадастру у Бориспільському районі та отримав відповідь, що його документи не відповідають вимогам, встановленим законом, згідно наданих координат земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_3 має 100% накладку на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_5 .

В подальшому ОСОБА_1 стало відомо, що 3 липня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до умов якого останні придбали належну позивачу земельну ділянку із садовим будинком (площею 0,0660 га, яка розташовується в Київській області АДРЕСА_1 ).

Посилаючись на те, що органами місцевого самоврядування було незаконно виділено ОСОБА_2 земельну ділянку, яка вже була належна на праві приватної власності позивачу, на ній був побудований будинок, ОСОБА_1 просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 3 липня 2017 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ; скасувати у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_5 ; поновити у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_5 .

У грудні 2017 року ОСОБА_2 подав зустрічний позов до ОСОБА_1 , комунального підприємства Бориспільської районної ради "Бюро технічної інвентаризації" (далі КП БРР БР "БТІ"), державного реєстратора КП БРР БР "БТІ" Терещенка О.В. про скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на земельну ділянку та садовий будинок, посилаючись на те, що державний реєстратор під час внесення запису про реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку за ОСОБА_1 не пересвідчився про наявність відомостей щодо неї у Державному земельному кадастрі, державна реєстрація була здійснена без отримання державним реєстратором Витягу з Державного земельного кадастру. Тому державний реєстратор під час розгляду документів, поданих ОСОБА_1 для державної реєстрації права власності на земельну ділянку, повинен був відмовити у державній реєстрації. Крім цього, на час укладення ОСОБА_1 договору купівлі-продажу земельної ділянки та до часу отримання ним державного акту, в редакції Земельного кодексу України (далі - ЗК України) від 1990 року, право власності на землю виникало після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі на місцевості, тоді як в редакції ЗК України від 2002 року, право власності виникало після отримання документа, що посвідчує право власності. Натомість, жодних документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку в період з 8 квітня 1998 року по 28 квітня 2004 року ОСОБА_1 не отримував. Ураховуючи те, що право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку станом на 1 січня 2004 року не виникло, тому зазначена земельна ділянка не могла вважатися сформованою, відповідно її державна реєстрація не могла здійснюватися в порядку, передбаченому пунктами 2, 3 Перехідних положень Закону України "Про Державний земельний кадастр".

Також державним реєстратором було допущено ряд інших порушень, які свідчать про про умисний характер викривлення інформації, що зумовило неправомірну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку та розташованого на ній будинку за ОСОБА_1 .

Ураховуючи наведене, ОСОБА_2 просив суд визнати протиправним і скасувати рішення державного реєстратора КП БРР БР "БТІ" Терещенка О.В. про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_3 площею 0,0725 га, розташовану в СТ "Чайка", індексний номер 35120917 від 11 травня 2017 року, а також визнати протиправним і скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на садовий будинок АДРЕСА_2 , індексний номер 35120709 від 11 травня 2017 року.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 та зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить

скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Скаржник зазначає, що текст судового рішення не відповідає обставинам справи, зокрема, суд посилався на відзив Управління Держгеокадастру у Бориспільскому районі, який відсутній в матеріалах справи, позивач не посилався на протиправність виділення ОСОБА_2 спірної земельної ділянки, а його представник не висловлював своєї думки щодо підтримання зустрічного позову; суд дійшов помилкового висновку про достатність підстав для набуття ОСОБА_2 права власності на спірну земельну ділянку, зокрема, не взяв до уваги, що єдиною підставою для набуття права власності є рішення Гніденської сільської ради Бориспільського району, яке не ухвалювалось цим органом; суд безпідставно встановив, що єдиним належним доказом накладання земельних ділянок одна на одну є висновок експерта, який у справі не проводився, та необґрунтовано відхилив інші подані позивачем докази; зазначаючи про відсутність належних доказів, які б підтверджували розташування будинку на спірній земельній ділянці, суд допустив необ`єктивність, оскільки в матеріалах справи наявні фотокопії вказаного будинку, технічний паспорт, договір купівлі - продажу; витяг з державного реєстру права власності; суд також помилково дійшов висновку про те, що за позовними вимогами про скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки у Державному земельному кадастрі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 є неналежними відповідачами, оскільки зазначені особи є суб`єктами оспорюваних матеріально-правових відносин та є носіями суб`єктивних прав та обов`язків, які виникли з однієї підстави за пред`явленими позовними вимогами; посилання суду на невірно обраний позивачем спосіб захисту порушених прав, як поновлення державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_5 , є однобоким трактуванням положень Закону України "Про державний земельний кадастр", що є порушенням норм процесуального законодавства.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 зазначає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Інші учасники справи відзив на апеляційну скаргу не подали.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 сторонами не оскаржується, а тому в силу статі 367 ЦПК України судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_7 в суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Інші учасники справи в суд апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. З урахуванням положень частини 2 статі 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що 8 квітня 1998 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 укладено договори купівлі-продажу земельної ділянки та будинку, відповідно до яких останній придбав земельну ділянку площею 0,072 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 району, з цільовим призначенням для садівництва, а також розташований на ній садовий будинок НОМЕР_1 площею 167,0 кв.м.

На підставі вказаного договору купівлі-продажу земельної ділянки 28 квітня 2004 року ОСОБА_1 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 , що посвідчує право власності на земельну ділянку з кадастровим

номером НОМЕР_3 площею 0,0725 га з цільовим призначенням для ведення садівництва, яка розташовується в СТ "Чайка" Гнідинської сільської ради Бориспільського району.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15 травня 2017 року ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_3 площею 0,0725 га з цільовим призначенням для ведення садівництва, яка розташована в СТ "Чайка" Гнідинської сілської ради Бориспільського району, та садового АДРЕСА_1

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Управління Держгеокадастру у Бориспільському районі із заявою про отримання відомостей з Державного земельного кадастру, проте отримав повідомлення про відмову у наданні вказаних відомостей, оскільки, подані ним документи не відповідають вимогам, встановленим законом (згідно поданих координат земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_3 має 100% накладку на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_5 ).

Співвласниками земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_5 площею 0,0660 га з цільовим призначенням для колективного садівництва, яка розташовується в СТ "Чайка" Гнідинської сільської ради Бориспільського району, є ОСОБА_3 та ОСОБА_5

Вказана земельна ділянка була набута ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 3 липня 2017 року.

Зі змісту даного договору вбачається, що зазначена земельна ділянка належала на праві власності ОСОБА_2 , згідно запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 12658791 від 12 грудня 2015 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 08.

З листа відділу Держгеокадастру у Бориспільському районі від 20 липня 2017 року убачається, що відповідно до Національної кадастрової системи земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_5 зареєстрована на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок 8 вересня 2015 року. У місцевому фонді відсутня документація із землеустрою, яка стала підставою для формування цієї земельної ділянки.

З довідки голови правління СТ " Чайка " ОСОБА_10 . убачається, що ОСОБА_2 є членом СТ "Чайка" Бориспільського району та за ним закріплено земельну ділянку № 147-б загальною площею 0,066 га.

Наказом ГУ Держгеокадастру у Київській області від 31 липня 2015 року ОСОБА_2 був наданий дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Наказом ГУ Держгеокадастру у Київській області від 30 жовтня 2015 року було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0660 га з кадастровим номером НОМЕР_5 для колективного садівництва.

В подальшому ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 21 грудня 2015 року індексний номер 50423656, що посвідчує його право власності на зазначену земельну ділянку.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив із того, що під час судового розгляду не встановлено неправомірність набуття ОСОБА_2 права власності на спірну земельну ділянку і як наслідок відсутність підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу цієї земельної ділянки, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_5 Також суд виходив із того, що позивачем не було надано належних доказів на підтвердження накладання земельних ділянок

з кадастровими номерами НОМЕР_3 та НОМЕР_5 , а вказана обставина може бути встановлена виключно шляхом проведення відповідної експертизи.

Оскільки вимоги про скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_5 , а також про поновлення у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_3 є похідними та взаємопов`язаними з вимогами про визнання недійсним договору купівлі - продажу земельної ділянки, у задоволенні якої відмовлено, суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення. Крім того, зазначив, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 є неналежними відповідачами за вказаними вимогами; скасування державної реєстрації земельної ділянки є виключно дискреційними повноваженнями державного реєстратора, а поновлення державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі не можна вважати належним способом захисту порушеного права.

Колегія суддів погоджується з такими висновками.

Відповідно до частини 1 статі 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою, пунктом 2 частини 2 статі 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до статі 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 1 статі 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частин 1, 5 статі 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з частинами 1, 3 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частини 1 статі 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Статтями 316-319, 328 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до частин 1 - 2 статі 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За приписами статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм

внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Як убачається з матеріалів справи, підставою звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки, стала та обставина, що належна йому земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_3 накладається на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_5 .

При цьому з поданих позивачем доказів неможливо встановити факт накладення земельних ділянок одна на одну, оскільки площі вказаних земельних ділянок є різними. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_3 , вона межує від А до Б із землевласником ОСОБА_11 , від Б до В із землями загального користування СТ "Чайка", від В до Г із землевласником ОСОБА_12 , від Г до Д із землевласником ОСОБА_13 , від Д до А із землевласником ОСОБА_14 (том1 а.с.17).

Згідно ж кадастрового плану земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_4 1655 земельна ділянка межує від А до Б із землями загального користування, від Б до В із землями загального користування СТ "Чайка", від І до Г із землевласником ОСОБА_15 , від Г до Д із землевласником ОСОБА_16 , від Д до А із землевласником ОСОБА_17 (том 1 а.с.108).

Тобто спірні земельні ділянки межують з абсолютно різними землевласниками, що у такому випадку унеможливлює їх накладання.

Ураховуючи наведені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що єдиним належним доказом накладання земельних ділянок є висновок земельно-технічної експертизи, проте позивач не скористався своїм правом та не заявляв клопотання про призначення експертизи, у зв`язку із чим позовні вимоги не доведені у визначений процесуальним законодавством спосіб.

Також суд правильно зазначив, що позивачем було невірно визначено коло відповідачів за вимогою про скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки, оскільки в такому випадку відповідачем може бути лише відповідний суб`єкт, який наділений повноваженнями щодо здійснення реєстраційних дій, а вимога про поновлення запису про реєстрацію земельної ділянки в Державному земельному кадастрі в даному випадку є неналежним способом захисту порушеного права.

Посилання у апеляційній скарзі на невідповідність тексту судового рішення обставинам справи (посилання суду на відзив Управління Держгеокадастру у Бориспільскому районі, який відсутній в матеріалах справи, позивач не вказував на протиправність виділення ОСОБА_2 спірної земельної ділянки, а його представник не висловлював своєї думки щодо підтримання зустрічного позову) є надуманими та спростовуються матеріалами справи.

Інші доводи апеляційної скарги у своїй сукупності є тотожними вимогам первісного позову та фактично зводяться до переоцінки доказів, яким суд першої інстанції надав повну та об`єктивну оцінку, вона є достатньо аргументованою, а тому апеляційний суд доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника.

У прийнятті даної постанови суд апеляційної інстанції керується й принципом resjudicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 3 грудня 2003 року у справі "Рябих проти Росії", від 9 листопада 2004 року у справі "Науменко проти України", від 18 листопада 2004 року у справі "Праведная проти Росії", від 19 лютого 2009 року у справі "Христов проти України", від 3 квітня 2008 року у справі "Понамарьов проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що

перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від resjudicateможливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у даній справі скаржником не зазначено й не обґрунтовано.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статі 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статі 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2018 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Київській області, про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, поновлення державної реєстрації права власності на земельну ділянку, залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 24 червня 2019 року.

Головуючий

Судді: