ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5558/19 Справа № 201/194/19 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2019 року м.Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Городничої В.С.

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі - Порубай М.Л.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 14 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" про визнання неправомірними дій щодо тривалої відсутності телефонного зв`язку та послуг доступу до мережі інтернет, зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що він з 1985р. мешкає у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 . За весь час проживання користувався міським телефоном за номером НОМЕР_1 , сплачував за послуги телефонного зв`язку. Цей номер первісно був оформлений на матір дружини ОСОБА_2 Пізніше, у квітні 1998р. позивач встановив ще один телефон з номером НОМЕР_2 , а його син ОСОБА_3 підключив послугу доступу до мережі Інтернет і його сім`я користувалася послугами відповідача, як Інтернет-провайдера, по телефонній лінії за номером НОМЕР_1. У 2017 році якість послуг телефонного зв`язку та доступу до мережі Інтернет погіршилася. З 04.09.2017р. послуги телефонного зв`язку за обома номерами та доступу до мережі Інтернет не надаються. На чисельні звернення позивача повідомлено, що на лінії у підземному кабелі наявні несправність, які скоро будуть усунені у 5-тиденний термін, але до цього часу послуги не відновлені. Позивач вважає, що відповідачем порушені умови договору, а також заподіяна моральна шкода, яку він оцінює у розмірі 50 000грн. і по 100грн. за кожен день, починаючи з 09.01.2019р. та до винесення рішення судом.

У зв`язку з чим, з урахуванням уточнень і доповнень, ОСОБА_1 просив суд визнати неправомірними дії відповідача щодо тривалої відсутності телефонного зв`язку та послуг Інтернету, зобов`язати відновити послуги, відшкодувати моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. і по 100 грн. за кожен наступний день, починаючи з дня подання позову і до винесення рішення судом.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 14 березня 2019року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено, з чим він не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким задовольнити його позов у повному обсязі.

В своїй апеляційній скарзі, позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Відповідач своїм правом передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не скористався.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду - скасувати в частині відмови в зобов`язані відновити телефонний зв`язок за номером НОМЕР_2 , залишивши в іншій частині рішенння суду без змін,з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є співвласником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 23.12.1998р.

Позивач зареєстрований у квартирі з 27.06.1988р. ОСОБА_1 проживає у квартирі з 1985р., за весь час проживання користувався міським телефоном за номером НОМЕР_1 , оформленим на матір дружини - ОСОБА_2 , сплачував за послуги телефонного зв`язку. У квітні 1998р. встановив ще один телефон з номером НОМЕР_2 , а його син ОСОБА_3 підключив послугу доступу до мережі Інтернет по телефонній лінії з номером НОМЕР_1, яка надавалася відповідачем, як Інтернет-провайдер.

10.04.1998р. позивач уклав з Обласним підприємством електронного зв`язку «Дніпротелеком» договір № 77111 про надання послуг електронного зв`язку за номером НОМЕР_2.

Суд встановив, що ПАТ «Укртелеком» є правонаступником цього підприємства.

На сьогоднішній день між сторонами існують договірні правовідносини з надання та отримання послуг телекомунікаційного зв`язку, які регулюються умовами договору, нормами ЦК України, Законом України «Про звернення громадян», Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про телекомунікації», Правилами надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №295 від 11.04.2012р. та іншими нормативно правовими актами.

Розглядаючи цей спір, суд виходив з того, що, відповідно до п. 1.3. Умов, розміщених на web-сайті ПАТ «Укртелеком», ці умови є публічною офертою. Позивач не вказує у позові, що він звертався до відповідача з повідомленням про незгоду з Умовами, з наміром розірвати договір, а тому, враховуючи приписи п. 4.2.4 Умов, позивач є таким, що не розірвав договір та продовжив користуватись послугами, а отже, своїми діями підтвердив згоду із змінами та/або доповненнями до цих Умов.

Суд дійшов висновку, що підписавши договір про надання послуг електрозв`язку, який є договором приєднання і може змінюватися надавачем послуг в односторонньому порядку, продовжуючи користуватися цими послугами, позивач погодився з тими умовами і правилами надання послуг, які знаходяться на веб-сайті Укртелекому: http//www.ukrtelekom.ua, тарифами на ці послуги, а також, зобов`язався виконувати умови, викладені в Умовах і порядку надання телекомунікаційних послуг ПАТ «Укртелеком».

Відповідно до наданої відповідачем копії витягу з авторизованої системи розрахунків, у період з травня 2017р. по серпень 2017р. ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) абонентська плата з червня 2017р. не нараховувалась (згідно з п. 5.15. Умов), а протягом трьох місяців (з червня по серпень 2017р.) відповідачем нараховувався штраф на користь абонента у розмірі 25 % добової абонентної плати шляхом перерахунку нарахувань (відповідно до п. 40 Правил і п. 7.7.3. Умов). Проте й після перерахунку в автоматичному режимі за абонентом ОСОБА_1 станом на серпень 2017р. була наявна на рахунку 071 несплачена заборгованість за попередній період роботи телефону з номером НОМЕР_2 на загальну суму 19,46 грн. Позивачем не представлено суду доказів здійснення оплати за послуги зв`язку за указаний період взагалі, а станом на червень 2018р. заборгованість погашена лише за рахунок зарахування штрафів на користь абонента.

Суд посилається на те, що у період, коли позивачеві послуги зв`язку не надавалися, відповідачем зроблено перерахунок абонентської плати, що є належним виконанням договірних зобов`язань (ч. 2 ст. 40 Закону України «Про телекомунікації», п. 40 Правил, п.п. 4.1.11., 7.7.4. Умов).

З обігової картки абонента ОСОБА_1 встановлено, що останнє звернення позивача і відповідь на нього зафіксовані авторизованою системою оператора 04.09.2017р. Останнє відновлення зв`язку здійснено 15.02.2019 р., а вже 21.02.2019р. авторизованою системою оператора зафіксовано викрадення кабелю невідомими особами (Акт № 77 від 21.02.2019р.).

Судом встановлено, що позивач після 21.02.2019р. не звертався до Укртелекому письмово чи усно (згідно з п. 6 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про телекомунікації», ч. 27 п. 35 Правил і п. 4.1.11 Умов) із заявою про відновлення послуг зв`язку.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що безпідставними є доводи позивача про наявність обов`язку відповідача відновлювати телефонний зв`язок, оскільки послуги не надавалися у зв`язку з наявною заборгованістю станом на серпень 2017р., а потім - в лютому 2019р. через викрадення лінійних споруд, що виключає відповідальність перед абонентом, передбаченої Законом України «Про телекомунікації».

Відмовляючи у задоволенні вимог про відновлення доступу до мережі Інтернет, суд посилався на те, що договір на послуги доступу до мережі Інтернет укладав син позивача - ОСОБА_3 . Крім того, суд вказав, що всупереч вимогам ст. 83 ЦПК України позивач не представив суду ані договір на послуги доступу до мережі Інтернет, ані жодних відомостей про дату його укладення, а тому суд позбавлений був можливості визначити характер спірних правовідносин, що існують між сторонами, або ж визначити правосуб`єктність сторін у даному спорі.

Враховуючи викладене, а також відсутність порушень прав позивача з вини відповідача, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині відшкодування моральної шкоди.

Однак, колегія суддів не може цілком погодитись із такими висновком суду першої інстанції та вважає, що наявні всі правові підстави для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , зокрема, щодо зобов`язання відповідача відновити телефонний зв`язок за номером НОМЕР_2, виходячи з наступного.

Як вбачається із п.2.1.2. укладеного між сторонами спору договору № 77111 від 10.04.1998 року на надання послуг електрозв`язку, підприємство зв`язку зобов`язується забезпечити безперебійну роботу телефонного зв`язку та вживати заходи по усуненню пошкодження в термін відповідно до діючих норм (а.с.47).

Приймаючи до уваги фактичні обставини справи та норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів дійшла висновку, що надання послуг телефонного зв`язку хоча і припинено не з вини ПАТ ''Укртелеком'', але відповідач має обов`язок, відповідно до умов укладеного між сторонами спору договору, забезпечувати абоненту безперебійне та якісне надання послуг телефонного зв`язку. А позивач, як споживач вказаних послуг, має право на отримання послуг телефонного зв`язку.

Посилання суду першої інстанції на наявність у позивача абонентської заборгованості в розмірі 19,46 грн. не може слугувати підставою для відмови в задоволенні вимог у вказаній вище частині позову, оскільки вона не є суттєвою. Поновлення телефонного зв`язку, про який було відомо було відповідачу, про що свідчать матеріали справи, є його обов`язком. Відмова в поновленні є крайньою мірою і можлива лише за наявності умов, передбачених договором. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови відповідача відновити телефонний зв`язок необхідно скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині, зобов`язавши ПАТ ''Укртелеком'' відновити телефонний зв`язок за номером НОМЕР_2.

Водночас колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у відновленні телефонного зв`язку за номером 46-09-50 та послуги доступу до мережі Інтернет, оскільки за даними абонентської справи договір на телекомунікаційні послуги за вказаним телефонним номером укладено з ОСОБА_2 , а син позивача- ОСОБА_3 підключив послугу доступу до мережі Інтернет по телефонній лінії за номером НОМЕР_1,яка надавалася відповідачем, як Інтернет-провайдер.

Враховуючи зазначене, позивач не є споживачем вказаних послуг, а тому доведеним є його право на відновлення послуги електронного зв`язку тільки за номером НОМЕР_2, відповідно до вищевказаного договору № 77111.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову щодо визнання неправомірними дій щодо тривалої відсутності телефонного зв`язку та послуг доступу до мережі інтернет та відшкодування моральної шкоди, з огляду на наступне.

Згідно з п. 7.3. Умов Укртелеком не несе майнової відповідальності перед Абонентом, передбаченої Законом України «Про телекомунікації» за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань з надання телекомунікаційних послуг унаслідок дії обставин непереборної сили (землетрус, пожежа, повінь, ураган тощо), викрадення чи пошкодження зловмисниками лінійних та станційних споруд, що використовуються Укртелекомом, або якщо неможливість надання Послуг виникла з вини Абонента.

Відповідно до п.41 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 року №295 (із змінами), оператор, провайдер не несе відповідальності перед споживачем за ненадання або неналежне надання послуг у разі: 1) використання споживачем кінцевого обладнання, яке не відповідає вимогам законодавства, є несумісним з мережею оператора, або порушення вимог інструкції виробника з використання кінцевого обладнання; 2) несанкціонованого втручання у роботу телекомунікаційних мереж, пошкодження абонентської проводки або лінії, викрадення телекомунікаційного обладнання чи пошкодження зловмисниками лінійних та станційних споруд; 3) дії непереборної сили (землетрус, повінь, ураган тощо); 4) вини споживача в інших випадках, встановлених законом. Оператор, провайдер не несе відповідальності за зміст інформації, що передається телекомунікаційними мережами, технічними засобами телекомунікацій.

Враховуючи те, що вини відповідача у відсутності телефонного зв`язку немає, оскільки послуги не надаються через викрадення лінійних споруд (Акт №77 від 21.02.2019 р.), тобто не з вини відповідача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову про визнання неправомірними дій відповідача щодо тривалої відсутності телефонного зв`язку.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що у період, коли позивачеві послуги зв`язку не надавалися, відповідачем зроблено перерахунок абонентської плати, що є належним виконанням договірних зобов`язань відповідно до ч. 2 ст. 40 ЗУ "Про телекомунікації", п. 40 Правил та п.п. 4.1.11., 7.7.4 Умов.

Таким чином, оскільки не встановлено факт порушення відповідачем прав ОСОБА_1 , як споживача послуг, колегія суддів вважає законним оскаржуване рішення в частині відмови у відшкодуванні моральної коди.

Щодо клопотання апеляційної скарги в частині постановлення окремої ухвали про притягнення судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_4 до відповідальності, то колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Відповідно до ст. 262 ЦПК України, окрему ухвалу може бути постановлено судом першої інстанції, судами апеляційної чи касаційної інстанції.

Згідно з ч. 10 ст. 262 ЦПК України, суд вищої інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції порушення норм матеріального або процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення.

Окрема ухвала суду є процесуальним засобом судового впливу на виявлені під час судового розгляду грубі порушення законності, а також причини та умови, що цьому сприяли.

Правовими підставами постановлення окремої ухвали є виявлені під час розгляду справи порушення матеріального або процесуального права, встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню таких порушень.

З огляду на вищенаведене, суд апеляційної інстанції не вбачає правових підстав для постановлення окремої ухвали.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню, а саме в частині відмови в зобов`язані відновити телефонний зв`язок за номером НОМЕР_2, з постановленням нового про задоволення позовних вимог в цій частині.

В іншій частині колегія суддів вважає за необхідне оскаржуване рішення залишити без змін.

Тож, враховуючи вищевикладене та керуючись положеннями ст. ст. 259, 367, 369, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 14 березня 2019року в частині відмови в зобов`язані відновити телефонний зв`язок за номером НОМЕР_2,- скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким зобов`язати Публічне акціонерне товариство «Укртелеком» відновити телефонний зв`язок за номером НОМЕР_2, який встановлений за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 14 березня 2019року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова