З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
18 липня 2019 року м. Черкаси
Черкаський районний суд Черкаської області в складі:
головуючого-судді Смоляра О.А.
при секретарі Соловей А.С.
за участю представника позивача Толюпи О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Акціонерного Товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-
Відповідач заперечив проти позову та надав суду заперечення, в яких посилався на те, що позов є незаконним, безпідставним та неправомірним. В обґрунтування заперечень відповідач посилався на: неподання позивачем доказів на підтвердження обставин, викладених в позові; відсутність у позивача права на позов; ігнорування позивачем процедури досудового врегулювання спору; недійсність спірного договору через невідповідність його умов вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та відсутність підтвердження факту надання банком кредитних коштів відповідачу тощо. Одночасно відповідач звертав увагу на пропуск строків позовної давності та вирішення тотожних позовних вимог іншим складом суду за позовом того ж позивача до того ж відповідача з тими самими вимогами за наслідками якого Черкаським районним судом Черкаської області було ухвалене рішення від 13.11.2014р.. Тож відповідач просив відмовити у задоволенні позову. В подальшому відповідач також подав до суду клопотання, в якому просив закрити провадження у справі.
Одночасно з позовом позивачем було подане до суду клопотання про забезпечення позову, в якому ПАТ КБ «ПриватБанк» просило накласти арешт на належну відповідачу земельну ділянку. Натомість ухвалою суду від 14.04.2017р. у задоволенні такого клопотання відмовлено.
В судовому засіданні 31.10.2017р. представником відповідача - ОСОБА_3. - було заявлено відвід головуючому у справі судді Морозову В.В., який був задоволений ухвалою суду від 31.10.2017р., а справу передано в провадження судді Смоляра О.А. в порядку, передбаченому ст.11-1 ЦПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017р.)
01.11.2017р. справа прийнята до свого провадження суддею Смоляром О.А., про що постановлено відповідну ухвалу.
24.01.2018р. судом постановлено ухвалу про подальший розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначення по справі підготовчого судового засідання на 27.02.2018р. за правилами ЦПК України в редакції, що набула чинності 15.12.2017р. на підставі Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017р. №2147-VIII.
13.02.2018р. відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Обґрунтування відзиву є тотожним із змістом поданих відповідачем раніше заперечень проти позову. Додатково у відзиві відповідач посилався на той факт, що внаслідок направлення позивачем відповідачу вимоги про дострокове погашення кредитної заборгованості у травні 2014р. банк в односторонньому порядку змінив строк виконання зобов`язання за кредитним договором і в подальшому пред`явив позов до відповідача, за наслідками розгляду якого Черкаським районним судом Черкаської області було ухвалене рішення від 13.11.2014р., яким повністю стягнуто з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» всю заборгованість по кредитному договору №CSIPG100000142 від 06.07.2007р.. Отже на теперішній час строк дії кредитного договору припинений і нарахування будь-яких процентів чи інших платежів по такому договору з боку банку є неправомірним, оскільки таке право банком втрачено з червня 2014р. (приблизний термін спливу тридцяти денного строку з моменту направлення відповідачу вимоги банку про дострокове погашення кредитної заборгованості). Окремо відповідач зауважив на нікчемності вимоги банку про стягнення щомісячних комісій, оскільки умови кредитного договору, якими передбачено право банку на нарахування щомісячної комісії та винагороди за надання фінансового інструменту (п.7.1 кредитного договору) суперечать положенням а.3 ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів».
27.02.2018р. від відповідача надійшло клопотання про залишення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» без розгляду з підстав його подання не уповноваженою особою. Тотожне клопотання було подане відповідачем і в судовому засіданні 18.05.2018р.. Також в судовому засіданні 18.05.2018р. відповідачем подавались суду в письмовому вигляді ще ряд клопотань про залишення позовної заяви та уточненої позовної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» без розгляду, про повернення позовної заяви позивачу, про залишення позовної заяви без руху, про закриття провадження у справі. Всі зазначені клопотання були розглянуті судом в судовому засіданні та вирішені шляхом постановлення усних ухвал, якими такі клопотання залишені без задоволення.
Також в судовому засіданні 18.05.2018р. відповідачем заявлено відвід головуючому судді Смоляру О.А.. Зазначений відвід розглянутий 21.05.2018р. іншим складом суду і не був задоволений.
В судовому засіданні 06.08.2018р. відповідачем заявлено клопотання про залишення позову ПАТ КБ «ПриватБанку» без руху та клопотання про вжиття заходів забезпечення судових витрат, понесених відповідачем, які було відхилені судом.
06.08.2018р. судом закрити підготовче провадження по справі, а справу призначено до судового розгляду на 14.11.2018р..
22.08.2018р. на адресу суду надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив, в яких відповідач просив також відмовити у позові в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві.
14.11.2018р. відповідачем подано суду заяву про застосування строків позовної давності, в якій відповідач зазначає, що до позовних вимог необхідно застосувати строк позовної давності тривалістю три та один рік, який необхідно обчислювати з червня 2014р. до вимог про стягнення відсотків по кредиту та пені відповідно.
В судові засідання, що призначались судом на 21.03.2019р., 24.05.2019р. та 18.07.2019р. відповідач не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, внаслідок чого судом прийняте рішення про продовження розгляду справи без участі відповідача.
В судовому засіданні представник позивача підтримав уточнені позовну вимоги та наполягав на їх задоволенні.
Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши надані учасниками справи письмові пояснення та докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Через порушення позичальником строків та порядку здійснення кредитних платежів ПАТ КБ «ПриватБанк» 15.05.2014р. надіслало відповідачу вимогу про дострокове повернення суми кредиту в повному обсязі, а також процентів, комісії та штрафних санкцій, нарахованих на день повернення кредиту, в тридцятиденний строк з дня отримання такої вимоги.
Через невиконання в добровільному порядку відповідачем вимоги позивача про дострокове повернення кредиту ПАТ КБ «ПриватБанк» 09.10.2014р. надіслало до Черкаського районного суду Черкаської області відповідну позовну заяву.
Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 13.11.2014р. у справі №707/2712/14 з ОСОБА_2 стягнуто на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №CSIPG100000142 від 06.07.2007р., яка утворилась станом на 09.10.2014р. в розмірі 28100,03 доларів США, з яких: 23044,30 доларів США - заборгованість за кредитом; 2674,14 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитом; 460,80 доларів США. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 564,28 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штраф, 19,33 доларів США - штраф (фіксована частина), 1337,18 доларів США - штраф (процентна складова).

Зазначені обставини справи підтверджуються рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 13.11.2014р. у справі №707/2712/14, яке набрало законної сили 13.01.2015р., а відтак у відповідності до ч.4 ст.82 ЦПК не підлягають доказуванню.

До теперішнього часу заборгованість за кредитним договором №CSIPG100000142 від 06.07.2007р. відповідачем не погашена в повному обсязі, що визнається сторонами.

Внаслідок нездійснення відповідачем фактичного погашення кредитної заборгованості ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснено розрахунок заборгованості по відсотках та комісії за користування кредитом, а також пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за період з 10.10.2014р. по 24.02.2017р., що разом складає 21885,96 дол. США. Тож позивач вимагає стягнути з відповідача зазначену суму, яка складається з наступного: відсотки за користування кредитом - 9438,81 дол. США; комісія - 1612,80 дол. США; пеня - 10834,35 дол. США, - тобто усього разом 21885,96 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 24.02.2017р. складає 588732,32грн.

Надаючи оцінку доводам сторін суд виходить з наступного.

Частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч.1 ст.598 ЦК зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За ч.1 ст.1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК).

Умовами укладеного сторонами кредитного договору передбачено, що у випадку порушення позичальником своїх зобов`язань, передбачених договором, банк має право змінити умови договору - зажадати від позивальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісій та відсотків за його користування, виконання інших зобов`язань за цим договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення, внаслідок чого змінюється строк виконання всіх зобов`язань на дату, зазначену в повідомленні (пп. «а» п.2.3.3 договору).

По обставинах спірних правовідносин та згідно з вимогами кредитного договору за наявності прострочення виконання основного зобов`язання в обумовлений сторонами строк ПАТ КБ «ПриватБанк» використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, комісій та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку.

Такими діями позивач на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк».

Отже, звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч.2 ст.1050 ЦК.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018р. у справі №14-154цс18 і є обов`язковою при вирішенні питання щодо застосування норм матеріального права.

В цьому контексті слід звернути увагу на необґрунтованість посилання позивача на рекомендації пленуму ВССУ щодо практики застосування норм права в подібних правовідносинах, викладені у відповідній постанові №5 від 30.03.2012р.. В даному випадку за загальним правилом правозастосування необхідно використовувати правову позицію касаційного суду, прийняту пізніше у часі, оскільки саме до повноважень Великої Палати Верховного Суду відноситься компетенція щодо узгодження судової практики та обґрунтування відступу від попередніх правових позицій.

Таким чином, враховуючи те, що є рішення суду про стягнення боргу, правовідносини сторін за кредитним договором припинилися, а отже, нараховані банком проценти стягненню не підлягають.

Стосовно вимог позивача про стягнення комісійної винагороди, то слід зауважити, що нарахування комісії за користування кредитом суперечить Постанові Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 та Закону України «Про захист прав споживачів», а тому нарахування такої комісії у розмірі 1612,80 дол. США є незаконним і позовні вимоги про стягнення боргу за такою комісією не підлягають задоволенню.

Щодо вимог про стягнення пені, то слід звернути увагу на наступне.

Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку (пеня, штраф), є порушення боржником зобов`язання (ст.610, п.3 ч.1 ст.611 ЦК).

За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК собливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності.

Згідно з ч.1 ст.260 ЦК позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 ЦК.

Стаття 266 ЦК передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, зокрема, про стягнення неустойки.

Позовна вимога про стягнення неустойки може бути додатковою як до вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, так і до вимоги про стягнення процентів за кредитом.

По обставинам спірних правовідносин строк позовної давності щодо вимог про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом слід відраховувати з 01 липня 2014р., оскільки листом від 15.05.2014р. позивачем встановлено тридцятиденний строк для дострокового виконання відповідачем своїх кредитних зобов`язань, який спливає за твердженням відповідача у двадцятих числах червня 2014р..

Натомість рішенням суду від 13.11.2014р. з відповідача стягнуто на користь позивача заборгованість по кредитному договору в повному обсязі. Отже річний строк позовної давності по вимогах про стягнення пені в даному випадку не може перевищувати одного року з моменту ухвалення рішення про задоволення основної вимоги кредитора до боржника. Проте з даним позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду 30.03.2017р., тобто з пропуском річного строку позовної давності.

Крім того, наведений позивачем розрахунок пені передбачає її нарахування і на суму відсотків за користування кредитом за період з 10.10.2014р. по 27.02.2017р., а оскільки право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося внаслідок зміни терміну виконання зобов`язання, то необґрунтованою є вимога позивача про стягнення нарахованої на такі проценти неустойки.

За таких обставин позовні вимоги не підлягають задоволення в повному обсязі з підстав викладених вище. Інші заявлені відповідачем підстави для відхилення позовних вимог є явно необґрунтованими, внаслідок чого, з огляду на правову підставу відхилення позовних вимог, суд не вбачає необхідності детального опису відхилення інших аргументів відповідача, оскільки це не матиме правового значення для суті вирішення спору між сторонами.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат слід звернути увагу, що понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню, оскільки заявлені позовні вимоги не підлягають до задоволення в повному обсязі. У свою чергу відповідачем, незважаючи на повідомлення про орієнтований розмір понесених судов их витрат, пов`язаних з розглядом справи, не надано суду жодного доказу на підтвердження їх здійснення, а відтак підстави для відшкодування таких витрат відсутні.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.5, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268 Цивільно-процесуального кодекс України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволені позову - відмовити.

Учасники справи можуть ознайомитись з текстом судового рішенням, в електронній формі, на офіційному веб-порталі Єдиного державного реєстру судових рішень в мережі Інтернет - http://reyestr.court.gov.ua.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Черкаської області через Черкаський районний суд Черкаської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено та підписано 25 липня 2019 року.

Суддя: О. А. Смоляр