Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.07.2019 року м. Бар

Барський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Хитрука В.М.

за участі секретаря судового засідання Ходи Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Бар справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу. Позивач мотивувала свої вимоги тим, що 01.04.2014 року вона уклала з ОСОБА_2 договір позики, відповідно до якого передала йому кошти у сумі 6700 грн., а ОСОБА_2 зобов`язався у строк до 05.04.2014 року повернути борг. Підтвердженням договору є письмова розписка про позику грошей. Відповідачем було порушено умови та строки виконання договору. Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 01.10.2015 року на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 було стягнуто заборгованість за період прострочення з 06.04.2014 по 17.05.2015 за договором позики від 01.04.2014 року з урахуванням встановленого індексу інфляції у сумі 11135,40 грн., пеню - 13601 грн. та 3% річних - 223,57 грн. На день звернення до суду ОСОБА_2 заборгованість не сплатив. Договором позики від 01.04.2014 передбачено, що у випадку несвоєчасного повернення позики позичальник сплачує позикодавцю суму боргу і 0,5% пені за кожен день прострочення сплати. Оскільки рішеннями Барського районного суду Вінницької області від 01.10.2015 року та 13.02.2018 охоплено період нарахування та стягнуто пеню 3% річних та індекс інфляції з 06.04.2014 по 11.12.2017 року, а борг відповідач не повернув, просить стягнути 3% річних та індекс інфляції за період з 12.12.2017 року по 11.12.2018 та судові витрати.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала з підстав, що викладені у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, пояснив, що не брав у ОСОБА_1 грошові кошти у борг, розписку написав під тиском. За вказаним фактом відкрито кримінальне провадження, триває досудове розслідування.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

01.04.2014 ОСОБА_2 відповідно до договору позики отримав від ОСОБА_1 у борг 6700 грн та зобов`язався повернути вказану суму до 05.04.2014 року, що підтверджується даними копії письмової розписки від 01.04.2014 року та рішенням Барського районного суду Вінницької області від 01.10.2015, відповідно до якого на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 було стягнуто заборгованість за договором позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за період прострочення з 06.04.2014 по 17.05.2015 у сумі 11135,40 грн, пеню - 13601 грн та 3% річних - 223,57 грн .

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 21.03.2017 року на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 було стягнуто заборгованість за період прострочення 12294,50 грн пені, суму індексу інфляції у розмірі 794,62 грн, та три проценти річних від простроченої суми у розмірі 312,28 грн та 369,30 грн судових витрат.

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 13.02.2018 року на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 було стягнуто заборгованість за період прострочення 12261,00 грн пені, суму індексу інфляції у розмірі 907,85 грн, та три проценти річних від простроченої суми у розмірі 204,30 грн та 640,00 грн судових витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, оскільки обставина укладення договору позики між сторонами встановлена рішенням суду, яке набрало законної сили, то дана обставина не підлягає доказуванню під час розгляду даної справи.

Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані наступними правовими нормами.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.ст. 599, 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ураховуючи те, що відповідач ОСОБА_2 у порушення вимог кредитного договору та норм ЦК України, не виконав взятого на себе зобов`язання, та не виконує рішення судів, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню. При цьому суд приймає розрахунки позивача, оскільки вони виконані арифметично вірно, відповідають умовам договору та положенням закону, таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути:

1) за договором позики від 01.04.2014 року:

- пеню 0,5% від суми боргу за кожен день прострочення - 12227,50 грн. (6700,00 грн. (сума боргу) * 0,5% * 366 дні);

- збитки від інфляції - 907,85 грн. (6700,00 грн. * 113,55% (сукупний індекс інфляції за період прострочення) - 609,70 грн.);

- 3% річних - 201,00 грн. (6700,00 грн. * 3% /365 дні * 365).

Одночасно слід зазначити, що суд не приймає заперечення відповідача про те, що позику він не брав, оскільки жодних доказів на підтвердження вказаних заперечень відповідач не надав, а відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Наявність кримінального провадження за фактом примушування ОСОБА_2 до виконання цивільно-правових зобов`язань, не може буди підставою для відмови у прозові, оскільки відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. У кримінальному провадженні винних осіб не встановлено.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки позов задоволено повністю, тому суд стягує з відповідача на користь позивача 704,80 грн. судового збору.

На підставі викладеного та ст. 61 Конституції України, ст. 15, 16, 256, 258, 261, 526, 527, 530, 525, 526, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, керуючись ст. 12, 13, 229, 264, 265, 273, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за договором позики від 01.04.2014 року за період з 12.12.2017 року по 11.12.2018 року пеню у розмірі 0,5% від суми боргу за кожен день прострочення у розмірі 12227,50 грн., три проценти річних від простроченої суми у розмірі 201,00 грн. та суму інфляційних витрат у розмірі 609,70 грн..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 704,80 грн. судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Барський районний суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Суддя:

Повне судове рішення складено 23.07.2019