ПОСТАНОВА

Іменем України

18 липня 2019 року м. Кропивницький

справа № 383/1211/18

провадження № 22-ц/4809/904/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С.М., Карпенка О.Л.,

за участі секретаря - Тимошенко Т.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 22 лютого 2019 року у складі судді Замши О.М. і

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та просила:

- розірвати договір оренди землі від 06 травня 2015 року укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з підстав несплати орендної плати за договором оренди;

-стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за договором оренди землі в розмірі 124483,86 грн, 300000 грн моральної шкоди та судові витрати в сумі 21744,83 грн.

Позовна заява мотивована тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 23 грудня 2016 року, посвідченим державним нотаріусом Кропивницької державної нотаріальної контори, позивач є власником земельної ділянки площею 6,17 га, розташованої на території Мар`янівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області.

Земельну ділянку позивач успадкувала після смерті матері ОСОБА_3 , якою за життя 06 травня 2015 року укладено з відповідачем договір оренди і на даний час ОСОБА_2 на підставі вказаного договору користується спірною земельною ділянкою.

В порушення умов договору оренди землі відповідач не сплатив орендну плату за користування земельною ділянкою за 2015-2018 роки,, яка з урахуванням неустойкм та 3% за прострочення, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України складає 124483,86 грн.

Крім того, внаслідок протиправних дій відповідача пов`язаних з невиконанням умов договору позивачу заподіяна моральна шкода, яку вона оцінює в 300000 грн.

Моральна шкода полягає в тому, що протягом чинності договору оренди землі, ні мати ні позивач не отримали належного за зобов`язаннями відповідача, в той час як вимушена була позичати кошти на лікування матері та батька в банках та у людей, в тому числі у відповідача.

Відсутність можливості користуватися власним майном та не отримання будь-якої плати за його користування приносить позивачу тяжкі душевні страждання та призводить до депресивних станів, що є підставою для компенсації моральної шкоди у вказаному вище розмірі.

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 22 лютого 2019 року в задоволені позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 не доведено обставин систематичної несплати орендної плати, оскільки розписками позивача про отримання коштів підтверджується факт отримання нею орендної плати за договором оренди землі за 2015-2018 роки.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення є незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Суд вважав, що зобов`язання з виплати орендної плати відповідачем виконані в повному обсязі незважаючи на те, що доручення на отримання орендної плати за договором оренди, покійна мати ОСОБА_3 позивачу не давала, що вказує на відсутність законних підстав для отримання саме орендної плати, розписки позивач писала під тиском відповідача, перебуваючи в скрутному матеріальному становищі.

Визнаючи копію розписки від 29.10.2014 як належний доказ, суд дійшов висновку, що позивач отримала від відповідача гроші в сумі 10 000 грн за оренду паю згідно договору за 2015 рік, проте судом не взято до уваги, що розписку укладено у 2014 році, а договір оренди укладено 06.05.2015.

Позивач на підставі довіреності від 18.12.2013 посвідченої Мар`янівською сільською радою отримала орендну плату за договором від 06.05.2015 в повному обсязі, але в зазначеній довіреності відсутнє право позивача на отримання орендної плати за договором оренди.

Виходячи з умов зазначеного договору, орендна плата повинна сплачуватись щомісячно, але відповідачем не надано жодного доказу нарахування та сплати платежів починаючи з 2015 року по цей час.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та її представник адвокат Чепурко Р.С. підтримали доводи апеляційної скарги, ОСОБА_2 та її представник адвокат Балюра С.В. заперечували проти доводів апеляційної скарги.

Від адвоката Балюра Світлани Вікторівни, яка представляє інтереси ОСОБА_2 , надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 06 травня 2015 року між орендодавцем ОСОБА_3 та орендарем ОСОБА_2 укладено договір оренди земельної ділянки (далі - Договір) строком на десять років, за яким об`єктом оренди є земельна ділянка площею 6,17 га, яка знаходиться на території Мар`янівської сільської ради Бобрнецького району Кіровоградської області (а.с.10).

Укладеним Договором сторони визначили, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 5% від базової нормативної грошової оцінки земельної ділянки з урахуванням її щорічної індексації (п.4).

ІНФОРМАЦІЯ_1 орендодавець ОСОБА_3 померла, після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі і на вищевказану земельну ділянку.

23.12.2016 позивач ОСОБА_1 , яка є донькою померлої ОСОБА_3 , отримала свідоцтво на право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку, яке зареєстроване в реєстрі за №4-479 (а.с.9).

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що в діях відповідача не вбачається систематичної несплати орендної плати.

Такий висновок суду ґрунтується на законі та відповідає обставинам справи.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно з ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом ст.21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Таким чином обов`язок з виплати орендної плати покладається на орендаря.

Відповідно до ч. 1 ст.24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема своєчасного внесення орендної плати.

Відповідно до ч.1 ст.32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Підставою для припинення права користування земельною ділянкою в тому числі є систематична несплата орендної плати (п. «д» ч. 1 ст.141 ЗК України).

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що положення закону, які регулюють спірні правовідносини вимагають систематичної, тобто двох і більше разів, несплати орендної плати як підстави для розірвання договору оренди.

Матеріалами справи підтверджується, що 06 травня 2015 року між орендодавцем ОСОБА_3 та орендарем ОСОБА_2 укладено договір оренди земельної ділянки (далі - Договір) строком на десять років, за яким об`єктом оренди є земельна ділянка площею 6,17 га, яка знаходиться на території Мар`янівської сільської ради Бобрнецького району Кіровоградської області (а.с.10).

Укладеним Договором сторони визначили, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 5% від базової нормативної грошової оцінки земельної ділянки з урахуванням її щорічної індексації (п.4).

ІНФОРМАЦІЯ_1 орендодавець ОСОБА_3 померла, після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі і на вищевказану земельну ділянку.

23.12.2016 позивач ОСОБА_1 , яка є донькою померлої ОСОБА_3 , отримала свідоцтво на право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку, зареєстроване в реєстрі за №4-479 (а.с.9).

Позивач просила розірвати договір оренди земельної ділянки з підстав невиплати відповідачем орендної плати з 2015 по 2018 рік.

Відповідач, заперечуючи несплату орендної плати надав суду розписку від 29.10.2014, в якій зазначено, що ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 гроші в сумі десять тисяч гривень за оренду паю її мами, згідно договору за 2105 рік (а.с.39).

Також, відповідач надав розписку від 03.12.2015, в якій зазначено, що ОСОБА_1 за дорученням від своєї мами ОСОБА_3 отримала орендну плату від орендаря ОСОБА_2 за три роки - 216,2017,2018 включно. Претензій по розрахунку до 2018 року не буде мати (а.с.38).

Оригінали зазначених розписок оглянуто в судовому засідання апеляційного суду та долучено до матеріалів справи.

Отже, зазначеними розписками підтверджується факт отримання позивачем орендної плати наперед, що не заборонено чинним законодавством.

Суд погоджується з доводами апеляційної скарги, що розписка про отримання позивачем десяти тися гривень датована 29.10.2014, тобто раніше ніж укладено 06.05.2015 договір оренди земельної ділянки, а також відсутність у позивача довіреності від її матері на отримання нею орендної плати за 2015 рік.

Однак, вказані обставини не є достатніми підставами для задоволення позовних вимог, оскільки ОСОБА_1 є спадкоємцем своєї матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , не заперечувала факту написання нею розписки та отримання 10000 грн, а сама спадкодавець за життя ніяких претензій до відповідача з приводу орендної плати не пред`являла.

Згідно з ч.5 ст.762 ЦК України плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Оскільки договором оренди земельної ділянки не встановлено строк виплати орендної плати, суд погоджується з доводами апеляційної скарги, що орендна плата повина вноситися щомісячно.

Підвтерджуючих доказів, що відповідач сплачував орендну плату щомісячно суду не надано, але враховуючи зміст розписки від 03.12.2015, що ОСОБА_1 отримала орендну плату за 2016,2017,2018 роки і претензій до відповідача по сплаті орендної плати по 2018 рік немає, суд приходить до висновку, що немає підстав вважати про наявність систематичної несплати відповідачем орендної плати та відповідно заборгованості по орендній платі за вказані роки.

Суд не погоджується з наведеним позивачем у позовній заяві розрахунком заборгованості, оскільки його здійснено не на підставі умов договору, а на припущеннях, що відповідач сплачував іншим орендодавцям орендну плату в розмірі 4000 грн за 1 га за 1 рік.

При цьому, суд приймає до уваги розрахунок виплати орендної плати наданий відповідачем до апеляційного суду, який здійснено відповідно до умов договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18).

Відмовляючи в задоволенні апеляційної сарги суд враховує поведінку позивача, яка написавши розписки про отримання орендної плати та вказавши про відсутність претензій по сплаті орендної плати до 2018 року, у позовній заяві вказала, що орендної плати за наданими відповідачем розписками не отримувала.

Така поведінка позивача суперечить добросовісності та чесній діловій практиці.

Відшкодування моральної шкоди та підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначено ст.ст.23, 1167 ЦК України.

Частиною другою пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

Матеріалами справи підтверджується, що учасники справи перебувають у фактичних договірних відносинах і відповідач набула прав та обов`язків за договором оренди земельної ділянки, яким не передбачено стягнення моральної шкоди за невиконання умов договору.

Оскільки позивачем не доведено факт систематичної несплати орендної плати, а договором оренди земельної ділянки не передбачено відшкодування моральної шкоди, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 22 лютого 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 22.07.2019.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді С. М. Єгорова

О. Л. Карпенко