Справа № 302/144/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

09 липня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Джуги С.Д., Готра Т.Ю.

за участі секретаря - Балаж Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Міжгірського районного суду від 14 березня 2019 року (головуючий суддя Гайдур А.Ю., І., повний текст рішення складено 19.03.2019) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в :

31.01.2019 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 грн. на кожну дитину.

Позов мотивувала тим, що сторони перебували в шлюбі, який рішенням Міжгірського районного суду від 07.02.2018 - розірвано. За час шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .. Позивач зазначала, що після розірвання шлюбу відповідач припинив надавати позивачці матеріальну допомогу на утримання їхніх дітей, тому утримання та виховання дітей на даний час лежить на позивачці. Відповідач працює неофіційно, має нерегулярний і мінливий дохід, тому просила стягнути аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі.

Рішенням Міжгірського районного суду від 14 березня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

На таке рішення суду позивач подала апеляційну скаргу. Зазначає, що висновки суду суперечать фактичним обставинам справи, судом порушено норми процесуального та матеріального права. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що, незважаючи на проживання з відповідачем у одному будинку, сторони спільного господарства не ведуть, діти фактично перебувають на її утриманні, оскільки вона сама займається питанням придбання для дітей продуктів харчування, одягу, засобів для навчання, медикаментів, а відповідач несе витрати по утриманню дітей у недостатньому розмірі, нерегулярно та без погодження з позивачем. Придбання відповідачем господарських товарів для утримання та ремонту будинку не є витратами на утримання дітей. Також позивач зазначає, що суд безпідставно, при вирішенні спору про стягнення аліментів, зазначив у рішенні, що позов є способом з`ясування особистих стосунків між позивачем та відповідачем. У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що він несе витрати по утриманню дітей, постійно купує продукти харчування для дітей, для себе та позивача; власним коштом оплачує всі комунальні послуги; сплачує вартість навчання дітей у музичній школі; щодня відвозить їх у школу та забирає зі школи. Також зазначає, що протягом останнього року в середньому витрачав на дітей більше 6000 грн. щомісяця. Просить рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції суд першої інстанції вважав позов необґрунтованим, а позовні вимоги - не доведені, оскільки сторони проживають разом з дітьми і позивачка не надала беззаперечних доказів того, що лише вона утримує двох неповнолітніх дітей, а відповідач ухиляється від свого батьківського обов`язку і не приймає участі в утриманні і вихованні дітей; обоє батьків по можливості задовольняють мінімальні потреби своїх дітей; а примусове стягнення аліментів є способом захисту прав і інтересів дітей, а не способом з`ясування особистих стосунків між їх батьками.

Проте з таким висновком суду колегія суддів не може погодитись.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Міжгірського районного суду від 07.02.2018 (а.с. 92). Таке рішення не є новим доказом у справі, про що зазначає відповідач у своєму відзиві на апеляційну скаргу, оскільки є доступним у Єдиному державному реєстрі судових рішень, та підтверджує факт розірвання шлюбу, що сторонами не оспорюється.

У шлюбі у сторін народилося двоє неповнолітніх дітей - син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.2,3).

Також сторонами визнається, що вони проживають в спільному будинку разом з дітьми за адресою АДРЕСА_1 .

Позивач заперечує, що сторони ведуть спільне господарство та спільно харчуються. Не заперечуючи того, що відповідачем періодично купуються продукти харчування та речі для дітей, позивач вказує, що відповідні придбання здійснюються без погодження з позивачем та не забезпечують нагальні, щоденні потреби дітей.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, або чи розірвано шлюб між ними.

Частиною 2 ст. 181 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі, за домовленістю між батьками дитини.

Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено можливість стягнення аліментів за рішенням суду.

При цьому, факт проживання батьків та дітей в одному помешканні не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення аліментів.

Витрати на утримання дітей - це щоденні витрати, необхідні для фізичного та розумового розвитку дитини, і такі витрати включають як щоденні витрати на харчування, придбання одягу, предметів гігієни та ін., так і витрати, необхідні для отримання дитиною освіти (зокрема, придбання підручників, зошитів, канцелярського приладдя). Встановлено, що домовленості між сторонами щодо участі відповідача в утриманні дітей немає, відповідного договору не укладено, а ті витрати, на підтвердження яких відповідачем надано чеки (придбання фруктів, солодощів, морозива, чіпсів, йогурту, інколи - хліба, масла, м`яса), мають періодичний характер, та не забезпечують першочергових потреб дітей. Придбання відповідачем, зокрема, гойдалки та басейну, не є забезпеченням таких першочергових потреб, а оплата відповідачем витрат за відвідування музичної школи фактично є додатковими витратами на дітей, передбаченими ст. 185 СК України, та пов`язані з розвитком здібностей дітей. Такі витрати, як і те, що відповідач відвозить дітей до школи та забирає їх зі школи, свідчать про ставлення відповідача до дітей як батька.

Оплата відповідачем комунальних послуг та витрати на ремонтні роботи у будинку є витратами по утриманню будинку, які відповідач несе як власник будинку та як особа, яка також проживає у будинку.

Колегія суддів вважає, що стягнення аліментів судом та визначення розміру аліментів в судовому рішенні забезпечить стабільність отримання позивачем коштів, спрямування таких коштів на першочергові потреби дітей, і таке отримання коштів не залежить від волі відповідача.

При цьому колегія зазначає, що при розгляді справи про стягнення аліментів не позивач має довести, які саме витрати несе вона на утримання дітей, а вирішується питання чи є підстави для стягнення аліментів з відповідача.

Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст 184 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Позивачка працює провідним фахівцем з питань зайнятості в Міжгірській філії Закарпатського ОЦЗ, де отримує заробітну плату (а.с.59, 61).

Відповідач офіційно не працює, зазначає, що має неофіційний, мінливий заробіток. В той же час стверджує, що його щомісячні витрати на дітей в середньому складають 6000 грн.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» у 2019 році установлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

Позивач просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей по 1500 грн. щомісячно на кожну дитину.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що через невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права (п.п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України) рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_1 - стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей у визначеному позивачем розмірі.

Керуючись ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381-384 ЦПК України , апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Міжгірського районного суду від 14 березня 2019 року - скасувати, та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі по 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з 31.01.2019 і до їх повноліття.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 липня 2019 року.

Головуюча:

Судді