КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

26 липня 2019 року м. Київ

Справа №753/11685/16-ц

Апеляційне провадження №22-ц/824/11497/2019

Київський апеляційний суд в складі судді-доповідача Соколової В.В., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва постановлену під головуванням судді Парамонова М.Л. 11 липня 2016 року у місті Києві, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 11 липня 2016 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Не погодився із ухвалою про відкриття провадження від 11 липня 2016 року ОСОБА_1 , 05 вересня 2018 року; 24 жовтня 2017 року; 12 лютого 2018 року; 19 березня 2018 року; 17 травня 2018 року до суду першої інстанції було подано п`ять ідентичних апеляційних скарг.

Перевіривши апеляційні скарги та матеріали справи, суддя-доповідач вважає, що апеляційне провадження у справі не може бути відкрито враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13 лютого 2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 11 липня 2016 року (т.1 а.с.105). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 серпня 2017 року ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 13 лютого 2017 року залишено без змін (т.1 а.с.133,134).

Ухвалами Апеляційного суду м. Києва від 25 жовтня 2017 року; 15 листопада 2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 11 липня 2016 року (т.1 а.с. 144,155). Постановою Верховного Суду від 19 березня 2018 року ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 25 жовтня 2017 року залишено без змін (т.1 а.с.181,182 ).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21 вересня 2018 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 11 липня 2016 року (т.1 а.с. 203).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2018 року визнано дії ОСОБА_1 з подання апеляційної скарги на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 11 липня 2016 року зловживанням процесуальними правами, апеляційну скаргу залишено без розгляду (т.1 а.с. 217, 218). Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2018 року стягнуто з ОСОБА_3 (представник ОСОБА_1 ) в дохід державного бюджету штраф у розмірі 1762, 00 грн (т.1 а.с. 219, 220).

Ухвалами Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2018 року; 13 лютого 2019; 24 травня 2019 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 11 липня 2016 року (т.1 а.с. 229, 230, 249).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення апеляційної скарги цієї самої особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

Враховуючи, що є ухвали Апеляційного суду м. Києва та Київського апеляційного суду про відмову у відкритті провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 11 липня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суддя приходить до висновку, що в порядку п. 3 ч. 1 ст. 358 ЦПК України, особі, яка подала апеляційні скарги необхідно відмовити у відкритті апеляційного провадження.

Разом з тим, згідно з ч.ч.1, 2, п.10 ч.3 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Однією з основних засад здійснення цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню цивільного судочинства (ч.2 ст.121 ЦПК України).

Частиною 3 ст.13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

При цьому, положеннями ч.1 ст.44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Частиною 1 ст.64 ЦПК України передбачено, що представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.

Згідно із установленими правилами про представництво, дії, які вчинені представником, створюють, змінюють та припиняють права та обов`язки довірителя, так само і процесуальні. У питаннях здійснення представництва представник керується вказівками довірителя та діє в його інтересах.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 , діючи особисто або через представника, подає чисельні апеляційні скарги, а саме, як вбачається з матеріалів справи апеляційним судом було розглянуто десять його апеляційних скарг, дві з яких були переглянуті судом касаційної інстанції, і залишені без змін.

Наразі до апеляційного суду надійшла справа з п`ятьма апеляційними скаргами, поданими у різні дати, але їх зміст є повністю ідентичним апеляційним скаргам, що вже були предметом розгляду.

Таким чином, позивач демонструє явне зловживання процесуальними правами та нехтування процесуальними обов`язками.

Неодноразове оскарження ухвали про відкриття провадження шляхом подання апеляційних скарг, за якою вже прийнято судове рішення судом апеляційної інстанції, є явним проявом дій, що вчиняються з метою перешкоджання судочинству та затягування розгляду справи.

Внаслідок таких дій суд позбавлений можливості належним чином розглянути справу по суті у визначений процесуальним законодавством процесуальний строк.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволікання у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Враховуючи наведене, вважаю дії відповідача ОСОБА_1 щодо систематичної подачі апеляційних скарг на одне і теж саме судове рішення зловживанням процесуальними правами, що спрямоване на безпідставне затягування та перешкоджання розгляду справи, що суперечить завданню цивільного судочинства.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Частиною 4 ст.44 ЦПК України передбачено, що суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом

Згідно з ст.143 ЦПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.144 ЦПК України одним із заходів процесуального примусу є штраф.

Суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству (п.2 ч.1 ст.148 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст.148 ЦПК України у випадку невиконання процесуальних обов`язків, зловживання процесуальними правами представником учасника справи суд з урахуванням конкретних обставин справи може стягнути штраф як з учасника справи, так і з його представника.

За наведених обставин, суд приходить до висновку про необхідність застосування до відповідача ОСОБА_1 заходу процесуального примусу у виді накладення штрафу у розмірі трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 5763, 00 грн.

Згідно з ч.5 ст.148 ЦПК України ухвала про стягнення штрафу є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Стягувачем за таким виконавчим документом є Державна судова адміністрація України.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Керуючись ст.ст.31, 32, 44, 143, 144, 148, 358 ЦПК України, суд

у х в а л и в

Відмовити у відкритті апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва постановлену під головуванням судді Парамонова М.Л. 11 липня 2016 року у місті Києві, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнути з ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 в дохід державного бюджету штраф у розмірі трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 5763, 00 грн (три тисячі вісімсот сорок дві гривні 00 коп.)

Стягувач: Державна судова адміністрація (01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5)

Боржник: ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 )

Строк пред`явлення ухвали до примусового виконання в частині стягнення штрафу становить три місяці, починаючи з наступного дня після набрання нею законної сили.

Ухвала суду апеляційної інстанції в частині відмови у відкритті провадження за апеляційною скаргою набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Ухвала апеляційного суду в частині накладення штрафу набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в апеляційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя: В.В. Соколова Соколова