КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 червня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів :

головуючого - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В.,Ящук Т.І.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від13 лютого 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 ,треті особи: ОСОБА_3 . Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м.Києва» про відшкодування майнової та моральної шкоди,завданої внаслідок залиття квартири,-

у с т а н о в и в:

У серпні 2016 року позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої унаслідок залиття квартири. Після уточнення позовних вимог указував, що він є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності, виданого відділом приватизації ДЖФ Ватутінської РР у м. Києві від 01 березня 1999 року. Він фактично проживає у вказаній квартирі та є власником особового рахунку квартири, що підтверджується Довідкою Форма №3, виданою КК «Центр комунального сервісу» Деснянського району м. Києва» від 05.08.2016 року за № 3221. 15 червня 2016 року, відповідно до акту складеного комісією ЖЕД-310, сталося залиття його квартири з вищерозташованої квартири № НОМЕР_1 по причині самостійного перекривання запірного вентеля ГВП, який розташований у ванній кімнаті, що призвело до руйнування головки вентеля. Унаслідок затоплення квартири № НОМЕР_2 , були пошкоджені стеля, стіни та підлога двох житлових кімнат, кухні, коридору. Згідно з «Висновку про вартість», складеного від 28 липня 2016 року ТОВ «Агентство експертної оцінки» ринкова вартість відновлювального ремонту його квартири складає - 29 664,00 грн.. Вартість проведення даного дослідження коштувала позивачу 1400,00 грн..

Крім того, оскільки позивач не є юридично обізнаною особою, то був змушений звернутися за правовою допомогою, для надання йому консультації та складання відповідних документів до суду. Вартість послуг за юридичну консультацію та складання документів до суду, коштували позивачу 3000,00 грн..

На неодноразові його звернення до власника квартири НОМЕР_1 , з вини якої сталося затоплення, з пропозицією відшкодувати зазначені збитки внаслідок залиття, чи відремонтувати його квартиру, так і не отримав будь-якої відповіді. Він був здивований байдужістю відповідача, з вини якого спричинена йому значна матеріальна шкода. Квартира до затоплення перебувала у хорошому стані та він уважав, що дуже довго не буде займатися її впорядкуванням, а тепер він повинен відшуковувати кошти на оплату відновлювального ремонту. Унаслідок залиття отримав психічний стрес, змушений ходити в інші інстанції та в суд для відновлення стану його квартири та свого звичайного спосібу життя. У зв`язку з моральною травмою він знаходиться в стані морального пригнічення,унаслідок чого просив стягнути на свою користь моральну шкоду.

Посилаючись на вказані обставини, позивач після уточнення позовних вимог просив стягнути з відповідача на свою користь заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 37064,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 15000,00 грн., а також судові витрати.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 13 лютого 2019 року позов задоволено частково. Вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 майнову шкоду у розмірі 9888,00 грн., моральну шкоду у розмірі 7000 грн., витрати на проведення оцінки заподіяної шкоди в розмірі 1400,00 грн. та витрати по оплаті судового збору в розмірі 184,00 грн..

В апеляційній скарзі відповідач просить змінити рішення суду та стягнути з нього на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 5756,35 грн., моральну шкоду в розмірі 2000 грн. та витрати на проведення оцінки заподіяної шкоди в розмірі 467 грн.. Погоджуючись з фактом залиття квартири позивача, відповідач уважає, що відповідальність за шкоду, спричинену позивачу внаслідок залиття, повинно нести разом з ним і КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського району м. Києва, оскільки його працівниками не вжито достатніх і необхідних заходів для відвернення наслідків прориву інженерних мереж в його квартирі. При цьому суд не врахував не вжиття Дирекцією достатніх заходів для своєчасної ліквідації прориву інженерних мереж в його квартирі. Уважає, що надані позивачем висновки про оцінку вартості відновлювального ремонту його квартири не є належними та допустимими доказами, оскільки складені з порушенням ЗУ « Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в України» Позивачем не доведено належними та допустимими доказами розмір моральної шкоди. Судом безпідставно не застосована ст. 1193 ЦК щодо зменшення розміру відшкодування шкоди та не враховано його матеріальний стан.

Заслухавши доповідь судді,обговоривши доводи апеляційної скарги,обставини справи,колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено,що відповідно до копії свідоцтва про право власності від 01.03.1999 р., позивачу належить на праві власності 1/3 частин квартири АДРЕСА_1 , а інші 2/3 частини належать на праві власності ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про право власності від 01.03.1999 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.11.2016 року. (а.с.7).

Відповідно до акту складеного комісією ЖЕД-310 від 15 червня 2016 р. , залиття квартири позивача сталося з вище розташованої квартири НОМЕР_1 , яка належить на праві власності відповідачу, з причини самостійного перекривання запірного вентиля ГВП, який розташований у ванній кімнаті, що призвело до руйнування головки вентиля (а.с.11).

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

У судовому засіданні представник відповідача визнав вину відповідача в затопленні квартири позивача та відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, вина відповідача в затопленні цієї квартири не підлягає доказуванню.

Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що відповідач не заперечує сам факт залиття та завдання позивачу шкоди, але не погоджується з розміром заявлених позовних вимог в частині стягнення із відповідача 37 064 грн. матеріальної шкоди та 15 000 грн. моральної шкоди, вважаючи такий розмір необґрунтованим та не доведеним.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд встановив і виходив з того, що вина відповідача в залитті квартири позивача доведена та визнана відповідачем, а розмір як матеріальної шкоди, так і моральної шкоди доведений належними та допустимими доказами.

Колегія суддів уважає такий висновок суду першої інстанції відповідним обставинам справи та вимогам закону, що регулює правовідносини, які виникли між сторонами.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів уважає, що доводи апеляційної скарги про необхідність покладення відповідальності за залиття квартири позивача не тільки на нього, а і на Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м.Києва» є безпідставною, оскільки відшкодування за спричинену шкоду покладається на винну особу, яка безпосередньо її спричинила, як це передбачено ст.ст.1166,1167 ЦК України.

Як зазначалось вище, 15.06.2016 року сталося залиття квартири позивача з вище розташованої квартири відповідача з причини самостійного перекриття запірного вентиля ГВП, який розташований в ванній кімнаті,що призвело до руйнування головки вентиля.

Дані обставини відповідачем визнаються.

Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» є господарюючим суб`єктом на праві господарського відання відносно житлового будинку АДРЕСА_4 та є балансоутримувачем відповідно до розпорядження Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 30.01.2015 року та надає послуги з утримання будинків та прибудинкової території.

Переліг послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій наведено у Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій,затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 №869.

Згідно з пунктами 13 та 18 Порядку до складу тарифу обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем гарячого і холодного водопостачання,водовідведення, централізованого опалення і зливної каналізації та з ліквідації аварій у внутрішньоквартирних мережах.

Внутрішньобудинковою системою гарячого і холодного водопостачання, водовідведення,централізованого опалення є система від зовнішньої стіни будинку (крім транзитних трубопроводів) до першої запірної арматури на відгалуженні від стояка, що знаходиться в квартирі споживача.

З огляду на зазначене Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м.Києва» не несе відповідальність за технічний стан сантехнічного обладнання в квартирі відповідача, яка належить йому на праві власності.

Чинним законодавством саме на власника покладається зобов`язання утримувати майно,що йому належить (ст.ст.319,322 ЦК України).

Колегія суддів відхиляє аргумент апеляційної скарги щодо нікчемності висновку про вартість, складеного 28 липня 2016 року ТОВ «Агенство експертної оцінки та висновку складеного тим же товариством від 12.01.2018 року, оскільки посилання відповідача на рецензії вказаних звітів про оцінку Громадської організації «Всеукраїнське об`єднання «Українське товариство оцінювачів» не може розцінюватися як доказ, який спростовує визначену ринкову вартість відновлювального ремонту квартири позивача, оскільки відповідачем ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не було надано висновків спеціалістів з визначенням такої вартості. Не ставилось відповідачем і питання про проведення судово-товарознавчої експертизи на предмет визначення вартості відновлювального ремонту квартири позивача з врахуванням матеріалів справи та огляду квартири.

У зв`язку з зазначеним колегія суддів погоджується з обґрунтуванням суду в цій частині рішення щодо ненадання відповідачем інших належних та допустимих доказів, що підтверджують менший розмір нанесеного з його вини матеріального збитку позивачу.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості висновку суду стосовно розміру моральної шкоди, оскільки позивачем не надано доказів характеру та обсягу страждань позивача, і вважає, що судом при визначенні розміру в 7000 грн. моральної шкоди, яку зазнав позивач внаслідок залиття його квартири, дотримано викладених в п.9 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» про те,що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів уважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що відповідач повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду за негативні явища, які виникли у позивача в зв`язку з пошкодженням його квартири внаслідок залиття, понесенням збитків та порушенням нормальних життєвих зв`язків у зв`язку з тривалим доведенням факту спричинення йому дійсної матеріальної шкоди та зусиллями,необхідними для відновлення попереднього стану.

При визначенні розміру моральної шкоди, на думку колегії суддів, суд правильно виходив із засад розумності, виваженості та справедливості та з врахуванням обставин, за яких цю шкоду зазнав позивач, залишившись в період тривалого часу проживати у пошкодженій квартирі та відсутність зі сторони відповідача зусиль на зменшення страждань позивача.

Відповідач зазначає в апеляційній скарзі про безпідставне не застосування судом ч. 4 ст. 1193 ЦК України, яка передбачає зменшення розміру відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від матеріального становища, крім випадків, коли шкода завдана вчиненням злочину.

Колегія суддів уважає, що в даному випадку застосування вказаної норми закону призведене до дисбалансу прав сторін на шкоду позивача, оскільки вони мають однаковий вік, матеріальне становище та, як вбачається з наданих позивачем медичних документів, він також має тяжкі захворювання, як і відповідач.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо,а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та відсутність підстав до його скасування.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від13 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на підставі ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий: А. О. Чобіток

Судді: О. В. Немировська

Т. І. Ящук