Справа № 523/3475/18
Провадження № 2/761/1388/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Юзькова О.Л.

за участі секретарів Горюк Н.Р., Смігунова В.В.,

представника позивача за первісним позовом ОСОБА_1

представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 третя особа: Відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про стягнення заборгованості по аліментам та позбавлення батьківських прав та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав, стягнення заборгованості по аліментам, зважаючи на наступне. Позивач є внутрішньо переміщеною особою, яка на день подачі позову проживає у м. Одеса. 28.08.2004 р. у м. Дружківка, Донецької області позивач зареєструвала з відповідачем шлюб, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_5 . Шлюб було розірвано 05.03.2007 р. У 2006 році позивач подала позов про стягнення аліментів на сина та за рішенням суду видано виконавчий лист на примусове виконання від 04.12.2006 р. № 2-1537. Відповідач рішення не оскаржував. 22.12.2010 р. за згодою відповідача були внесені зміни до актового запису про народження сина та прізвище ІНФОРМАЦІЯ_6 змінено на ІНФОРМАЦІЯ_6 . До 2010 р. відповідач платив аліменти на утримання сина до 2010 р., потім виплати припинились. У зв`язку із антитерористичною операцією на Донбасі позивач з дитиною, як внутрішньо переміщена особа, переїхала та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , Відповідач мешкає у м . Києві . Дитині забезпечені гідні умови проживання, матеріальна стабільність. Позивач піклується про здоров`я та розвиток дитини. В той самий час відповідач з 2010 року не надає матеріальної підтримки, не виявляє зацікавленості у житті дитини, з сином не спілкується. При цьому батько жодним чином не позбавлений інформації щодо місця перебування дитини, також відсутні і перешкоди для спілкування. З 27.03.2017 р. по 31.01.2018 р. утворилась заборгованість по сплаті аліментів, яка становить за розрахунком державного виконавця 25 271,25 грн.. неустойка за прострочення сплати аліментів - 7 721,75 грн. Зважаючи на викладене позивач просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , стягнути з відповідача заборгованість по аліментам, яка станом на 31.01.2018 року з 01.04.2017 р. по 31.01.2018 р. за розрахунком відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві № 1345/16 від 21.12.2018 р. становить 25 271,25 грн. та неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 7 721,75 грн.

10.08.2018 року Шевченківським районним судом м. Києва відкрито провадження у даній справі, вирішено питання про її розгляд за правилами загального позовного провадження.

ОСОБА_4 було подано зустрічний позов до ОСОБА_3 про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї. ОСОБА_4 зазначає, що фактично з моменту розлучення почались непорозуміння з відповідачем щодо участі у вихованні дитини, спілкуванні з сином, почались створюватись перешкоди у побаченнях. Всі намагання з моменту розлучення нормальним шляхом врегулювати такі моменти призводили до конфліктів. Остання зустріч відбулась у м. Дружківка куди позивач приїжджав і йому надали можливість побачити дитину під наглядом чоловіка відповідача - ОСОБА_9 . В кінці 2013 року у позивача виникли проблеми зі здоров`ям та на початку 2014 р. він переніс складну операцію по заміні шийного відділу хребта і пів року знаходився на реабілітації. В цьому регіоні де проживала відповідач та дитина почались бойові дії в ході АТО. Будь - який зв`язок з відповідачем перервався, їх місце перебування не було відоме. Про те, що колишня дружина переїхала до м. Одеси позивач дізнався, отримавши з м. Одеси повістку до суду. намагання з`язатися з сином телефоном були марними, ОСОБА_3 повідомляла, що він не хоче спілкуватися. Позивач був позбавлений навіть поздоровити сина з днем народження. Для блага дитини та спокою його матері позивач надав згоди на зміну прізвища сина та сподівався на подальше з ним спілкування, проте цього не відбулось. На сьогодні позивач має ще трьох неповнолітніх дітей і є вітчимом ще однієї дитини, яку виховує як власну . Діти знають про старшого брата і чекають зустрічі з ним. Позивач бажає бути поруч з сином, спілкуватись з ним та приймати участь у його житті. За таких обставин ОСОБА_4 просить суд зобов`язати ОСОБА_3 не чинити перешкоди у вихованні та спілкуванні із сином ОСОБА_8 ; мати право на особисте побачення з сином, за місцем проживання дитини, чи в загальнодоступних місцях (місцях дитячих розваг, та відпочинку, скверах, парках тощо, також за місцем проживання дитини) один раз на місяць (остання субота місяця) без присутності матері ОСОБА_3 або її чоловіка ( ОСОБА_9 ); мати спільний відпочинок: два тижні літніх канікул дитина проводить з батьком з 01 липня по 14 липня, за 10 днів до встановленого дня спільного відпочинку з дитиною зобов`язати ОСОБА_3 письмово повідомляти ОСОБА_4 за зареєстрованим місцем його проживання та орган опіки та піклування за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання дитини, про фактичне перебування дитини, де він матиме можливість забрати дитину на спільний відпочинок; за 10 днів до зміни місця проживання та навчання сина ОСОБА_8 , а також за 10 днів до початку нового навчального року письмово повідомляти ОСОБА_4 , за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем його проживання та орган опіки та піклування за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем реєстрації дитини, про назву та місцезнаходження нового навчального закладу, де буде навчатись ОСОБА_8 та нову адресу де буде проживати ОСОБА_8 .

ОСОБА_4 надано відзив на первісний позов де зазначено, що вимоги останнього не можуть бути задоволені. Батько в жодному разі не самоусунувся від участі у житті дитини, саме колишня дружина не бажає такого спілкування і участі ОСОБА_4 у житті ОСОБА_11 . Сам по собі борг по сплаті аліментів не може слугувати підставою для позбавлення батьківських прав. Крім того, вся заборгованість погашена. Висновок органу Опіки щодо доцільності позбавлення батьківських прав не є обов`язковим для суду та за відсутності попередження батька щодо зміни ставлення до дитини. Думка дитини, якій не надавали бачитися з батьком може бути сформована мітр`ю та вітчимом.

У відзиві на зустрічну позовну заяву представник ОСОБА_3 вказав, що не зрозуміло з яких причин ОСОБА_4 вважає, що йому чиняться перешкоди у спілкуванні, оскільки батьківськими обов`язками він нехував фактично з народження сина. З 2005 року ОСОБА_3 не змінювала свій номер телефону, а тому не заслуговують на увагу твердження ОСОБА_4 щодо неможливості знайти дитину. Також з 2016 р. у Суворівському районному суді м. Одеси перебувала справа про стягнення заборгованості по аліментам і в межах цього провадження представник ОСОБА_4 подавались заперечення та зустрічний позов, отже він знав про місце перебування дитини. Крім того, як повідомила Суворівська районна держава адміністрація Одеської міської ради - ОСОБА_4 не звертався стосовно перешкод у зустрічах з дитиною. Також необхідно взяти до уваги, що у психологічному висновку від 16.12.2018 р. зазначено, що дзвінки біологічного батька, які почались після судового провадження призводять до стресу дитини, що може травмувати його психіку. Хлопчик називає батьком вітчима і вважає його батьком, який виховує його з трирічного віку.

У відповіді на відзив на первісний позов представник ОСОБА_3 зазначив, що ОСОБА_4 нехтує своїми обов`язками, і дані обставини підтверджуються матеріалами справи. Він не намагався зустрічатися із сином, не заперечував щодо висновку по доцільність позбавлення батьківських прав Органу опіки та піклування Суворівської районної адміністрації одеської міської ради, не спілкується із сином в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення.

Орган опіки та піклування Суворівської районної адміністрації Одеської міської ради направив в адресу суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 щодо малолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 від 21.06.2018 р. за № 01-05-3/231вх.

Також представник третьої особи повідомив, що розгляд питання про можливість визначення способів участі батька у вихованні малолітнього ОСОБА_12 може бути розглянуто після прийняття рішення про доцільність або ні позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав. В судовому засіданні представник ОСОБА_3 підтримав вимоги первісного позову та просив задовольнити його в повному обсязі, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити.

Представник ОСОБА_4 просив задовольнити зустрічний позов та відповідно відмовити у задоволенні первісного позову.

Представник органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради просив розглядати справу за його відсутності.

Вислухавши доводи представників сторін, дослідивши надані докази та надавши їм відповідну оцінку суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню частково, в той час як у задоволенні зустрічного має бути відмовлено в повному обсязі, виходячи з наступного.

Встановлено і не заперечується сторонами, що сторони перебували у зареєстровану шлюбі, який було розірвано 05.03.2007 р., про що в Книзі реєстрації розірвання шлюбів відділоми реєстрації актів цивільного стану Дружківського міського управління юстиції Донецької області зроблено актовий запис № 53.

Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Як зазначили представники сторін в судовому засіданні, і це підтверджується матеріалами справи, прізвище дитини було змінено за згодою ІНФОРМАЦІЯ_6 на прізвище « ІНФОРМАЦІЯ_6 », зважаючи на те, що позивач за первісним позовом після укладання шлюбу з ОСОБА_13 17.09.2010 р. отримала прізвище чоловіка.

Також не заперечувалась сторонами та обставина, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є внутрішньо переміщеною особою, зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2 та фактично проживає з адресою: АДРЕСА_3 .

Дані обставини підтверджуються довідкою від 05.09.2017 р. № 423 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданою управлінням соціального захисту населення в Суворівському районі м. Одеси.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 на день розгляду справи зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

Представник позивача ОСОБА_3 зазначає, що наявні підстави для позбавлення батьківських прав батька малолітнього ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , стягнення заборгованості по аліментів та пені у зв`язку із про строчкою сплати аліментів.

В той час, як представник ОСОБА_4 зазначає про наявність перешкод. що їх чинить мати дитини позивачу за зустрічним позовом у спілкуванні з сином та відсутності заборгованості по аліментам.

Так, як свідчать матеріали справи, на примусовому виконанні Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві перебуває виконавчий лист № 2-1527 виданий 04.12.2006 р. Дружківським м/с Донецької області про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_14 аліментів на утримання дитини у розмірі ј частини всіх видів доходів, починаючи з 21.09.2006 р.

Як вбачається з наданих представниками сторін документів, а саме розрахунків заборгованості по аліментам виконавчої служби Печерського районного управління юстиції, за ОСОБА_4 обліковувалась заборгованість за 20016 - 2019 р. у розмірі 141 006,74 грн. (станом на 31.01.2018 р.), станом на вересень .2018 р. 93 841,94 грн.

Разом з тим, як свідчить постанова державного виконавця про скасування заходів примусового виконання від 21.03.2019 р. заборгованість погашено у повному обсязі, відомості про ОСОБА_4 виключено з Єдиного реєстру боржників.

Дана обставина також підтверджується квитанцією № 19 від 212.03.2019 р., копія якої долучена до матеріалів справи і не заперечується представником ОСОБА_3 .

Відповідно до ч.4 ст.194 СК України заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років.

Чинним законодавством України не передбачено стягнення в судовому порядку заборгованості по аліментам, такий механізм передбачений спеціальним законом - Законом України «Про виконавче провадження», за таких обставин та з огляду на те, що станом на день розгляду справи борг погашено в повному обсязі підстави для задоволення первісного позову в цій частині відсутні.

Також відсутні на думку суду і підстави для задоволення позову ОСОБА_3 в частині позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітньої дитини. Виходячи з наступного.

Сімейним Кодексом України, а саме ч. 1 ст. 150 передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний стан.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності встановленої законом, відповідно до положень ст. 155 СК України.

За приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

При цьому за положеннями ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В свою чергу за положеннями ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Приписами ст. 164 СК України встановлено, що мати, батько можуть бути позбавленими батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків.

Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» в п. 16 роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не створюють умов отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінюватись, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Зважаючи на вищенаведені вимоги чинного законодавства України , роз`яснення пленуму Верховного Суду України мають бути переконливі докази того, що батько/мати свідомо усунулись від виконання обов`язку встановленого законом , враховуючи при цьому поведінку батьків.

Суд погоджується з доводами представника ОСОБА_4 про те, що не сплата аліментів, наявність заборгованості сама по собі не може бути безумовною підставою для висновку щодо можливості позбавлення особи батьківських прав і може бути розглянута у сукупності з іншими доказами.

Так, органом опіки та піклування Суворівської районної адміністрації Одеської міської ради 21.06.2018 р. за № 01-05-3/231вх складено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно малолітнього сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У висновку зазначено, зокрема. що малолітній ОСОБА_15 , 2005 року народження власноруч написав, що проживає разом з матір`ю та вітчимом, батька не бачив і не пам`ятає. Своїм батьком вважає вітчима, який його виховує з двох років.

Також у висновку вказано, що ОСОБА_4 надіслав письмову заяву, у якій повідомив, що має чотирьох дітей, але не має можливості спілкуватись із старшим сином, якого останній раз бачив у 2013 році.

За приписами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Верховний Суд у постанові від 13.03.2019 р. у справі № 631/2406/15-ц зазначив, що

тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК Українидозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Так, ОСОБА_4 заперечує проти задоволення позову, вказує на те, що бажає приймати участь у вихованні дитини, прймати участь у його житті.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні вимоги ОСОБА_3 суд виходить з того, що під час розгляду справи не було встановлено обставин, отримано належних доказів щодо свідомого ухилення батька від виконання батьківських прав.

Натомість, на думку суду, необхідно прийняти до уваги ту обставину, що батько та син поживають в різних містах України, ту обставин, що ОСОБА_4 є батьком, і це не заперечується стороною позивача за первісним позовом, ОСОБА_16 , 2011 року народження, ОСОБА_17 , 2014 року народження та ОСОБА_18 , 2015 року народження.

А головне, що на глибоке переконання суду є важливим для прийняття рішення бажання позивача за зустрічним позовом брати участь у житті старшого сина.

За положеннями ч. 1 ст. 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Так, в судовому засіданні було опитано ОСОБА_19 , який підтвердив, що вважає батьком ОСОБА_13 , який його виховує з трирічного віку, проте відповідно до приписів ст. 171 СК України суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

В даному випадку суд вважає, що саме в інтересах дитини є необхідність на даний час відмовити у задоволенні вимог щодо позбавлення батьківських прав, з метою надання батьку та сину віднайти можливість для спілкування, подальшої участі у житті кожного з них та отримання можливості для ОСОБА_11 познайомитись з братами та сестрою.

За приписами ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Положеннями ст. 159 СК України визначено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Разом з тим, суд не знаходить підстав і для задоволення зустрічного позову, оскільки матеріали справи не містять достовірних відомостей, не було їх отримано і під час розгляду справи, що поведінка матері дитини свідчить про позбавлення ОСОБА_4 будь - якого спілкування з сином.

Матеріали справи не містять доказів про те, що ОСОБА_4 звертався у відповідні органи із заявами щодо перешкод у спілкуванні з дитиною та прийняття відповідних рішень.

З іншого боку, за положеннями ст. 19 СК України звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду.

В свою чергу відповідно до ч. 2 ст. 153 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Проте, беручи до уваги обставини встановлені в судовому засіданні, думку ОСОБА_12 щодо спілкування з батьком, суд вважає, що вимоги про встановлення порядку участі батька у вихованні з сином у запропонованому вигляді є передчасними.

Слід зазначити, що чинним законодавством України передбачена відповідальність за прострочення сплати аліментів, оплати додаткових витрат на дитину, а саме положеннями ст. 196 СК України визначено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Так, як встановлено у судовому засіданні ОСОБА_4 , і це не заперечувалось його представником, в період з 27.03.2017 р. по 31.01.2018 р. мав заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 25 271,25 грн.

За розрахунком наданим позивачем неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів становить 7 721, 75 грн.

Правильність розрахунку була перевірена судом, та не заперечувалась, не оспорювалась представником ОСОБА_4 .

За таких обставин, суд вважає за можливе задовольнити вимоги за первісним позовом та стягнути з ОСОБА_4 зазначену суму на підставі приписів ст. 196 СК України.

Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 2-5,11-13,76-81,141,279,352,354 ЦПК України, ст.ст. 141,150,153,155,164,165,166, 171,195 СК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 третя особа: Відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про стягнення заборгованості по аліментам та позбавлення батьківських правзадовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (ІПН НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ) неустойку за прострочення сплати аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 7 721 грн. 75 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Зустрічний позово ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неїзалишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду, в порядку ст.ст. 353-357 ЦПК України з урахуванням п. 15.5. Перехідних положень цього Кодексу протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 25.07.2019 року.

Суддя: