Справа № 466/3425/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2019 року Шевченківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді Зими І.Є.

за участю : секретаря Назаркевич Ю.В.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження , цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів в порядку ст. 625 ЦК України ,-

встановив:

24.04.2019р. позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з заявою про стягнення з відповідача 18 647,63 грн. з підстав ст. 625 ЦК України.

Свої вимоги мотивує тим, що вироком Залізничного районного суду м. Львова від 15.05.2012 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.191 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України його звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю 2 роки. Позивач була визнана потерпілою у вказаному кримінальному провадженні.

Вказаним вироком задоволено цивільній позов про стягнення з ОСОБА_4 в її користь 138 100,40 грн. матеріальної шкоди. На виконання вироку суду, Залізничним районним судом м. Львова 19.06.2012р. видано виконавчий лист, який перебуває на виконанні у Шевченківському ВДВС м. Львова.

Станом на день звернення до суду, ОСОБА_4 погашено лише 38 551,57 грн. заборгованості. Таким чином, оскільки зобов`язання залишається невиконаним в повному розмірі, в силу ч.2 ст.625 ЦК України просить стягнути з відповідача інфляційні витрати та три відсотка річних від простроченої суми, а саме 8 256,14 грн. інфляційних та 10 391,49 грн. 3 % річних.

12.06.2019р. відповідач ОСОБА_4 подав відзив на позовну заяву, в якому позов заперечив. Свою позицію мотивує тим, що в даному випадку відшкодування ним шкоди позивачу є відповідальністю за вчинення кримінального правопорушення, а не грошовим зобов`язанням, яке виникло з договірних зобов`язань. А відтак вважає, що зазначені обставини не породжують для нього наслідків виконання грошового зобов`язання.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги,

посилаючись на мотиви , викладені в заяві. Просила позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Просив у задоволенні такого відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 та п. 8 і 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одними із способів захисту цивільного права є відшкодування збитків, інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Як встановлено судом, відповідач ОСОБА_4 засуджений вироком Залізничного районного суду м. Львова від 15.05.2012 року за ч.4 ст.191 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю 2 роки.

Цим же вироком було задоволено цивільній позов про стягнення з відповідача ОСОБА_4 в користь позивача ОСОБА_3 138 100,40 грн. матеріальної шкоди.

На виконанні у Шевченківському ВДВС м. Львова перебуває виконавче провадження ВП № 33383711 від 11.07.2012 року з примусового виконання виконавчого листа №1-486/11, виданого Залізничним районним судом м. Львова від 19.06.2012 року про стягнення з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 вказаної суми.

Судом також встановлено, що на даний час відповідачем погашено лише 38 551,57 грн. Даний факт не заперечувався представником відповідача під час розгляду справи, а відтак в силу ч.1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

При цьому підстави для виникнення зобов`язань визначені у ст. 11 ЦК України та є наступними: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Згідно із ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З аналізу норм ст. 625 ЦК України випливає, що у вказаній статті визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

З огляду на викладене, не заслуговують на увагу доводи відповідача про те, що в даному випадку відшкодування шкоди є відповідальністю за вчинення злочину, і тому на ці правовідносини не поширюється дія ст. 625 ЦК України.

Відтак, суд приходить до висновку про підставність вимог позивача, а тому позов підлягає до задоволення в повному обсязі та з відповідача слід стягнути в користь позивача інфляційні витрати за період з 01.05.2016 року по 31.03.2019 року в сумі 8256,14 грн. та три відсотки річних за період з 01.05.2016 до 30.04.2017 року в сумі 4143,12 грн., за період з 01.05.2017 року по 30.04.2018 року з врахуванням сплачених відповідачем коштів - 3261,91 грн. та за період з 01.05.2018 року по 30.04.2019 року з врахуванням сплачених відповідачем коштів - 2986,46.

В силу ст. 141 ЦПК України, з відповідача також підлягає до стягнення судовий збір.

На підставі ст.ст. 4, 12, 13, 82, 141, 263-265, 268 ЦПК України, керуючись ст. ст. 15, 16, 625 ЦК України, суд, -

у х в а л и в :

Позов задовольнити . Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 відсоток індексу інфляції за час прострочення в розмірі 8 256 грн. 14 коп. та три відсотка річних від суми боргу за час прострочення , в розмірі 10 391 грн. 49 коп., а всього 18 647 грн. 63 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , проживає АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , проживає АДРЕСА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з моменту виготовлення повного його тексту, безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Повний текст судового рішення виготовлено 15 липня 2019 року.

Суддя І. Є. Зима