ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 686/8620/16-ц
Провадження № 22-ц/4820/1219/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.

секретар судового засідання Медведчук Н.Д.

за участю: представників учасників справи

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/8620/16-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 жовтня 2016 року (суддя Демінська А.А.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району, ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Хмельницька районна державна адміністрація Хмельницької області, про визнання незаконними та скасування рішень та свідоцтва про право власності.

Заслухавши доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району, ОСОБА_1 , Державного реєстратора реєстраційної служби ХМУЮ Савчук Н.С. про визнання незаконними та скасування рішення сільської ради, визнання незаконними та скасування рішення державного реєстратора, визнання незаконними та скасування рішення свідоцтва про право власності.

В обґрунтування позову зазначав, що в березні 2016 року він звернувся з позовом до адміністративного суду, в якому просив визнати незаконним та скасувати рішення Державного реєстратора реєстраційної служби ХМУЮ Євграфова О.С. № 28341991 від 19 лютого 2016 року про відмову у реєстрації права власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, для ведення садівництва із земель комунальної власності, що розташована на території с. Лісові Гринівці, кадастровий номер НОМЕР_1 . Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 квітня 2016 року провадження у вказаній вище справі закрито з причин того, що спір стосується права власності третіх фізичних осіб на земельну ділянку.

Вказує, що з одержаних від відповідача по адміністративній справі копій документів вбачається, що передана йому у власність рішенням 5-ї сесії Лісовогринівецької сільської ради № 27 від 25.01.2016 земельна ділянка площею 0,1000 га, для ведення садівництва із земель комунальної власності, що розташована на території с. Лісові Гринівці кадастровий номер НОМЕР_1 була передана у власність ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право власності № НОМЕР_2 , виданого ВРРП на нерухоме майно ХМРУЮ 12.12.2015. Вказував, що підставою передачі у власність ОСОБА_1 вказаної земельної ділянки було рішення Лісовогринівецької сільської ради, яке позивач вважає незаконним.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 липня 2016 року провадження у справі за позовом ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради, визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора, визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності закрито в частині вимог до Державного реєстратора реєстраційної служби ХМУЮ Савчук Н.С.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 липня 2016 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Хмельницьку районну державну адміністрацію Хмельницької області.

В ході розгляду справи позивач збільшив позовні вимоги, та просив визнати незаконними та скасувати: рішення Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району № 14 від 24.05.2016 про скасування рішення № 27 від 25.01.2016 сільської ради «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 ОСОБА_2 та надання її у власність»; рішення сільської ради про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1000 га із земель комунальної власності (категорія земель сільськогосподарського призначення), що розташована на території с. Лісові Гринівці Хмельницького району Хмельницької області та про передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,1000 га (кадастровий номер НОМЕР_1 ) із земель комунальної власності (категорія земель сільськогосподарського призначення) для ведення садівництва, розташованої за адресою: с. Лісові Гринівці Хмельницького району Хмельницької області; свідоцтва про право власності ОСОБА_1 на вищевказану земельну ділянку № НОМЕР_2 , видане відділом реєстрації речових прав на нерухоме майно Хмельницького міськрайонного управління юстиції Хмельницької області 12.12.2015.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 жовтня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано недійсним рішення восьмої сесії Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області першого скликання № 14 від 24.05.2016 «Про розгляд депутатського запиту ОСОБА_3 » в частині скасування рішення № 27 від 25.01.2016 позачергової п`ятої сесії Лісовогринівецької сільської ради першого скликання «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 ОСОБА_2 та надання її у власність».

Визнано недійсним рішення сорокової сесії Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області шостого скликання № 126 від 30.10.2015 «Про затвердження ОСОБА_1 технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надання її у власність».

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно за індексним номером 49706944, серії НОМЕР_3 , видане 12.12.2015 Відділом державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Хмельницького міськрайонного управління юстиції Хмельницької області на посвідчення права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1 га для індивідуального садівництва, що розташована в АДРЕСА_1 , кадастровий номер: НОМЕР_1 .

Стягнуто з Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у справі в сумі по 413,40 грн. з кожного.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Вважає, що, ухвалюючи рішення, суд вийшов за межі позовних вимог, чим порушив принцип диспозитивності, закріплений ЦПК України, оскільки зробив висновок про неправомірність рішення сільської ради від 12.02.2014 про відкладення розгляду заяви ОСОБА_2 , однак, таких позовних вимог заявлено не було. Вказує, що судом не встановлено, яке саме право позивача було порушено в даному випадку відповідачами, враховуючи, що відповідач ОСОБА_1 повністю пройшов процедуру оформлення права власності на спірну земельну ділянку відповідно до вимог ст.ст. 116, 118 ЗК України. Посилається на те, що позбавлення власника ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку суперечить практиці ЄСПЛ. Прийняття сільською радою рішення від 24.05.2016 «Про розгляд депутатського запиту ОСОБА_3 » в частині скасування рішення № 27 від 25.01.2016 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 ОСОБА_2 та надання її у власність» є правомірним, оскільки на дату прийняття скасованого рішення спірна земельна ділянка вже належала на праві приватної власності ОСОБА_1 і ніяким чином не могла бути переоформлена на ОСОБА_2 .

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 06 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 жовтня 2016 року залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 24 квітня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 06 грудня 2016 року скасовано і направлено справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 підтримала апеляційну скаргу.

Представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 в судовому засіданні просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України передбачено що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Задовольняючи частково позов та визнаючи недійсними рішення сільської ради, суд першої інстанції виходив з того, що вони прийняті з порушенням норм земельного законодавства, що призвело до порушення прав позивача.

Проте, з таким висновком суду погодитись не можна, оскільки він ґрунтується на неповному з`ясуванні обставин справи та не в повній мірі відповідає нормам матеріального права.

Встановлено, що на підставі розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації № 2444/2012 від 06.12.2012 «Про надання дозволу громадянам на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення садівництва на території Лісовогринівецької сільської ради», ОСОБА_2 було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель державної власності (землі сільськогосподарського призначення (рілля) для ведення садівництва на території Лісовогринівецької сільської ради площею 0,12 га (а.с. 8).

06.03.2013 рішенням Хмельницької районної ради № 39-15/2013 було змінено межі сіл Лісові Гринівці та Скаржинці Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області та включено в межі села Лісові Гринівці Лісовогринівецької сільської ради 1182,3109 га земель, встановлено нові межі с. Лісові Гринівці загальною площею 1726,5032 га (а.с. 9).

21.10.2013 на підставі розробленого проекту за заявою ОСОБА_2 Управлінням Держземагентства у Хмельницькому районі було проведено державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,1000 га з кадастровим номером НОМЕР_1 , розташованої в с. Лісові Гринівці Хмельницького району (землі сільськогосподарського призначення, для ведення садівництва) (а.с. 10).

24.01.2014 ОСОБА_2 звернувся із заявою до сільської ради про затвердження проекту землеустрою щодо відведення вищевказаної земельної ділянки з відповідними додатками, та передати її безоплатно у його власність для ведення садівництва (а.с. 28).

Рішенням Лісовогринівецької сільської ради № 55 від 12.02.2014 «Про затвердження ОСОБА_2 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення та надання її у власність» сільською радою було відкладено розгляд заяви ОСОБА_2 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 0,1000 га, розташованої в с . Лісові Гринівці Хмельницького району та надання її у власність для ведення садівництва до моменту державної реєстрації права власності на земельну ділянку за Лісовогринівецькою сільською радою відповідно до ст. 125 ЗК України (а.с. 30).

Разом з тим, як вбачається з відомостей, які містяться в Поземельній книзі, які надані до апеляційного суду, за Лісовогринівецькою сільською радою державна реєстрація права власності на спірну земельну ділянку не здійснювалась (а.с. 233-240). 12.08.2015 ОСОБА_1 звернувся до сільської ради із заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) орієнтовною площею 0,1000 га (кадастровий номер НОМЕР_1 ) із земель комунальної власності (категорія земель сільськогосподарського призначення) для ведення садівництва, розташованої в с. Лісові Гринівці Хмельницького району Хмельницької області (а.с. 106).

Рішенням Лісовогринівецької сільської ради від 31.08.2015 ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж вказаної вище земельної ділянки в натурі (на місцевості) (а.с. 107).

30.10.2015 рішенням сільської ради було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо спірної земельної ділянки та передано у власність ОСОБА_1 вказану земельну ділянку (а.с. 116).

10.12.2015 Реєстраційною службою Хмельницького МРУЮ Хмельницької області було здійснено державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку (а.с. 51).

12.12.2015 Відділом державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Хмельницького міськрайонного управління юстиції Хмельницької області на ім`я ОСОБА_1 було видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно за номером 49706944 серії НОМЕР_3 (а.с. 50).

Разом з тим, позивач 23.11.2015 звернувся до сільської ради із повторною заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки.

Та 25.01.2016 рішенням Лісовогринівецької сільської ради № 27 було затверджено ОСОБА_2 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1000 га для ведення садівництва із земель комунальної власності (категорія земель сільськогосподарського призначення), що розташована на території с. Лісові Гринівці Хмельницького району та передано в приватну власність позивачу земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_1 ) площею 0,1000 га із земель комунальної власності (категорія земель сільськогосподарського призначення) для ведення садівництва, що розташована в с. Лісові Гринівці Хмельницького району.

19.02.2016 державний реєстратор прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Хмельницького МРУЮ Хмельницької області рішенням № 28341991 відмовив позивачу у державній реєстрації права власності на спірну земельну ділянку, оскільки таке право вже зареєстровано за іншою особою.

Рішенням сільської ради від 24.05.2016 скасовано рішення цієї ж сільської ради № 27 від 25.01.2016 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 ОСОБА_2 та надання її у власність» (а.с. 56).

Відповідно до статті 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).

Отже, підставами для визнання недійсним акта (рішення) є його невідповідність вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції та законів України.

Згідно зі статтею 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до виключної компетенції пленарних засідань сільських, селищних, міських рад віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (частина 10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Згідно з частинами першою-четвертою статті 79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Частинами першою, другою статті 50 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому ЗК України.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про державний земельний кадастр», державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера;

Земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі (частини перша, друга статті 16 Закону України «Про державний земельний кадастр»).

Згідно з частинами першою, третьою статті 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою, зокрема особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи.

Частинами першою, третьою статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Встановлено, що ОСОБА_2 , бажаючи одержати безоплатно у власність земельну ділянку для ведення садівництва на території Лісовогринівецької сільської ради, яка на той час знаходилася за межами села Лісові Гринівці та перебувала в державній власності, звернувся із заявою до повноважного органу, який розпоряджався цією земельною ділянкою, - Хмельницької РДА.

Відповідно до частин сьомої, восьмої статті 118 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Частиною першою статті 186-1 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.

З аналізу статті 118 ЗК України випливає, що для отримання безоплатно у власність громадян земельної ділянки відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Такий проект, погоджений Управлінням Держземагентства у Хмельницькому районі, був виготовлений за заявою ОСОБА_2 і поданий ним Лісовогринівецькій сільській раді для затвердження.

Частиною дев`ятою статті 118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позивачем рішення Лісовогринівецької сільської ради № 55 від 12.02.2014, яким фактично залишено заяву ОСОБА_2 про затвердження проекта землеустрою без розгляду, в судовому порядку не оспорювалось.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України, визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Позов може бути задоволений лише у випадку встановлення факту порушення, невизнання або оспорення відповідачем (відповідачами) прав, свобод чи інтересів позивача. Якщо такого факту не встановлено, позов не підлягає задоволенню.

Позивач, оспорюючи набуття відповідачем права власності на спірну земельну ділянку, вказував, що порушено його переважне право на одержання у власність земельної ділянки, і він згідно з вимогами ст. 152 ЗК України, вправі ставити питання про усунення перешкод у його праві на землю.

Проте, як зазначено в апеляційній скарзі та вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів про наявність у нього будь-якого речового права на земельну ділянку на час прийняття Лісовогринівецькою сільською радою рішень від 30.10.2015 № 126 про надання земельної ділянки у власність ОСОБА_1 , яке підлягає захисту відповідно до положень ст. ст. 15, 16 ЦК України.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 ЗК України).

Частиною 9 ст. 79-1 ЗК України передбачено, що земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування та державної реєстрації права власності на неї.

З урахуванням зазначених норм прав та обставин справи, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог (оскільки рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог фактично не оспорюється, виходячи з доводів апеляційної скарги) підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог за недоведеністю.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, з позивача ОСОБА_2 на користь відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір (сплачений при подачі апеляційної та касаційних скарг) в розмірі 3803 грн. 26 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 жовтня 2016 року в частині задоволення позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

В позові ОСОБА_2 до Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району, ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Хмельницька районна державна адміністрація Хмельницької області, про визнання незаконними та скасування рішень та свідоцтва про право власності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) 3803 грн. 26 коп. судового збору.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 липня 2019 року.

Суддя-доповідач /підпис/ І.В. П`єнта

Судді: /підпис/ А.П. Корніюк

/підпис/ О.І. Талалай

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду І.В. П`єнта

________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Демінська А.А. Провадження № 22-ц/4820/1219/19

Доповідач - П`єнта І.В. Категорія № 5