ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 750/6183/18 Номер провадження 22-ц/814/1812/19Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д. Д. Доповідач ап. інст. Гальонкін С. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді: Гальонкіна С.А.,

суддів: Кузнєцової О.Ю., Хіль Л.М.,

з секретарем судового засідання: Григоришиної М.В.,

з участю: відповідача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - адвоката Лашко О.О.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в загальному порядку в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 квітня 2019 року у складі головуючого судді Андрієць Д.Д., ухвалене в залі суду в м. Кременчуці, повний текст якого складено 02 травня 2019 року, у справі № 750/6183/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернулася до Автозаводського районного суду м. Кременчука з позовом до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання сина в розмір 1/4 частини всіх видів заробітку(доходу) відповідача. Починаючи з липня 2012 року відповідач з врахування додаткового виду доходу аліменти не сплачував у зв`язку із чим утворилась заборгованість, яка станом на 31.05.2017 становила 88065,47 грн. 27 лютого 2018 року заборгованість по аліментах була погашена відповідачем. Вважає, що у зв`язку із порушенням строків сплати аліментів, відповідно до ст.196 СК України, відповідач зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі 26796,01 грн., яку просила стягнути на її користь.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 квітня 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню за несвоєчасну сплату аліментів в сумі 26796,01 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 704,80 грн.

З рішенням суду не погодився відповідач.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що місцевий суд безпідставно не взяв до уваги, що позивач знала про працевлаштування відповідача з 2012 року в охоронній фірмі «Ратник». У зв`язку з цим між сторонами існувала домовленість щодо сплати відповідачем додаткових коштів на утримання сина, а також покупки необхідних речей.

Відповідач зазначає, що заборгованість по сплаті аліментів виникла не з його вини, оскільки між ними була усна домовленість, яку він дотримувався, кошти перераховував на картковий рахунок позивачки, також вона щомісячно отримувала аліменти з його пенсії, тому аліменти сплатив фактично в більшій сумі, а тому вважає, що стягнення з нього пені буде для нього надмірним тягарем.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк від учасників справи не надходив.

Судове засідання в суді апеляційної інстанції проводилося в порядку загального позовного провадження з викликом учасників справи.

В судове засідання з`явилися відповідач та його представник. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток.

Від позивача ОСОБА_2 надійшла заява про відкладення розгляду справи, оскільки вона перебуває на військовій службі у Збройних Силах України.

Заслухавши думку відповідача та його представника, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для відкладення апеляційного розгляду, оскільки проходження військової служби не звільняє від обов`язку з`являтися за викликом суду або направити свого представника - адвоката Богданову І.Д., яка також була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 та ч. 3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України).

У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, вважає, що скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, в провадженні Центрального ВДВС м. Чернігова ГТУЮ в Чернігівській області перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/2506/2500/11, виданого 25.08.2011 Деснянським районним судом м. Чернігова про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

19.06.2013 державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, яку направлено до бухгалтерії Управління пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян ГУ ПФУ в Чернігівській області (а.с.12)

Відповідно до довідки Управління пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян ГУ ПФУ в Чернігівській області за період з 01.05.2011 по 31.10.2018 сума сплачених на користь ОСОБА_2 із пенсії ОСОБА_1 аліментів становить 110369,74 грн. Також, згідно відповіді Управління пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян ГУ ПФУ в Чернігівській області від 22.11.2018 року за вих. №4637/03/к-12 заборгованість по сплаті аліментів станом на листопад 2018 року відсутня (а.с.17).

Згідно відповіді Пенсійного фонду України від 17.05.2017 державним виконавцем встановлено, що боржник працює у ТОВ «Охоронна агенція «Ратник», в зв`язку з чим 30.05.2017 державним виконавцем було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, яку направлено до ТОВ «Охоронна агенція « Ратник », та проведено перерахунок заборгованості за період з липня 2012 року по травень 2017 року та визначено суму боргу в розмірі 88065,47 грн. (а.с.12-16).

19.02.2018 та 20.02.2018 сума боргу погашена відповідачем в повному обсязі.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , місцевий суд керувався положеннями ст.196 СК України, врахував правову позицію, висловлену Великою Палатою Верховного Суду 25.04.2018 року у справі №572/1762/15-ц та приймаючи до уваги те, що відповідач своєчасно не виконував свій обов`язок по сплаті аліментів в повному обсязі, дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача пеню за несвоєчасну сплату аліментів в межах позовних вимог в сумі 26796,01 грн.

При цьому, судом першої інстанції звернуто увагу, що згідно положень ЗУ «Про виконавче провадження», боржник зобов`язаний повідомляти про його доходи та майно, що перебуває у його власності або у володінні інших осіб, а тому саме відповідач був зобов`язаний повідомити державного виконавця про працевлаштування.

Колегія суддів в повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно статті 196 СК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

За змістом статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

Sp=(A1x1%xQ1)+(A2x1%xQ2)+……….(Anx1%xQn), де:

Sp - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1- нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1- кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2- нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини 1статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Зазначені висновки суду першої інстанції узгоджуються з правовою позицією висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та не суперечать позиції висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18).

З матеріалів справи вбачається, що розрахунок пені за несплату аліментів проведений за вище наведеною формулою, при цьому загальна кількість днів прострочки становить 2029 дні. Загальна сума нарахованої пені за весь період прострочки становить 758062,60 грн. При цьому пеня нарахована щодо кожного із щомісячних платежів окремо відповідно до конкретного періоду днів прострочення (з моменту виникнення до дня погашення заборгованості) та в подальшому підсумована. З урахуванням положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України позов задоволено в межах заявлених позивачем вимог.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що між сторонами існувала домовленість про те, що він надаватиме додаткові кошти на утримання сина, яку відповідач виконував, що підтверджується відповідними квитанціями. У зв`язку з цим вважає, що заборгованість за аліментами нарахована безпідставно.

Зазначені доводи не заслуговують на увагу суду, оскільки квитанції про переведення грошових коштів на рахунок ОСОБА_2 від ОСОБА_1 не містять зазначення призначення платежу та за який саме період перераховуються кошти, а тому встановити на які саме потреби перераховувались ці кошти немає можливості.

При цьому, існування будь-яких домовленостей між сторонами про сплату додаткових коштів в рахунок аліментів не доведено відповідачем жодними належними та допустимими доказами в розумінні ст. 81 ЦПК України, а тому не носять переконливого значення.

Посилання апелянта на вчинення дій щодо придбання сину речей, одягу, продуктів харчування, оплата відпочинку на морі в рахунок сплати аліментів, не доведено належними та допустимими доказами, доводи щодо здійснення цих витрат саме на виконання рішення суду про стягнення аліментів носять характер припущень та не можуть братися до уваги.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Доводи апелянта про те, що заборгованість виникла не з його вини, оскільки позивач знала про те, що він працевлаштований з 2012 року та не зверталась до виконавчої служби є безпідставними, тому що обов`язок повідомляти про доходи законом покладено саме на боржника, а не на стягувача.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що після отримання державним виконавцем інформації з органів пенсійного фонду про місце роботи відповідача (ТОВ «Охоронна агенція «Ратник»), було здійснено перерахунок заборгованості, виходячи з розміру отриманого доходу за цим місцем роботи та відповідно частки стягнутих аліментів. Саме в такому розмірі відповідачем було здійснено погашення заборгованості. Вказані дії відповідача свідчать про визнання ним наявності заборгованості. При цьому, відповідач не оспорював визначений державним виконавцем розмір заборгованості в тому числі й з підстав добровільної сплати в цей період певних грошових коштів. Тобто, факт виникнення щомісячної заборгованості у визначеному державним виконавцем розмірі відповідачем визнаний.

Таким чином, оскільки у відповідача існувала заборгованість, що виникла саме з його вини (внаслідок неповідомлення державного виконавця про своє працевлаштування), то з моменту її виникнення й до моменту погашення існував певний період прострочення щодо кожного щомісячного платежу окремо. Відповідальність за таке прострочення настає у виді неустойки (пені) та регулюється нормами ст. 196 СК України в редакції чинній на момент виникнення щодо кожного платежу.

Так, статтею 196 СК України (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) визначено право одержувача аліментів на стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Норма ч. 1 ст. 196 СК України про стягнення пені в розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, але не більше 100 відсотків заборгованості вступила в дію 08.07.2017 року в редакції Закону № 2037-VIII від 17.05.2017 року. Отже, вказана норма закону не поширюється на правовідносини, що виникли між сторонами в даному спорі за період з липня 2012 року по 07.07.2017 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Вирішуючи спірні правовідносини, місцевим судом встановлено, що загальний розмір заборгованості становить 88065,47 грн., а пені - 758062,60 грн. При цьому, враховуючи межі пред`явленого позову, судом задоволено позовні вимоги на суму 26796,01 грн.

Доводи апеляційної скарги фактично в повній мірі повторюють доводи, викладені у відзиві на позов, якому суд надав відповідну правову оцінку.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає правильними висновки суду щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі.

Місцевим судом вірно встановлено характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які регулюють їх вирішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; «Серявін та інші проти України», N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та не спростовують висновків суду.

Висновки місцевого суду ґрунтуються на законі та встановлених у справі фактичних обставинах, на підставі наданих учасниками справи доказів, яким судом дана відповідна правова оцінка згідно ст. 89 ЦПК України.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції щодо їх оцінки, не спростовують їх, а тому не дають підстав вважати, що мало місце неправильне застосування місцевим судом норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до невірного вирішення спору.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів вважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні. Оскільки колегія суддів прийшла до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, то судові витрати, понесені відповідачем за подачу апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 квітня 2019 року- залишити без змін.

Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на ОСОБА_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 22 липня 2019 року.

Головуючий: (підпис) С.А. Гальонкін

Судді: (підпис) О.Ю. Кузнєцова

(підпис) Л.М. Хіль

Згідно з оригіналом:

Суддя Полтавського

апеляційного суду С.А. Гальонкін