ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5298/19 Справа № 212/8817/18 Суддя у 1-й інстанції - Козлов Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційні скарги, представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гузєва Ігоря Григоровича, відповідача Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 19 березня 2019 року, ухваленого суддею Козловим Ю.В. у місті Кривому Розі, повний текст судового рішення складено 25 березня 2019 року,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року, представник позивача адвокат Гузєв І.Г. в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я, та просив стягнути на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди, в зв`язку з ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків з ПАТ Криворізький залізорудний комбінат» надалі ПАТ «КЗРК» - 36 820,00 гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивача працював на підприємстві ПАТ «КЗРК», загальний стаж роботи на підприємстві за професією в умовах впливу шкідливих факторів складає 23 роки 11 місяців.

За висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український НДІ промислової медицини» м.Кривого Рогу №1264 від 11.07.2013 позивачу встановлене професійне захворювання.

За висновком МСЕК первинно та безстроково ОСОБА_1 встановлено 20% втрати професійної працездатності по ХОЗЛ. Встановлений відсоток втрати працездатності встановлено на безстроковий термін.

Позивач постійно переносить моральні страждання та переживання, оскільки він працював у відповідача майже все своє життя, працював сумлінно, а відповідач натомість недотримувався правил охорони праці, тим самим ушкодив його здоров`я. Встановлення йому втрати працездатності на безстроковий термін, свідчить лише про те, що його здоров`я ніколи не покращиться, а може лише погіршитися.

Він постійно переносить фізичні страждання, а саме: тривалий процес лікування позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічних професійних захворювань, позивач постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, позивач, в наслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах позивача, який в тому числі не має можливості приділяти належної уваги своїй родині. Все вищенаведене і є підтвердженням душевних переживань, що призводять до значних і постійних моральних страждань та змушують його звернутися до суду з даним позовом.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 19 березня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 34 578 гривень ( тридцять чотири тисячі п`ятсот сімдесят вісім гривень) в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок ушкодженням його здоров`я без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судовий збір 704,80 гривень.

В рештіі позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача адвокат Гузєв І.Г., просить змінити рішення суду та збільшити суму грошового відшкодування моральної шкоди стягнутої з відповідачів на користь позивача до заявлених у позові вимог, оскільки вважає вочевидь заниженим, визначений судом до стягнення розмір моральної шкоди.

Представник позивача вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає глибині моральних страждань позивача, які останній відчуває через отримане на виробництві відповідача професійне захворювання, наслідком чого стала втрата професійної працездатності 20% у віці 55 рокі, безстроково, необхідність постійного лікування, проходження чисельних оглядів МСЕК, довготривалості негативних змін в житті позивача. Вказує, що на даний час самопочуття ОСОБА_1 не поліпшується, негативні зміни в його житті є довготривалими, усвідомлення чого завдає йому душевного болю та страждань.

В апеляційній скарзі відповідач ПрАТ «Кривбасзалізрудком», посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права ставить питання про скасування судового рішення та ухвалення нового, яким у повному обсязі відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог.

При цьому зазначає, що при поданні позову він не був підписаний ні позивачем, ні його представником, подані представником позивача копії документів не завірені належним чином, у зв`язку із чим письмові докази, що подані з порушенням вимог ЦПК України є недопустимими доказами, а отже спір вирішено на підставі недопустимих доказів, що є порушенням норм процесуального права.

Відповідач, також вважає, що рішення суду ґрунтується виключно на доводах сторони позивача, тоді як доводи сторони відповідача судом проігноровані.

Окрім того, відповідач вказує, що суд не звернув увагу на те, що позивач, укладаючи з відповідачем трудовий договір був повідомлений та ознайомлений під розпис про умови праці та наявність на робочому місці небезпечних та шкідливих факторів, які ще не усунуто та можливі їх впливи на здоров`я, його права і пільги на компенсації за роботу в таких умовах, однак свідомо приймав запропоновані умови праці і усвідомлював можливість погіршення його здоров`я та його наслідки, а отже відповідач не вчиняв протиправних дій щодо позивача, які б знаходились в причинному зв`язку з настанням професійного захворювання, а тому не може нести відповідальність у вигляді моральної шкоди з цієї підстави.

На думку апелянта, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт спричинення йому моральної шкоди, у зв`язку із чим, позовні вимоги не можуть бути задоволенні.

Відзиви на апеляційні скарги не подані.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру ста мінімальних заробітних плат.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги сторін не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Матеріалами справи і судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , працював в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища на підприємстві відповідача 23 роки 11 місяців.

За медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український НДІ промислової медицини» м.Кривого Рогу №1264 від 11.07.2013 позивачу встановлене професійне захворювання:

- хронічне обструктивне захворюванням легень першої-другої стадії ( пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.) ЛН першого-другого ступеню.

По факту професійного захворювання було проведено розслідування комісією створеною на підприємстві, про що був складений акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 04.11.2013 року, де вказано, що причиною професійного захворювання є робота в підземних умовах шахти «Октябрська» ПАТ «Кривбасзалізрудком» підземним роздавальником вибухових матеріалів, виконував роботи, щодо розвантаження, фасування, розподілу, зберігання вибухових речовин та засобів ініціювання у підземному складі вибухових матеріалів на горизонті -1115 м, виготовляв запалювальні трубки, здійснював видачу вибухових матеріалів зі складу вибуховикам та приймав від них залишки вибухових матеріалів на склад. При цьому внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень систем вентиляції та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування, підпадав під вплив підвищених параметрів аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони.

Професійне захворювання виникло за таких обставин: перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Аерозоль переважно фіброгнної дії у повітрі робочої зони, концентрація в мг/м3, з вмістом кристалічного кремнію діоксину (SiO2) у пилу від 10% до 70% - 4,2 при гранично допустимому - 2,0.

За висновком МСЕК серії АБ №0008916 ОСОБА_1 первинно була встановлена втрата професійної працездатності 20% втрати професійної працездатності по ХОЗЛ.

За висновком МСЕК серії 12ААА №003742 від 03.02.2015 позивачу повторно встановлено 20% втрати професійної працездатності по ХОЗЛ безстроково.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , керувався статтями 153, 158, 237-1 КЗпП України, статтями 23, 1167 ЦК України, й виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача, яке порушувало норми з безпеки праці, і наявності у зв`язку з цим підстав для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції і не погоджується з доводами апеляційних скарг представника позивача щодо заниженого розміру моральної шкоди та відповідача, щодо відсутності підстав для стягнення моральної шкоди, з огляду на наступне.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Згідно частин 1,3 ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

У відповідності зі ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

У відповідності зі ст.ст.23, 1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання складається, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку.

Наведені вище норми закону свідчать про те, що ушкодження здоров`я, заподіяне позивачеві під час виконання ним трудових обов`язків, спричиняє йому моральні й фізичні страждання, які обмежують його можливість вести звичний спосіб життя, тягнуть за собою не відновлення здоров`я, відчуття болю.

Відповідно до Закону України "Про охорону праці», на підприємство покладено обов`язок забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку, причиною виникнення у позивача професійного захворювання стала його праця на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів протягом 23 років 11 місяців, що підтверджено актом розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 04 листопада 2013 року (а.с.12-15).

З наведених вище підстав, колегія суддів не сприймає доводи відповідача про відсутність вини підприємства у виникненні професійного захворювання у позивача, а добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги ч.2 ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку, тому доводи відповідача у цій частині на думку колегії суддів є необґрунтованими.

Рішенням Конституційного Суду України від 27.01.2004 року №1-рп/2004 передбачено: «4.1. Відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо.

Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання.

Отже, колегія суддів повністю погоджується із висновком суду першої інстанції, що твердження відповідача про недоведеність позивачем моральних страждань є необґрунтованими, оскільки, наявність фізичних страждань і викликає моральні страждання, тому доводи відповідача і у цій частині, колегія суддів відхиляє.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції врахував роз`яснення наведені в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, взяв до уваги конкретні обставини по справі, зокрема: ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань позивача, ступінь втрати професійної працездатності за професійним захворюванням, який становить 20%, який встановлено безстроково, відсутність встановлення групи інвалідності, час протягом якого позивач працював у відповідача на посаді пов`язаної з виникненням професійного захворювання -23 роки 11 місяців, глибину і ступінь його моральних страждань, пов`язаних з фізичним станом здоров`я, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що настали.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач ОСОБА_1 , характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд виходив з конкретних обставин справи, характеру та ступеню моральних страждань, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, настання негативних змін у її житті, неможливість відновлення стану, який мав потерпілий до професійного захворювання, з урахуванням ступеню вини відповідача, час роботи на підприємствах відповідача в умовах шкідливих факторів, постійний характер страждань позивача, який переносить постійний фізичний біль, обмежений в можливості роботи в домашньому господарстві, звичайних повсякденних заняттях та активному спілкуванні з сім`єю, що вносить істотні вимушені зміни у життєві стосунки та призводить до необхідності докладати зусилля для організації свого життя.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди в сумі 34 578,00 гривень, що складається з вісімнадцять прожиткових мінімумів станом на 01.01.2019 року, визначено судом першої інстанції виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, судом враховано конкретні обставини по справі, моральні страждання ОСОБА_1 , який отримав професійне захворювання через незабезпечення відповідачем якісних та безпечних умов праці, і цей розмір відповідає розміру заподіяної позивачу моральної шкоди.

З наведених вище підстав, колегія суддів доводи представника позивача ОСОБА_3 щодо заниженої суми моральної шкоди, вважає необґрунтованими.

Отже, колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що ОСОБА_1 заподіяна моральна шкода у зв`язку з отриманим ним професійним захворюванням.

З огляду на вищезазначене суд першої інстанції правильно визнав, що відповідач є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачу ОСОБА_1 , а доводи відповідача в апеляційній скарзі щодо відсутності підстав для задоволення позову, є необґрунтованими та фактично зводяться до переоцінки доказів, а також незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гузєва Ігоря Григоровича, відповідача Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 25 червня 2019 року.

Головуючий:

Судді: