ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
______________________________________________________________________
Провадження №2-756/2393/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2019 року м. Київ

Оболонський районний суд м. Києва, в складі:

головуючого судді Диби О.В.

за участю секретаря Шпак І.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Волощенко В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку загального позовного провадження питання про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства завод «Генератор» про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача в якому посилався на те, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 03.07.2013 позовні вимоги ОСОБА_1 до ДП завод «Генератор» про стягнення компенсації за затримку заробітної плати було задоволено, стягнуто з ДП завод «Генератор» на користь ОСОБА_1 компенсацію за затримку заробітної плати в розмірі 58 956 грн. Враховуючи те, що вказане рішення на момент звернення позивача до суду не виконане, то позивач просив стягнути з відповідача компенсацію у зв`язку із невиконанням судового рішення в розмірі 109 242 грн..

У підготовчому судовому засіданні сторона відповідача звернулася до суду із клопотанням про закриття провадження у справі, так як справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Відмітив, що ухвалою господарського суду м. Києва від 21.07.2008 було порушено провадження у справі про банкрутство відповідача та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. На момент розгляду справи, провадження у справі про банкрутство відповідача триває. У зв`язку із зазначеним, вимоги до особи, відносно якої порушено провадження у справі про банкрутство, підлягають розгляду у позовному провадженні господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

В судовому засіданні позивач заперечував проти закриття провадження у справі.

Заслухавши точку зору учасників, суд приходить до наступних висновків.

Як убачається із матеріалів справи, позивач звернувся до суду із позовом до ДП завод «Генератор» та Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві про стягнення компенсації у сумі 109 242 грн.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 12.12.2018 було відкрито загальне позовне провадження.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 12.06.2019, було задоволено заяву позивача, а позовну заяву в частині вимог до Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві було залишено без розгляду.

12.06.2019 в судовому засіданні представник відповідача звернувся до суду із клопотанням про закриття провадження у справі у зв`язку із , що справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства. Вказував, що відносно відповідача порушено провадження у справі про банкрутство, тому спір підлягає розгляду у порядку господарського судочинства.

З матеріалів справи убачається, що ухвалою господарського суду м. Києва від 21.07.2008 було порушено провадження у справі про банкрутство та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів відносно відповідача.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 03.11.2010 на період дії мораторію відповідачу дозволено відкрити в установі банку розрахунковий рахунок для виплати поточної заробітної плати і ведення фінансово - господарської діяльності з метою фінансового оздоровлення та виходу з банкрутства. Заборонено органам державної виконавчої служби, на період дії мораторію накладати арешти, звертати стягнення на грошові кошти, що будуть знаходитися на цьому розрахунковому рахунку.

Ухвалою господарського районного суду м. Києва від 21.01.2019 продовжено строк розпорядження майном на 6 місяців.

Відповідно до п.3,4 ч.5 ст. 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» стягнення грошових коштів за вимогами кредиторів за зобов`язаннями, на які не поширюється дія мораторію, провадиться з рахунку боржника в установі банку. Контроль за такими стягненнями здійснює арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор).

Звернення стягнення на майно боржника за вимогами, на які не поширюється дія мораторію, здійснюється виключно за ухвалою господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника.

Частиною 3 ст. 19 вказаного Закону передбачено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі звернення стягнення на заставлене майно та виконання рішень у немайнових спорах; забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій; не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій; зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію; не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

Відповідно до ч.7 ст. 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» дія мораторію припиняється з дня закриття провадження у справі про банкрутство.

Згідно із ч.8 ст. 23 вказаного Закону, поточні кредитори з вимогами до боржника, які виникли після відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство, можуть пред`явити такі вимоги після прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. До визнання боржника банкрутом спори боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, вирішуються шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Можна зробити висновок, що загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції та розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, які виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин у всіх випадках, за винятком, якщо розгляд таких справ прямо визначений за правилами іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по друге - суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Відповідно до ч.4 ст. 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов`язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Відповідно до п.8 ч.1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Отже, установлення юрисдикційності всіх майнових спорів господарському суду, який порушив справу про банкрутство, має на меті як усунення правової невизначеності, так і захист прав кредитора, який може реалізувати своєчасно свої права і отримати задоволення своїх вимог.

Таким чином за наявності порушеної господарським судом справи про банкрутство відповідача цивільну справу за позовом до такого відповідача не можна порушити, а в разі її порушення вона підлягає закриттю. Якщо під час її розгляду з`ясується, що відносно відповідача у справі порушено провадження про його банкрутство господарським судом, то порушена цивільна справа, підлягає закриттю у зв`язку з тим, що справа не може бути розглянута в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного та керуючись ст. 255, 353 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Державного підприємства завод «Генератор» (, м. Київ, вул. Новокостянтинівська, 18) про стягнення грошових коштів.

Роз`яснити, що спір підлягає розгляду у порядку господарського судочинства.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом 15 днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення.

Повний текст ухвали складено 24.06.2019

Суддя: О.В. Диба