Справа № 541/2288/18
Номер провадження 2/541/159/2019
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12 червня 2019 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Городівського О. А.,

за участю секретаря судового засідання Ніколаєнко М.В.,

позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Миргород справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчатись,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_4 ,

встановив:

10 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Миргородського міськрайонного суду з вищевказаною позовною заявою.

На підтвердження своїх позовних вимог позивач зазначив, що з 24 березня 2000 року по 11 березня 2000 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу сторони мають дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до рішення місцевого Миргородського міського суду Полтавської області відповідач сплачував на її користь аліменти на утримання дочки до досягнення нею повноліття. У травні 2018 року дочка склала іспити та стала студенткою 1 курсу денної форми навчання факультету економіки та менеджменту Полтавської державної аграрної академії, наказ про зарахування №880-ст 15.08.2018 року. На теперішній час заборгованості по сплаті аліментів у відповідача немає, але дочка досягла повноліття і відповідач відмовляється надалі сплачувати кошти на її утримання. Оскільки дочка навчається на стаціонарі у вищому навчальному закладі на контракті, стипендії не отримує, ніякого джерела доходів немає, а відповідач не є інвалідом, знаходиться у працездатному віці, інших дітей у нього немає, непрацездатних матері чи батька на його утриманні немає, позивач вважала, що останній має можливість утримувати свою дочку ОСОБА_4 . У зв`язку з цим, прохала суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на період навчання дочки в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання чи до досягнення ОСОБА_4 двадцятитрьохрічного віку.

Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 25.10.2018 року відкрито провадження у цій справі та призначено судове засідання.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 , що діє на підставі відповідної довіреності (а.с. 69) в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав вказаних у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, до суду подав клопотання і відзив на позовну заяву, в яких повідомив, що не може бути присутнім на судовому засіданні. У своєму відзиві зазначив, що не згоден з позовними вимогами ОСОБА_1 з наступних підстав. З 13 лютого 2003 року по 30 жовтня 2018 року ним сплачувались аліменти на утримання дочки до досягнення нею 18 років. На даний час він створив іншу сім`ю, 17.07.2014 року офіційно зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 , яка має дитину ОСОБА_6 . Крім того, його мати ОСОБА_7 на даний час є пенсіонером і також потребує матеріальної допомоги. У нього та членів його сім`ї у власності нерухомості немає, у зв`язку з чим він змушений орендувати квартиру за договором найму житлового приміщення, а також сплачувати комунальні послуги та електроенергію. У зв`язку зі сплатою аліментів на неповнолітню дитину, його нова родина не змогла отримати іпотеку для придбання житла. Вказував на те, що з нього та його дружини в солідарному порядку стягнуто заборгованість по сплаті комунальних послуг у розмірі 58000 рублів на підставі судового наказу №2-2526/2018 від 18.12.2018 року мирового суда с/о №1 Удомельського району Тверської області. Крім того вказав, що він має кредиторську заборгованість перед ПАО «Ощадбанк Росії» ВАТ «Промсвязь Банк», які планував погасити при умови закінчення виплати аліментів по досягнення дочкою ОСОБА_4 повноліття. Щомісячний дохід родини становить приблизно 35000 рублів, а прожитковий мінімум в Росії складає 10983,93 руб. в місяць. Посилаючись на те, що при відрахуванні з його заробітної плати 25% аліментів, що поставить його родину в край тяжке матеріальне становище, просив відмовити у позовних вимогах ОСОБА_1 або стягнути з нього на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_4 у розмірі 50% прожиткового мінімуму на Україні для дитини відповідного віку до закінчення навчання чи до досягнення дочкою - ОСОБА_4 23-х років. Також просив врахувати, що позовна заява подана 24.10.2018 року, а судове засідання призначено на 12.06.2019 року, у зв`язку з чим не з його вини може утворитися заборгованість, тому просив призначити дату стягнення аліментів з моменту набрання рішення законної сили (а.с. 47-51).

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином у відповідності до ч. 5 ст. 128 ЦПК України (а.с. 37).

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є рідною дочкою відповідача ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.8). Згідно копії рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 13 лютого 2003 року відповідач ОСОБА_3 сплачував аліменти на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до її повноліття (а.с.11). Згідно копії довідки №417 від 19.09.2018 року ОСОБА_4 є студенткою 1 курсу денної форми навчання факультету економіки та менеджменту Полтавської державної аграрної академії (а.с.9). Відповідач працює в Муніципальному відділі Міністерства Внутрішніх справ «Удомельський» на посаді начальника штабу і його оклад по посаді складає 19240,00 рублів (а.с. 54). Згідно довідок, наданих відповідачем, останній у власності транспортних засобів та нерухомості немає (а.с.52,58).

Відповідно до ч.1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і в зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч.1 ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При встановленні судом факту потреби в утриманні повнолітньої дитини, суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків по наданню відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба в зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі;

Враховуючи обставини зазначені вище, суд вважає, що повнолітня дочка сторін по справі, яка навчається на денній формі навчання безумовно потребує допомоги від своїх батьків, оскільки не працює та власних доходів не отримує. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.Тому при вирішенні питання про розмір аліментів суд враховує, що відповідач здоровий, працездатний, інших дітей чи осіб, яких він утримує, немає. Суд не бере до уваги твердження відповідача про те, що на його утриманні перебуває неповнолітня дитина ОСОБА_6 , дочка його теперішньої дружини ОСОБА_5 , оскільки обов`язок по її утриманню лежить на її біологічних батьках, які зобов`язані її утримувати. Твердження відповідача про наявність у нього матері пенсіонерки, яка потребує його матеріальної допомоги, судом також до уваги не беруться, оскільки ОСОБА_3 не надав доказів того, що він проживає з нею та є єдиним в сім`ї, хто може надавати таку допомогу, а також факт того, що матір такої допомоги потребує.

Разом з тим позивач не обґрунтувала та не надала суду належних та допустимих доказів про витрати, які вона несе у зв`язку з навчанням дочки (чеки, накладні тощо). Суд вважає, що розмір аліментів, які позивач просить стягувати з відповідача, є завищеним та необґрунтованим, оскільки розмір витрат на дитину не доведений та не підтверджений жодним належним та допустимим доказом. Суд приходить до висновку, що стягнення аліментів на користь позивача в інтересах дитини в розмірі, який вона просить, ставитиме відповідача в скрутне матеріальне становище та призведе до невиконання судового рішення, а тому суд керуючись принципом розумності і справедливості цивільного судочинства, а також з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого ЗУ «Про державний бюджет на 2019 рік», суд вважає можливим частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 та стягнути з відповідача аліменти на утримання дочки, яка продовжує навчання у розмірі 1/6 частини всіх видів його доходів щомісячно на період навчання, однак не довше ніж досягнення нею 23 років. На переконання суду, аліменти в такому розмірі відповідають критеріям розумності та справедливості і забезпечать виконання ОСОБА_3 свого обов`язку, як одного з батьків, по утриманню дочки, яка продовжує навчання.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, при подачі позову до суду про стягнення аліментів позивач звільнений від сплати судового збору, рішення прийнято на його користь, тому судові витрати слід стягнути з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволених вимог. А тому із ОСОБА_3 необхідно стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 512 грн. 26 коп.

Керуючись ст.ст. 12, 13; 61; 81; 141; 258; 264; 265; 280; 281; 282 ЦПК України;

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання повнолітньої доньки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчатись в розмірі 1/6 частини всіх видів його доходів щомісяця, починаючи з 10 жовтня 2018 року на період навчання, однак не довше ніж досягнення нею 23 років. .

Стягти з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати: судовий збір на користь держави в розмірі 512 грн. 26 коп.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення через Миргородський міськрайонний суд до Полтавського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлено 17 червня 2019 року .

Суддя: О. А. Городівський