ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2019 року

м. Харків

Справа № 638/7217/17

Провадження № 22-ц/818/3025/19

Категорія: інші

Харківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача - Кіся П.В.,

суддів: - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа: житловий кооператив «Гірка-32»

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Київського районного суду м. Харкова від 13 березня 2019 року у складі судді Семіряд І.В.

у справі № 638/7217/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - житловий кооператив «Гірка-32» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,-

встановив:

11.05.2017 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , в якому просила стягнути з них 25201,20 грн у якості відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири, 8000 грн. у якості відшкодування моральної шкоди та відшкодувати судові витрати.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 вказувала, що їй на праві власності належить трикімнатна квартира АДРЕСА_1 житловою площею 40,6 кв.м., загальною площею 70,0 кв.м..

Належна їй квартира розташована на п`ятому поверсі кооперативного будинку ЖК «Гірка-32». Поверхом вище розташована квартира № 50 , власником якої є ОСОБА_3 та в якій мешкають ОСОБА_3 та її чоловік ОСОБА_2

07.09.2016 року близько 04.00 год. з квартири АДРЕСА_2 до приміщення санвузлу належної їй квартири полилася вода, в результаті чого сталося значне залиття належної їй квартири, а також квартир № 23 та № 32 , розташованих нижче поверхами. Факт та наслідки залиття квартири було зафіксовано актом від 08.09.2016 року.

13.01.2017 року з вини відповідачів, внаслідок їх недбалого ставлення до стану сантехнічного обладнання квартири , знову відбулося залиття належної їй квартири, що підтверджується актом від 13.01.2017 р.

Відповідно до висновку експертного будівельно-технічного дослідження Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С.Бокаріуса вартість ремонтно-будівельних робіт в приміщеннях, належній їй квартирі, становить 21 192,00 грн. Вартість вказаного експертного дослідження, яка сплачена нею, становить 4039,20 грн.

В результаті винних дій відповідачів, їй завдана моральна шкода, що полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з пошкодженням належного їй майна, вона змушена була докладати додаткові зусилля для відновлення колишнього укладу життя, перенесла душевні переживання та незручності., в неї порушився сон, піднявся тиск, що призвело до погіршення самопочуття.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 березня 2019 року позов задоволено частково.

Суд вирішив: стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 спричинені залиттям квартири майнові збитки у сумі 21 162 грн 00 коп, моральну шкоду у сумі 5 000 грн 00 коп, а всього 26 162 (двадцять шість тисяч сто шістдесят дві) грн 00 коп. Також суд вирішив стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 судові витрати, які складаються зі сплати судового збору у розмірі 1280 грн та сплати за проведення експертизи у розмірі 4039,20 грн, а всього 5319, 20 грн, з кожного по 2659 грн 60 коп.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.05.2019 р. виправлено описки у судовому рішення від 13.03.2019 р.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить скасувати рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.03.2019 р. та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що з матеріалів справи не можливо дійти категоричного висновку про спричинення матеріальної шкоди саме відповідачами, в квартирі АДРЕСА_2 проживають ОСОБА_3 та її син ОСОБА_5 , а ОСОБА_2 лише в ній зареєстрований.

Також позивачем не доведено, що саме відповідачі винні в заподіянні матеріальної шкоди, оскільки акти від 08.09.2016 р. та від 13.01.2017 р., на які посилається позивач, не відповідають вимогам Наказу Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2015 р. № 76, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 р.№ 927/11207 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій»., в актах не міститься визначення причин залиття та висновків і рекомендацій комісії.

Зазначає, що виявивши 07.09.2016 р. «течу в водопроводній трубі», вона одразу звернулася до ЖК «Гірка 32», на балансі якого знаходиться будинок та який повинен надавати послуги з утримання будинку. Представником ЖК «Гірка 32» в той же день було накладено на «свіщ резиновий хомут», а стояк вона замінила за власні кошти. Водоканалізаційний стояк відноситься до інженерного обладнання будинку та обслуговується організацією на балансі якого перебуває будинок.

Посилаючись на положення Постанови КМУ від 21 липня 2005 р. « Про затвердження Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної, гарячої води та водовідведення» та листа Державного комітету України з будівництва та архітектури за № 7/7-401 від 30.04.2003р., зазначає, що ЖК «Гірка-32» не проводило планову перевірку інженерних комунікацій, що знаходяться у її квартирі, та не проводило роботи по усуненню несправностей за власний рахунок.

Також зазначає, що висновок експертного будівельно-технічного дослідження від 29.03.2017р. не може бути належним доказом того факту, що пошкодження квартири позивача виникло саме з вини відповідачів, оскільки на вирішення експерта не ставилося питання, які б могли чітко вказати на пошкодження об`єкта внаслідок залиття та на технічні причини виявлених пошкоджень та руйнувань.

Стосовно задоволених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, зазначає, що сума в розмірі 5 000,00 грн. не відповідає співмірності моральних страждань позивача. Висновок суду, що при визначення розміру моральної шкоди судом взято до уваги тривалий період та кількість залиттів, які підтверджуються належними доказами, свідчить про систематичність нанесення моральних страждань позивачу, не відповідає матеріалам справи, оскільки залиття виявлено не було, було виявлено лише незначне «помокріння стояку» у квартирі позивача, про що зазначено у відповідному акті.

Крім того, зазначає, що відповідач ОСОБА_2 є неналежним відповідачем, оскільки не є власником квартири та не проживає за місцем своєї реєстрації.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить відмовити в задоволені апеляційної скарги та залишити без змін рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.03.2019 р., зазначає, що судом першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно досліджені обставини справи.

Відзив обґрунтовано тим, що позовні вимоги доведено належними та допустимими доказами, акти про залиття за формою та змістом відповідають вимогам Наказу Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2015 р. № 76 , на який посилається скаржник

Зазначає, що ОСОБА_2 є належним відповідачем по справі, оскільки договір купівлі-продажу від 03.10.2003 р. на підставі якого ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_2 , було укладено в період перебування ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, а тому ця квартира є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Посилаючись на положення п. 7 «Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної, гарячої води та водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21 липня 2005 р., зазначає, що саме відповідачі зобов`язані своєчасно вживати заходи для забезпечення належного стану сантехнічного обладнання, розташованого в належній ним квартирі.

Вказує, що при ухвалені рішення, суд першої інстанції чітко та обґрунтовано визначив підстави стягнення моральної шкоди, а також ї розмір.

У відзиві на апеляційну скаргу ЖК «Гірка-32» просить відмовити в задоволені апеляційної скарги та залишити без змін рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.03.2019 р..

Зазначає, що усі планові перевірки інженерних комунікацій ЖК «Гірка-32» проводить двічі на рік, а всупереч вимогам Статуту «Гірка-32», власником квартири № 50 здійснено багато самовільних капітальних перебудов конструкцій та обладнання квартири з відхиленням від проекту, споруджено глухі стіни, які закривають труби водопостачання та водовідведення.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. ст. 7, 19, 274, 368, 369 ЦПК України, зважуючи на відсутність обґрунтованих клопотань про наявність підстав для зміни встановленого ухвалою суду порядку апеляційного перегляду справи, розглядає справу за апеляційною скаргою в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частин 1, 2 ,4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги , якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 4 ЦПК).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК).

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення у повному обсязі не відповідає.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними у справі доказами, що власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_3 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 03.10.2003 ( а.с.193)

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованій на 07.06.2016 року , квартира трикімнатна, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_1 ( а.с. 18)

Згідно акту від 8 вересня 2016 року, який складено за участю власників квартир №32 , представника власника квартири №41 та голови правління ЖК «Гірка-32»» « водопроводні та каналізаційні труби» , які розташовані в санвузлі квартири №41 , власником якої є ОСОБА_1 , знаходяться в задовільному та ісправному стані , пошкоджень не мають. 7 вересня 2016 року холодна вода надходила в санвузол квартири №41 із квартири № 50 , «поток води був обільним» та продовжувався на протязі 3 годин , з четвертої до 7 години ранку, в результаті чого вода проникла до квартир № 32 та № 23 , які розташовані двома поверхами нижче. При обстеженні квартири № 41 комісією встановлено, що в коридорі, площа. 13,6 кв.м., та в кімнаті, площею 10 кв.м., паркетна підлога із дуба, бука та сосни, а також підложка із ДВП намокли, деформувалися та потріскалися, відклеїлися шпалери від стіни в окремих місцях кімнати та коридору, пошкоджена міська телефонна мережа, в санвузлі, площею 1,2 кв.м. пошкоджена підвісна пластикова стеля, вмонтовані в неї світильники та електропроводка( а.с. 10)

Згідно акту від 8 вересня 2016 року, складеного за участю власників квартир №№23,32, 41 та голови правління ЖК «Гірка-32» встановлено, що причиною залиття є порушення норм технічної експлуатації та халатне відношення власника квартири до санітарнотехнічного обладнання, яке знаходиться в кв.50 ( а.с. 11-13)

Згідно акту від 13 січня 2017 року , складеного за участю власників квартир №41,32 та голови правління ЖК «Горка-32» встановлено, що 13.01.2016 о 3 годині 30 хвилин із квартири № 50, розташованій на 6 поверсі будинку, начала надходити вода в санвузол квартири №41 , розташованій на 5 поверсі . В результаті чого прогнулася підвісна стеля в санвузлі квартири №41 , пошкоджені вмонтовані в неї світильники. Власник квартири №50 , ОСОБА_3 ,членів комісії до квартири не впустила. Санітарнотехнічне обладнання, яке розташовано в санвузлі та ванній кімнаті квартирі № 41 , знаходиться в задовільному стані ( а.с.14)

Як вбачається з довідки ЖК «Гірка-32» від 01.03.2017 в квартирі АДРЕСА_2 мешкають ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , а також зареєстрований та не мешкає ОСОБА_2 ( а.с. 19)

Згідно довідки ЖК «Гірка-32» від 28.04.2017 відповідач ОСОБА_3 з 03.10.2003 по теперішній час є членом ЖК «Гірка-32» ( а.с.20)

Висновком експертного будівельно-технічного дослідження № 2801 від 29.03.2017 Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Зас. Проф. М. С. Бокаріуса, замовником якого є ОСОБА_1 , встановлено, що вартість ремонтно-будівельних робіт в приміщеннях квартири АДРЕСА_1 , на день складання висновку складає 21162,00 грн.. Під час дослідження використовувався акт про залиття від 08.09.2016.( а.с. 25-34)

Згідно квитанції від 22.03.2017 платником ОСОБА_1 за проведення експертизи № 2801 на користь НИДІ ім.Зас.проф.М.С.Бокаріуса сплачено 4039,20 грн.( а.с. 35-а)

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що з вини обох відповідачів відбулося залиття квартири позивача, тому спричинена матеріальна шкода підлягає стягненню на користь позивача в розмірі визначеному висновком експерта, а моральна шкода - у розмірі 5 000 грн..

Однак із таким висновком у повному обсязі погодитися не можна, з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Згідно з пунктом 11 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08 серпня 1992 року № 572 (зі змінами затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45) власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Згідно з частинами першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

У частині третій статті 12 ЦПК України закріплено загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, у тому числі випадків наявності підстав звільнення від доказування.

Конкретні доказові презумпції передбачені нормами матеріального права.

Так, особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини.

Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Тобто, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу, а позивач у свою чергу повинен довести наявність шкоди та її розмір.

Статтями 151, 177, 179 ЖК України та статтями 322, 323 ЦК України передбачений обов`язок громадян забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно - технічного та іншого обладнання, дотримуватися Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572 (з наступними змінами).

Зокрема, пунктом 7 Правил передбачено обов`язок власника квартири або користувача дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, санітарних норм і правил, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання, не допускати дій, які порушують умови проживання громадян.

Таким чином, тягар утримання майна, тобто обов`язок здійснювати за свій рахунок поточний та капітальний ремонти квартири, належить власнику квартири і саме власник приватизованого житла зобов`язаний забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень квартири, при наявності несправностей вживати заходів щодо їх усунення.

Відповідно до частини 1 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини 2 статті 22 ЦК України).

Згідно із статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Аналогічні положення норм цивільного процесуального законодавства діяли в редакції ЦПК України, яка була чинною до 15 грудня 2017 року.

Оскільки факт залиття квартири сторони не заперечували, причини залиття квартири з вини ЖК «Гірка-32» скаржником не доведено, розмір завданої шкоди відповідач не оспорювала, а в матеріалах справи доказом розміру шкоди є звіт про незалежну оцінку вартості матеріального (майнового) збитку від 29.03.2017 року за № 2801, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно виходив із встановленого в ньому розміру майнового збитку у сумі 21162,00 грн.

Вищенаведеним спростовуються доводи представника ОСОБА_3 що позивачем, начебто, не доведена вина відповідача у заподіянні матеріальної шкоди, а також, що висновок експертного будівельно-технічного дослідження від 29.03.2017р. не може бути належним доказом того факту, що пошкодження квартири позивача виникло саме з її вини.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що акти від 08.09.2016 р. та від 13.01.2017 р., на які посилається позивач, не відповідають вимогам Наказу Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2015 р. № 76, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 р.№ 927/11207 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій»., в актах не міститься визначення причин залиття та висновків і рекомендацій комісії.

Посилання скаржника на те, що акти комісії від 08.09.2016 та від 13.01.2017 є неналежним доказами наявності її вини у залитті квартири позивача безпідставні, оскільки акти відповідають основним критеріям його форми, встановленій наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», та в актах містяться такі вихідні дані як: дата та місце складання; члени комісії, що складають акт; місце, де трапилось залиття; подія, що трапилась; наслідки залиття; а також причини залиття.

Також колегія суддів зазначає, що самі по собі акти є одним із доказів, що підтверджують факт заподіяння шкоди і зазначені в актах обставини не спростовані відповідачем, як і не спростовано належними та допустимими доказами вини відповідачів у залитті квартири позивача, хоча це є їх процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.

Тобто, надані позивачем акти за формою та змістом відповідають встановленій формі, не суперечить іншим доказам у справі, а наведені в актах дані скаржником не спростовані.

Крім того, саме відповідач, з огляду на положення ст.12, 43, 81 ЦПК України та особливосте розгляду даної категорії справ, зобов`язана не просто критикувати надані позивачем докази, а надавати суду належні та допустимі докази, які б спростовували доводи позивача та доводили неспроможність наданих нею доказів.

Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги стосовно відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Визначаючи суму, у якості відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 грн, суд першої інстанції правильно виходив із встановлених обставин справи, доведеності позовних вимог у цій частині, засад розумності, виваженості та справедливості. Доводи апеляційної скарги в цій частині висновку суду першої інстанції не спростовують.

Разом з тим, колегія суддів апеляційного суду погоджується з доводами апеляційної скарги в тій частині, що позивачем не доведено обставини, посилаючись на які вона просила стягнути грошові кошти в порядку відшкодування завданої їй внаслідок залиття квартири з ОСОБА_2 , оскільки не надано доказів вчинення ним протиправних дій, внаслідок яких була залита водою квартира позивачки, а належних доказів наявності у нього права власності на квартиру №50 , з якою було залито квартиру №41 , суду не надано.

Статтею 322 ЦК України закріплено тягар відповідальності власника майна, зокрема власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 03.10.2003 власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_3 ( а.с.193)

Згідно довідки ЖК «Гірка-32» від 01.03.2017 в квартирі АДРЕСА_2 мешкають ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , а також зареєстрований та не мешкає ОСОБА_2 ( а.с. 19)

Дана квартира належить відповідачу ОСОБА_3 , а її колишній чоловік ОСОБА_2 лише зареєстрований у цій квартирі, однак з матеріалів справи вбачається, що він цим житловим приміщенням не користується, тобто тягар за її утримання несе саме вона, адже обов`язок по утриманню санітарно-технічних приладів (кранів, труб, тощо), які знаходяться у квартирі, у належному стані покладено саме на власника квартири.

Доводи позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, стосовно того, що договір купівлі-продажу від 03.10.2003 р. на підставі якого ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_2 , було укладено в період перебування ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, а тому ця квартира є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, не приймаються колегією суддів, оскільки ці доводи є лише припущенням позивача, зазначена обставина не була предметом розгляду у суді першої інстанції.

Згідно частини 6 ст.81 ЦПК України доказування не може гуртуватися на припущеннях.

За таких обставин апеляційний суд відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 та п.п.2,4 ч.1 ст.376 ЦПК України апеляційну скаргу задовольняє частково, відмовляючи у задоволенні позову до ОСОБА_2 та частково задовольняючи позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 з відповідним перерозподілом судових витрат.

Судові витрати апеляційний суд розподіляє за правилами передбаченими п. 1 ч. 2, ч. 13 ст. 141, п.п. б, в п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», а саме судовий збір понесений позивачем у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції у розмірі 1280 грн. та витрати, пов`язані з проведенням експертизи у розмірі 4039, 20 грн. - стягуються з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , а судовий збір понесений у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції стягується з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 пропорційно до задоволення вимог апеляційної скарги у розмірі 960 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, п.п.2,4 ч. 1 ст.376, 381, 382-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 13 березня 2019 року змінити.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: житловий кооператив «Гірка-32» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиттям квартири, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 21 162 (двадцять одна тисяча сто шістдесят дві) грн. 00 коп,, у якості відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 5 000 (п`ять тисяч ) грн., у якості відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 5319 (п`ять тисяч триста дев`ятнадцять) грн. 20 коп,, у якості компенсації судових витрат ,понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, які складаються: з судового збору у розмірі 1 280 (одна тисяча двісті вісімдесят) грн та витрат, пов`язаних з проведенням експертизи у розмірі 4039 (чотири тисячі тридцять дев`ять) грн..20 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 960 (дев`ятсот шістдесят) грн. у якості відшкодування витрат по сплаті судового збору, понесеного у зв`язку з апеляційним переглядом рішення суду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 19 липня 2019 року.

Головуючий: П.В. Кісь

Судді : О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина