ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3623/19 Справа № 204/7731/18 Суддя у 1-й інстанції - Дубіжанська Т. О. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання - Лященко С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення збитків, спричинених залиттям приміщення,-

В С Т А Н О В И Л А:

22 жовтня 2018 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом та 21 грудня 2018 року подано заяву про його забезпечення. З урахуванням уточнень, заявник просить забезпечити позов шляхом накладенням арештів на грошові кошти відповідачів, в тому числі, що знаходяться на банківських рахунках; накласти арешт на майно відповідача, у тому числі встановленням заборони будь-яким особам, установам, підприємствам, організаціям вчиняти будь-які дії щодо відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.1-5, 16-18, 20 -21).

Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 21 грудня 2018 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову - задоволено частково. Накладено арешт та заборону на відчуження і переоформлення будь-яких документів в межах ціни позову у розмірі 78 715 грн. 79 коп. на квартиру АДРЕСА_2 , яке належить на праві власності ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.149-150).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити(а.с.37-39).

Перевіривши законність ухвали суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Встановлено, що позивачем заявлені вимоги про відшкодування матеріальних збитків спричинених залиттям квартири у розмірі 49 715,79 грн. та моральної шкоди у розмірі 20 000 грн.

Згідно ухвали про забезпечення доказів, з КП ДМБТІ надійшла відповідь, з якої вбачається, що квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4

23 листопада 2018 року до суду надійшло клопотання позивача про залучення до участі у справі у якості співвідповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

21 грудня 2018 року подано уточнену позовну заяву та уточнену заяву про забезпечення позову.

В уточненій заяві про забезпечення позову представник позивача просить забезпечити позов шляхом накладенням арештів на грошові кошти відповідачів, що знаходяться на їх банківських рахунках, а також шляхом накладення арешту на майно та заборони будь-яким особам, установам, підприємствам, організаціям вчиняти будь-які дії щодо відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що невжиття заходів забезпечення позову зробить неможливим або утруднить виконання рішення суду у разі прийняття його на користь позивача.

Однак суд першої інстанції залишив без врахування наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження можливих труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Статтею 150 ЦПК України визначено види забезпечення позову, де окрім арешту, п. 2 ч. 1 вказаної статті є - заборона вчиняти певні дії.

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що між сторонами дійсно існує спір, предметом якого є стягнення збитків, спричинених залиттям приміщення та що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Однак, забезпечуючи позов шляхом накладення арешту на житлове приміщення - квартиру АДРЕСА_2 , - місцевий суд не перевірив дотримання положень ст. 150 ЦПК України щодо співмірності виду забезпечення позову та заявлених позовних вимог, не обґрунтував доцільність застосування у даному випадку саме зазначеного виду забезпечення позову - арешту, зважаючи на те, що об`єкт нерухомого майна є житловим приміщенням, в якому проживають відповідачі.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що арешт є найбільш обтяжливим заходом, який підлягає примусовому виконанню органами державної виконавчої служби та полягає у проведенні опису, оголошенні заборони розпоряджатися, а в разі потреби обмеженні права користування майном, а тому неможливо накласти арешт на приміщення, яке надається з метою його постійного використання (проживання).

Виходячи з вимог ст. 150 ЦПК України, яка, окрім арешту передбачає і такий вид забезпечення позову, як заборона вчиняти певні дії, а також враховуючи інтереси як позивача, так і відповідача, - апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, ухвалу суду в частині накладення арешту - скасувати, в частині заборони вчиняти певні дії - залишити без змін, що не позбавляє користуватися майном, а лише тимчасово обмежує право щодо відчуження.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2018 року в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 , - скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 в задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно.

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: