ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

23 липня 2019 року

м. Харків

справа № 638/958/19

провадження № 22-ц/818/3238/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2019 року в складі судді Рибальченко Л.М.,

у с т а н о в и в:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Позовна заява мотивована тим, що відповідач є його батьком. З ОСОБА_2 стягувались аліменти на утримання позивача до повноліття. На теперішній час ОСОБА_1 виповнилось 18 років, він навчається в Харківському національному Університеті радіоелектроніки на першому курсі та повністю знаходиться на утриманні своєї матері. Вказує, що для навчання необхідно купувати зошити, книги, канцелярські товари, певну літературу та інше. Зазначає, що стипендію він не отримує. В добровільному порядку відповідач матеріальної допомоги не надає. Посилаючись на вказані обставини, просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь аліменти на період навчання у розмірі ј всіх доходів боржника.

28 березня 2019 року ОСОБА_2 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому позов визнав частково. Зазначає, що не має постійного місця роботи, його дохід нерегулярний, мінливий, за рахунок свого заробітку він не може забезпечити себе та не має можливості надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину. Крім того, на його утиранні знаходиться матір - ОСОБА_3 , 1947 року народження, яка є пенсіонеркою та непрацездатною особою, яка через хворобу потребує постійного лікування, на яке він також надає матеріальну допомогу. Вважає, що позивач має скористатися можливістю отримання стипендії у розмірі 1300 грн., а різницю в сумі 620 грн. між прожитковим мінімумом для працездатних осіб і стипендією він згоден сплачувати.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2019 рокузадоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу щомісяця, починаючи з 24 січня 2019 року і до ІНФОРМАЦІЯ_2. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач є людиною працездатною та здоровою, утриманців не має, тому не позбавлений можливості утримувати повнолітню дитину. Суд відхилив доводи відповідача про неможливість надання матеріальної допомоги на утримання сина у зв`язку з відсутністю постійного місця роботи та надання допомоги хворій матері, оскільки ОСОБА_2 не надав належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних фактів.

21 травня 2018 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позов частково, стягнути аліменти на утримання ОСОБА_1 у зв`язку з продовженням навчання у твердій грошовій сумі в розмірі 620 грн., щомісячно до закінчення ним навчання, але не більше як до досягнення ним 23 років.

Апеляційна скарга мотивована тим, що він не має постійного місця роботи, має нерегулярний, мінливий дохід. За рахунок періодичних тимчасових заробітків він не може сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина у розмірі 1/4 частини заробітку. Крім того, на його утриманні знаходиться матір - ОСОБА_3 , 1947 року народження, яка є пенсіонеркою та непрацездатною особою, перебуває на «Д» обліку в Роменській ЦРЛ із серцевою хворобою, а також онкологічним захворюванням з діагнозом «Фіброма молочних залоз», а тому потребує постійного лікування. Пенсія, яку отримує мати, недостатньо для придбання ліків. Вважає, що достатнім і обґрунтованим буде стягнення з нього аліментів на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі 620 грн. щомісяця до закінчення сином навчання - суми, що є різницею між стипендією в розмірі 1300 грн. на місяць, яку син не позбавлений можливості отримувати, та прожитковим мінімумом для працездатних осіб.

Позивач рішення суду першої інстанції не оскаржив, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2019 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи на підставі пункту першого частини четвертої статті 274 ЦПК України.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження НОМЕР_1 , виданим 06 квітня 1999 року Міським відділом реєстрації актів громадського стану м. Коваль Волинської області.

Згідно з довідкою від 10 січня 2019 року № 437 ОСОБА_1 є студентом Харківського національного Університету радіоелектроніки, денного відділення, бюджетної форми навчання. Стипендію не отримує.

Засадами сімейного законодавства України є, у тому числі, принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (стаття 141 СК України). Брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них дитина проживає.

Нормами статті 199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

У зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Згідно з частиною першою статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Пленум Верховного Суду України надав роз`яснення щодо підстав виникнення обов`язку батьків по утриманню своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання. Так, в пункті 20 постанови від 15 травня 2003 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Задовольняючи позовні вимоги та ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно на весь період навчання сина, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 навчається на денному відділенні університету, у зв`язку з чим не в змозі працевлаштуватися та отримувати доходи, відтак потребує матеріальної допомоги на час навчання. Крім того, відповідач є людиною працездатною та здоровою, утриманців не має, тому не позбавлений можливості утримувати дитину.

Оскільки домовленості щодо аліментів сторони не дійшли, суд першої інстанції відповідно до вимог статті 199 СК України обґрунтовано стягнув їх у судовому порядку.

Однак з висновком суду щодо визначення розміру аліментів погодитися не можна.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує, що він не працевлаштований, однак згоден сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 620 грн. щомісяця до закінчення сином навчання, оскільки ОСОБА_1 не позбавлений можливості отримувати стипендію в розмірі 1300 грн. на місяць.

При визначенні розміру аліментів судова колегія виходить із вимог статті 182 СК України, фактичних обставин справи, наданих сторонами письмових пояснень та доказів щодо їх майнового стану, засад справедливості, добросовісності та розумності.

Згідно з пунктами першим, четвертим частини першої статті 376 ЦПК України неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

На підставі викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про часткове задоволення позову та стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліментів в розмірі 620 грн. щомісячно, починаючи з 24 січня 2019 року, але не більше ніж до досягнення позивачем 23 років.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина 6 статті 141 ЦПК України).

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

ОСОБА_2 при зверненні до суду апеляційної інстанції сплатив судовий збір в розмірі 1152 грн. 60 коп., що документально підтверджено платіжним дорученням № 0.0..1 від 16 травня 2019 року (а. с. 33).

ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі пункту третьому статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір».

У зв`язку з задоволенням апеляційної скарги ОСОБА_2 необхідно компенсувати понесені судові витрати за рахунок держави.

Керуючись п. 1 ч. 4 ст. 274, ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2019 року -скасувати та ухвалити нову постанову.

Стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 , аліменти в розмірі 620 грн. (шістсот двадцять грн.) щомісячно, починаючи з 24 січня 2019 року, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_1 23 років.

Компенсувати ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1152 грн. 60 коп. (тисячу сто п`ятдесят дві грн. 60 коп. ) за рахунок держави.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 23 липня 2019 року.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді Р.М.Піддубний

О.Ю.Тичкова