ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2019 року м. Київ

справа № 756/9538/16

провадження № 22-ц/824/8815/19

Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Іванової І.В.

суддів - Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

при секретарі - Ярмак О.В.

сторони :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 24 квітня 2019 року у складі судді Шевчука А.В, повний текст складений 24.04.2019 року,

встановив:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ПАТ АБ «Укргазбанк» про повернення строкового банківського вкладу, нарахованих процентів, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 01 липня 2015 року між сторонами було укладено депозитний договір №006/07/15/0052 в національній валюті з виплатою процентів в кінці строку дії договору. На виконання умов договору, позивач розмістила кошти в готівковій формі в сумі 200 000 грн. на депозитний рахунок № НОМЕР_1 в ПАТ АБ "Укргазбанк" строком до 11 січня 2016 року під 24 % річних. 29 грудня 2015 року ОСОБА_1 повідомила банк про намір повернути депозитні кошти та нараховані на них відсотки в день закінчення дії договору. Однак, 11 січня 2016 року співробітниця відділення банку запропонувала укласти новий депозитний договір на суму 200 000 грн. під 23% річних, а тому позивач отримала з каси банку лише 19 947 грн. 37 коп. нарахованих процентів. У зв`язку з несправністю програмного забезпечення, ОСОБА_1 не отримала 11 січня 2016 року в ПАТ АБ "Укргазбанк" примірник нового договору, а коли з`явилась до банку наступного дня виявила, що нового договору не існує, насправді попередній договір пролонговано на чергові 194 календарних дні лише під 17,5% річних.

Позивач вважає, що працівниками банку вчинені шахрайські дії з маніпуляції відсоткових ставок, а тому звернулася із письмовою вимогою до банку про повернення депозитних коштів на підставі п. 1.3. Договору, на що отримала відмову.

ОСОБА_1 вказує, що депозитні кошти фактично належать її батькам пенсіонерам, і дії банку спровокували у них розлад здоров`я та душевні страждання, отже, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила стягнути з ПАТ АБ "Укргазбанк" грошові кошти в розмірі 1 201 450 грн., з яких 1 164 000 грн. - 3 % річних від суми вкладу за кожен день прострочення повернення коштів, 8 050 грн. - 1,3% та 6,5% від банківського вкладу за прострочений термін до дня повернення коштів, 13 800 грн. - інфляційних втрат, 15 000 грн. - відшкодування моральних та матеріальних збитків,а також 600 грн. - вартості правової допомоги.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 24 квітня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що судом не враховано, що без її згоди Банк продовжив Договір на 194 календарних дні за неіснуючою, на той час депозитною програмою «Зростаємо разом» під 17,5 % річних, на що з її боку була категорична незгода та вимога негайного розірвання Договору та повернення депозитних коштів в сумі 200 000 грн. на підставі п.1.3 Договору у зв`язку з непогодженням з новим розміром процентної ставки, про що вона наступного дня подала відповідну заяву, проте Банк відмовився повернути кошти вкладнику.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ АБ "Укргазбанк" вказує, що ОСОБА_1 не зверталась до банку з заявою про відміну автопролонгації у терміни і спосіб, передбачені Договором. Твердження позивача про те, що 29 грудня 2015 року вона повідомляла банк про витребування депозиту та відміну автопролонгації не відповідає фактичним обставинам справи і не підтверджується наданими доказами. Тобто, позивач не відмінила автопролонгацію в порядку, передбаченому договором, і 11 січня 2016 року отримала в касі банку лише проценти по вкладу.

Представник позивача ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній.

ПАТ АБ "Укргазбанк" будучи належним чином повідомлені про місце, день та час розгляду апеляційної скарги, до суду апеляційної інстанції свого представника не направили, клопотань не подавали, причин неявки не повідомили, що відповідно до ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 01.07.2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ АБ "Укргазбанк" укладено депозитний договір №006/07/15/0052, за умовами якого вкладник розміщує тимчасово вільні грошові кошти в сумі 200 000 грн. на депозитний рахунок № НОМЕР_1 в ПАТ АБ "Укргазбанк" на строк 194 календарних дні з дати зарахування коштів на депозитний рахунок 01.07.2015 року по 11.01.2016 року під 24 % річних (а.с.4).

Відповідно до п.1.3 договору сторони домовились, що у випадку не витребування вкладником свого депозиту, не раніше 7 (сьомого) банківського дня та не пізніше 2 (другого) банківського дня до закінчення строку зберігання коштів, договір вважається продовженим на визначену в п. 1.1. договору кількість календарних днів. Розмір процентної ставки на продовжений строк зберігання коштів встановлюється з першого дня продовженого строку зберігання коштів. Процентна ставка встановлюється на рівні діючої процентної ставки у банку у перший день продовження строку зберігання коштів для відповідного виду депозитного вкладу та строку.

При цьому цим пунктом договору передбачено, що якщо вкладник не погоджується з новим розміром процентної ставки, Сторони вважають цей Договір розірваним із виплатою вкладнику процентів згідно з умовами цього договору.

Судом встановлено і не заперечувалося представниками сторін, що 11.01.2016 року позивач ОСОБА_1 отримала відсотки по вкладу, які їй були виплачені в сумі 19 943 грн. 37 коп. шляхом видачі готівки з каси банку, що підтверджується заявою на видачу готівки №TR.109662.15972.9528 від 11.01.2016 року (а.с.5).

З поданих Банком письмових заперечень до позову ОСОБА_1 вбачається, що на момент звернення останньої до Банку процентна ставка в ПЗ не відображалась, тому їй було запропоновано зачекати, на що вкладник сказала що зателефонує пізніше. В цей же день, 11.01.2016 р. договір був пролонгований на строк по 23.07.2016 року зі сплатою відсотків із розрахунку 17,5 % річних (а.с.22).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 13.01.2016 року ОСОБА_1 звернулась до Банку з заявою про те, що вона не погоджується з новим розміром процентної ставки 17,5 %, тому просить Договір розірвати з виплатой суми депозиту та відсотків у розмірі 24 % у відповідності до Договору (а.с.6).

Проте, Банк своїм листом від 26 січня 1016 року відмовив у поверненні коштів, посилаючись що зобов`язаний повернути депозит та нараховані проценти наступного банківського дня після закінчення строку зберігання коштів /продовженого строку зберігання коштів (а.с.7).

З довідки Банку від 12.02.2016 року, вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 відкрито вкладний рахунок за програмою «Зростаємо Разом» та згідно п.1.3 депозитного договору строк зберігання коштів продовжено на 388 календарних дні на строк по 23.07.2016 року із сплатою процентів із розрахунку 17.50 % річних (а.с.8).

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що 11.01.2016 р. без згоди та відома ОСОБА_1 договір фактично був продовжений за новою програмою «Зростаємо Разом» на строк по 23.07.2016 року зі сплатою відсотків із розрахунку 17,5 % річних, у зв`язку з чим, 13.01.2016 року ОСОБА_1 звернулась до Банку з заявою про те, що вона не погоджується з новим розміром процентної ставки 17,5 %, тому відповідно до п.1.3 договору просила розірвати договір та повернути кошти.

Проте, вкладнику ОСОБА_1 було повернуто вклад у сумі 200 000 грн. лише 25.07.2016 року із сплатою відсотків із розрахунку 17,5 % річних у розмірі 14 962 грн. 87 коп. (а.с. 24-29).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з безпідставності позовних вимог.

З таким висновком судова колегія не погоджується з наступних підстав.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Суд першої інстанції правильно встановив, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються параграфом 3 «Банківський вклад» глави 71 ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Стаття 1059 ЦК України визначає, що договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Згідно зі статтею 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

Умова договору банківського вкладу на вимогу про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу.

Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу.

Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.

У даному випадку п.3.1 Депозитного договору встановлено, що якщо вкладник не погоджується з новим розміром процентної ставки, Сторони вважають цей Договір розірваним із виплатою вкладнику процентів згідно з умовами цього договору.

Таким чином, коли ОСОБА_1 повідомили про новий розмір процентів, вона не погодилась на цей розмір, про що одразу повідомила Банк письмовою заявою від 13.01.2016 року, як це передбачено договором, тому Банк зобов`язаний був видати вклад, проте вклад був виданий лише 25.07.2016 року.

Відповідно до статті 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти.

Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Закінчення строку дії договору банківського вкладу в разі невиконання зобов`язань не припиняє зобов`язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містять обов`язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені у розмірі 3 % вартості послуги за кожний день прострочення.

Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка має на меті окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання.

Окрім того, до моменту вчинення порушення пеня відіграє забезпечувальну функцію, і навпаки, з моменту порушення - являє собою міру відповідальності.

Таким чином висновок суду першої інстанції про те, що Банк правомірно відмовив ОСОБА_1 у задоволенні її заяви від 13.01.2016 року поданої до АБ "Укргазбанк" про розірвання договору з повною виплатою депозиту, не ґрунтується на вимогах закону та матеріалах справи.

За таких обставин, судова колегія, перевіривши розрахунок позивача, дійшла висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме вважає, що з відповідача Банку на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню 3 % річних підставі ст.625 ЦК України у розмірі 3 173 грн., виходячи з суми боргу 200 000 грн. та інфляційне збільшення боргу у розмірі 9 687 грн. 40 коп. за період з 14.01.2016 року, тобто з моменту розірвання договору по 25.07.2016 року, коли вклад був повернутий, про що у справі є відповідний розрахунок.

Також колегія суддів вважає, що є підстави для стягнення з Банку на користь позивача пені у розмірі трьох процентів від суми утримуваних Банком коштів у розмірі 200 000 грн., оскільки відмова Банку своєчасно видати вкладнику належні їй кошти свідчить про невиконання Банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності передбаченої Законом України «Про захист прав споживачів» у вигляді сплати пені у розмірі 3 % від суми утримуваних Банком коштів за кожен день прострочення до дня фактичної видачі.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19), а до таких висновків прийшов також Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 червня 2019 року у справі № 757/32522/17-ц, провадження № 61-461 св 19.

Крім того, частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, відповідно до вимог частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Суд визнає у межах, встановлених ЦПК України, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, ураховуючи, зокрема, завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між інтересами сторін у справі, особливості предмета спору, ціни позову (стаття 11 ЦПК України).

Отже, положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням наведених норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Такого висновку дійшли Верховний Суд України, зокрема, у постанові від 04 листопада 2015 року у справі № 61-1120 цс 15 і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц, провадження № 14-64 цс 19.

Таким чином, встановивши, що Банк прострочив виконання зобов`язання з видачі ОСОБА_1 належних їй за договорами банківського вкладу суми грошових котів у розмірі 200 000 грн., судова колегія вважає, що також з Банку підлягає стягненню пеня у розмірі 3% за кожен день прострочення на підставі ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 14.01.2016 року по 25.07.2016 року, із зменшенням її розміру на підставі частини третьої статті 551 ЦК України з 1 158 000 грн. до суми 50 000 грн.

Щодо вимог ОСОБА_1 про стягнення з Банку 15 000 грн. відшкодування моральних та матеріальних збитків, а також 600 грн. вартості правової допомоги, судова колегія вважає їх недоведеними належними та допустимими доказами.

Так, ч.1 статті 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до норм ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодування в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до змісту ст. ст. 12,13,77-81 ЦПК України суд слухає цивільні справи на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог і на підставі доказів наданих сторонами та їх представниками, докази повинні подаватись належні, тобто містити інформацію щодо предмета доказування, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, позивачем не надано суду доказів заподіяння таких збитків відповідачем.

Посилання представника позивача під час апеляційного розгляду що депозитний вклад фактично належать батькам позивача, пенсіонерам, тому дії Банку спровокували їх хворобу та заподіяли їм душевні страждання, не можуть бути прийняті до уваги оскільки не стосуються в цій частині порушення цивільного права саме позивача ОСОБА_1 , а її батьки не є стороною у даній справі.

Відповідно, суд апеляційної інстанції прийшов до переконання про часткову обґрунтованість апеляційної скарги, внаслідок чого рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі ст. 376 ЦПК України, із ухваленням нового судового рішення про часткове задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення, або ухвалює нове, відповідно змінює розподіл судових витрат, які в даному випадку підлягають стягненню на користь держави з відповідача Банку, оскільки позивача звільнено від сплати судових витрат.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 24 квітня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» на користь ОСОБА_1 суму пені у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 14.01.2016 року по 25.07.2016 року із зменшенням її розміру на підставі частини третьої статті 551 ЦК Україниу сумі 50 000 грн., 3 % річних у розмірі 3 173 грн. та інфляційне збільшення боргу у розмірі 9 687 грн. 40 коп., за період з 14.01.2016 року по 25.07.2016 року.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» на користь держави судові витрати в розмірі 900 грн. 87 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді :