Справа №522/3909/19
Провадження №2/522/4969/19
19 липня 2019 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Домусчі Л.В.,
при секретарі судового засідання Вадуцкої В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Одесі справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,
До суду 11.03.2019 року надійшов позов ОСОБА_1 до Одеської міської ради, за яким позивачка просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті матері, ОСОБА_2 , на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , як спадкове майно за заповітом, яке було прийнято нею фактично відповідно до вимог ст.1268 ЦК України.
В обґрунтування позовних вимог позивач відзначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одеси реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції 18 серпня 2014 року, актовий запис № 8458. Під час життя, 14.12.2005 року, мати позивачки склала заповіт, яким заповідала їй належну їй Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , який був посвідчений Петровською Н.В., державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори за р. №2-418.Після її смерті відкрилась спадщина на належну їй Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 . Відповідно до вимог ст. 1233-1236 ЦК України, позивачка є спадкоємцем за заповітом. Інших спадкоємців першої черги не має. Під час життя та після смерті матері, позивачка постійно мешкала за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується актом про проживання, складений за участю сусідів та представника ЖЕКу.
В зв`язку з тим, що позивачка є юридично необізнаною людиною та не має юридичної освіти, у встановлений законом шестимісячний строк не звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки друзі та знайомі зазначили, що у зв`язку з тим, що вона постійно мешка' разом із матір`ю, то після її смерті, у разі якщо вона не відмовиться від спадщини, то вона вважається такою особою, що прийняла спадщину фактично.
Після смерті матері позивачка фактично прийняла спадщину. Тобто, має всі необхідні документи на квартиру АДРЕСА_1 , користується квартирою для особистого проживання, благоустрою її, також користується всім майном, яке знаходиться в квартирі, несе всі витрати по користуванню майном та по сплаті комунальних платежів, що також підтверджується розрахунковими книжками та відповідними розрахунковими квитанціями.
У квітні 2015 року позивачка звернулась із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори та отримала відмову у отриманні свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що пропустила встановлений законом строк на прийняття спадщини.
Після цього у 2015 році звернулась із позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Дану позовну заяву, знов таки ж в зв`язку із юридичною необізнаністю подавала до співвласника квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 . Однак в процесі судового розгляду даної справи, захворів чоловік - ОСОБА_4 , та змушена була тривалий час займатись його лікуванням та доглядом під час реабілітації. В зв`язку з неявкою до суду, у січні 2016 року позов був залишений без розгляду.
Після того, як чоловік одужав, та особисто мала змогу зайнятись справами у вигаді оформлення спадщини, позивачка звернулась по юридичну допомогу. Позивачці було повідомлено, що пропустила загальний строк позовної давнини щодо звернення із позовом до суду, але вважає що причини пропуску строку поважні.
Також відповідно до вимог ЦК України, позивачка є спадкоємцем за заповітом. Згідно з положеннями ч. 3 ст. 1268 ЦК України: «Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.» ч. 5 ст 1268 ЦК України закріплює, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Ухвалою суду від 13.03.2019 року провадження у справі було відкрито та призначено розгляд справи в загальному позовному порядку з призначенням підготовчого судового засіданні на 22.04.2019 року.
У підготовче засідання призначене на 22.04.2019 року ОСОБА_1 не з`явилася, представником позивачки - адвокатом Форос А.В. 22.04.2019 року надано суду клопотання про витребування доказів по справі, в якому просив витребувати:
Ухвалою суду від 02.05.2019 року вказане клопотання задоволене, а 22.05.2019 року докази надані суду.
В підготовче судове засідання 22.05.19 року сторони не з`явились, хоча були повідомлені належним чином про час, дату та місце розгляду справи.
Ухвалою суду від 22.05.2019 року закрито підготовче засідання по цивільній справі та призначено до судового розгляду по суті.
В судові засідання 25.06.2019 року та 17.07.2019 року сторони по справі не з`явились, повідомленні належним чином.
13.06.2019 року представником відповідача подано заяву про розгляд справи за відсутності представника.
17.07.2019 року представником позивача подано заяву про розгляд справи без участі сторони позивача.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення.
У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення є 22.07.2019 року.
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши матеріали спадкової справи до майна померлої, з`ясувавши всі суттєві обставини, вважає позов обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одеси реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції 18 серпня 2014 року, актовий запис № 8458 (а.с. 10)
Відповідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 , мати зазначена ОСОБА_2 (а.с. 11).
Відповідно свідоцтва про шлюб №211/159 ОСОБА_7 та ОСОБА_2 уклали шлюб 11.08.1942 року, прізвище жінки після реєстрації шлюбу « ОСОБА_2 » (а.с. 7).
Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу №117 від 22.04.1952 року, зазначений шлюб розірвано, прізвище ОСОБА_2 після розірвання шлюбу « ОСОБА_2 » (а.с. 8).
Відповідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 ОСОБА_5 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 24.04.1952 року, прізвище жінки після реєстрації шлюбу « ОСОБА_2 » (а.с. 9).
Згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_4 від 17.09.1969 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , прізвище жінки після реєстрації шлюбу « ОСОБА_1 » (а.с. 51).
Отже, суд дійшов до висновку, що позивачка ОСОБА_1 є донькою померлої ОСОБА_2 .
Відповідно свідоцтва про право власності від 28.06.1996 року квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у рівних частках. (а.с. 12).
Під час життя, 14.12.2005 року, мати позивачки склала заповіт, яким заповідала їй належну їй Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , який був посвідчений Петровською Н.В., державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори за р. №2-418. (а.с. 57).
Листом приватного нотаріусу Бураковою О.І. від 24.04.2015 року №116/02-14 було повідомлено позивача про пропуск строку для прийняття спадщини, та було запропоновано звернутися до суду для захисту свої прав.
Відповідно акту від 07.03.2019 року посвідченого представником КП ЖКС «Порто-франківський» начальнику відділу №8 Кичук М.Г. ОСОБА_1 1949 р.н. постійно проживає за адресою АДРЕСА_1 з 2008 року по теперішній час.
Вирішуючи спір суд також виходить з наступного.
Ст.ст. 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового або немайнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права.
Згідно до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтями 1217, 1258 ЦК України, передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Ст. 1223 ЦК України передбачає, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.
У відповідності до положень частин першої та другої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за законом чи за заповітом може прийняти спадщину або не прийняти її. He допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.
Відповідно до вимог ст.1268 ЦК України позивач як спадкоємець за заповітом є такою, що прийняла спадщину, оскільки відповідно до акту про спільне проживання фактично проживала разом з спадкодавцем на час прийняття спадщини.
Згідно зі ст.ст. 1297, 1298 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.
Відповідно до п.п. 4.15 п. 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.
Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Згідно положень пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008р. "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, в установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Згідно абзаців 1, 15, 16 п. 3.1 ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013р. №24-753/0/4-13, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.
Ст.ст. 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового або немайнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна особа повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Таким чином відповідно до норм ст. ст. 1223, 1233, 1268, 1270 ЦК України, позивачка є спадкоємцем за заповітом після померлої ОСОБА_1 , проте нотаріус відмовив у видачі свідоцтва на право на спадщину, оскільки не було надано відомостей щодо фактичного проживання спадкоємця з спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Суд, дослідивши всі обставини справи, оцінивши зібрані та надані суду докази в їх сукупності, дійшов до висновку про правомірність позовних вимог ОСОБА_1 вважає їх обґрунтованими та такими, що підлягають захисту шляхом визнання за нею права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом.
Стосовно вимоги про поновлення строку на подачу позовної заяви, суду надані належні докази щодо поважності пропуску строку на звернення із позовною заявою, а тому вважає за можливе поновити строк на звернення із позовною заявою.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та можливість захисту цивільних прав та інтересів позивача як спадкоємця шляхом визнання за нею права власності на майно в порядку спадкування за заповітом.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 15, 16, 328, 1216, 1218, 1223, 1234, 1261, 1268-1270 ЦК України ст.ст. 2, 4, 12, 13, 19, 76-81, 89, 141, 210, 211, 223, 241 247, 258, 259, 263, 265, 268, 354 ЦПК України; суд ,
Позовну заяву ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.
Поновити строк на подачу позовної заяви ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.
Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_3 , фактично мешкає АДРЕСА_1 ) право власності у порядку спадкування за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 на Ѕ частину квартири під АДРЕСА_1 , як спадкове майно за заповітом, яке було прийнято фактично відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення суду буде складено 22.07.2019 року.
Суддя Домусчі Л.В.