КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 753/8026/18 Головуючий у 1 інстанції: Колесник О.М.
провадження №22-ц/824/9393/2019 Суддя-доповідач: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 липня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Олійника В.І.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Кулікової С.В.,

при секретарі Бондаренко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 09 січня 2019 року у складі судді Колесника О.М. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка навчається, -

в с т а н о в и в :

У травні 2018 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка навчається, і обґрунтовувала його тим, що сторони у зареєстрованому шлюбі не перебували, але ІНФОРМАЦІЯ_1 від їх стосунків у них народився син ОСОБА_3 , про що відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві в книзі записів актів громадянського стану про народження 10.05.2000 року зроблено запис та видано свідоцтво про встановлення батьківства, згідно якого ОСОБА_2 (відповідача) визнано батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Від 14 серпня 2017 року ОСОБА_3 є курсантом 1 курсу Військового інституту телекомунікацій денної форми навчання, не має ніякого джерела доходів, перебуває на утриманні матері та потребує матеріальної допомоги. Крім того, на виконанні у ВДВС Дарницького РУЮ у місті Києві перебуває виконавчий лист, виданий 17 липня 2013 року Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/6 частині всіх заробітків, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від 16 травня 2013 року і до повноліття. Зазначала, що по цьому виконавчому провадженню відповідач має заборгованість. Так як відповідач не є інвалідом, знаходиться в працездатному віці, тому просила стягнути з нього на її користь аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходів) до досягнення сином 23 років за умови, що він буде продовжувати навчання, а також судові витрати в розмірі 7 000 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 09 січня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови, якою позов задовольнити повністю.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не доведено обставин, що її син ОСОБА_3 потребує матеріальної допомоги від відповідача, проте відповідачем надано докази, що він за своїм матеріальним становищем не може надавати таку допомоги сину, який навчається за рахунок держави.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки на його утриманні перебуває ще троє малолітніх дітей, на які він щомісяця сплачує аліменти по рішенню суду; має двох батьків пенсіонерів, а мати ще є інвалідом ІІ групи, які також перебувають на його утриманні, а відтак надавати матеріальну допомогу на утримання сина, який навчається на повному державному утриманні, він не має змоги.

Судом встановлено, що сторони перебували у незареєстрованому шлюбі, від якого в них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.12).

10 травня 2000 року відділом реєстрації актів громадського стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві видано свідоцтво про встановлення батьківства, яким ОСОБА_2 визнано батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що в книзі реєстрації актів цивільного стану про встановлення батьківства зроблено запис №76 (а.с.3).

18 жовтня 2014 року ОСОБА_6 уклала шлюб з ОСОБА_7 , про що складено відповідний запис №2159. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_6 змінила прізвище на « ОСОБА_6 » (а.с.9).

Згідно п.1 ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

За п.3 ст199 право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також саму дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

За змістом п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Як вбачається з копії довідки №1/53/17/925 від 10.04.2018 року ОСОБА_3 є курсантом 1-го курсу Військового інституту телекомунікацій та інформатизації від 14.08.2017 року та знаходиться на повному державному утриманні (а.с.7).

Крім того, судом встановлено, що на утриманні відповідача ОСОБА_9 перебуває троє малолітніх дітей: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на яких відповідно до рішення суду відповідачем сплачуються аліменти, та двоє непрацездатних батьків: ОСОБА_13 , який є пенсіонером за віком та ОСОБА_14 , яка є також пенсіонером та інвалідом ІІ групи (а.с.31-38).

Як вбачається з довідки Головного управління ДФС у місті Києві Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем і сума доходу за період від 01.01.2017 року до 31.12.2017 року становить 30 000 грн. (а.с.39).

Згідно зі ст.18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

За ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч.1 ст.198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх, непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

За змістом ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Підпункт 3 пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснює, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, встановлених обставин справи та підстав пред`явлених позивачем вимог, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивачкою не доведено обставин, що її син ОСОБА_3 потребує матеріальної допомоги від відповідача, проте відповідачем надано докази, що він за своїм матеріальним становищем не може надавати таку допомоги сину, який навчається за рахунок держави.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м.Києва від 09 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 25 липня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: