ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2019 року м. Чернівці

Справа № 725/1318/18

Провадження №22-ц/822/618/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І. М.

суддів: Височанської Н.К., Перепелюк І.Б.,

секретар Скрипка С.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Гембусь-Малецької М.В., третьої особи Снігур Л.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 20 березня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача, - ОСОБА_3 , про визнання недійсними договорів поруки, головуючий у І-й інстанції Войтун О.Б.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 у березні 2018 року звернувся до суду з позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання недійсними договорів поруки.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що у вересні 2015 року рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці задоволено позов ПАТ «УкрСиббанк» до нього та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до зазначеного позову 06 березня 2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого було отримано кредит у розмірі 42 130 доларів США. З метою забезпечення зобов`язань на цим кредитним договором між ОСОБА_2 та Банком було укладено договір поруки №186021 від 06 березня 2008 року і Додаткову угоду №1 від 25 серпня 2009 року до договору поруки, згідно з якими ОСОБА_2 як поручитель надав згоду забезпечувати даний кредит.

Також вказував на те, що 07 березня 2008 року був укладений договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого отримано кредит у розмірі 47 870 доларів США. З метою забезпечення зобов`язань за цим кредитним договором між ОСОБА_2 та Банком було укладено договір поруки №186036 від 07 березня 2008 року і Додаткову угоду №1 від 25 серпня 2009 року до договору поруки, за якими ОСОБА_2 як поручитель надав згоду забезпечувати даний кредит.

Заперечуючи проти таких вимог Банку, в апеляційній інстанції Снігур О.О. просив відмовити у задоволенні вимог Банку про стягнення з нього боргу як поручителя у відповідності до положень ч.1, ч.4 ст.559 ЦК України, а також у зв`язку із спливом позовної давності. Зазначав, що вказані договори поруки та додаткові угоди до них він не укладав та не підписував.

За результатом розгляду апеляційної скарги на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 вересня 2015 року рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 15 лютого 2016 року подану апеляційну скаргу задоволено частково та відмовлено у задоволенні позовних вимог Банку в частині стягнення боргу з ОСОБА_2 як поручителя.

21 червня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ було частково задоволено касаційну скаргу Банку та рішення Апеляційного суду Чернівецької області в частині вимог Банку до ОСОБА_2 скасовано та передано на новий апеляційний розгляд.

За результатом нового апеляційного розгляду у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 травня 2015 року відмовлено.

Оскільки ним не підписувались зазначені договори поруки та додаткові угоди до них, просив визнати їх недійсними.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 20 березня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним Договір поруки №186021 від 06 березня 2008 року і Додаткову угоду №1 від 25 серпня 2009 року до Договору поруки №186021 від 06 березня 2008 року, що укладені між ОСОБА_2 та ПАТ «УкрСиббанк».

Визнано недійсним Договір поруки №186036 від 07 березня 2008 року і Додаткову угоду №1 від 25 серпня 2009 року до Договору поруки №186036 від 07 березня 2008 року, що укладені між ОСОБА_2 та ПАТ «УкрСиббанк».

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

На зазначене рішення АТ «УкрСиббанк», який є правонаступником ПАТ «УкрСиббанк», подало апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Посилається на те, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим та прийнято з порушенням норм процесуального права.

Зазначає, що рішенням судів у справі №727/10418/14-ц були встановлені обставини укладання (підписання) ОСОБА_2 оспорюваних договорів поруки та їх дійсності, а тому обставини дійсності укладання договорів поруки не підлягали доказуванню у даній справі.

Разом з тим, при призначенні та проведенні почеркознавчої експертизи було не дотримано положення п. 1.3 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Мінюсту №53/6 від 08 жовтня 1998 року.

При призначенні експертизи експериментальні зразки підпису були взяті поза межами судового засідання. Експертом було досліджено вільні зразки підписів на 4 документах. Вільні зразки підпису були надані не за запитуваний, а за інший період.

На апеляційну скаргу від учасників справи відзив не надходив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Як передбачено частиною 1 статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 вересня 2015 року задоволено позовні вимоги АТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та стягнуто солідарно заборгованість за кредитним договором №0 від 06 березня 2008 року та кредитним договором №1 від 07 березня 2008 року.

При розгляді зазначеної справи судом встановлено, що між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0 від 06 березня 2018 року, відповідно до якого ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 42 130 доларів США. Зобов`язання за цим кредитним договором забезпечено договором поруки №186021 від 06 березня 2008 року, укладеного із поручителем ОСОБА_2 , Додатковою угодою №1 від 25 серпня 2009 року до договору поруки №186021 від 06 березня 2008 року, відповідно до якої поручитель ОСОБА_2 надав згоду забезпечувати змінене зобов`язання.

З укладеного договору про надання споживчого кредиту №0 від 07 березня 2008 року видно, що ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 47 870 доларів США. Зобов`язання за цим договором було забезпечено договором поруки №186036 від 07 березня 2008 року, укладеного з поручителем ОСОБА_2 , який Додатковою угодою №1 від 25.08.2009 року до договору поруки №186036 від 07 березня 2008 року надав згоду забезпечувати змінене зобов`язання.

Звертаючись до суду з даним позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання недійсними договору поруки №186021 від 06 березня 2008 року, договору поруки №186036 від 07 березня 2008 року та додаткових угод до цих договорів від 25 серпня 2009 року, позивач посилався на те, що вказані договори та угоди він не підписував.

Відповідно до висновку експерта Чернівецького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №1343-К від 28 листопада 2018 року, який надано на підставі призначеної судом почеркознавчої експертизи відповідно до ухвали від 05 жовтня 2018 року, підписи у графах «Поручитель» в Договорі поруки №186021 від 06 березня 2008 року, що укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «УкрСиббанк», виконані не ОСОБА_2 , а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_2 Підпис у графі «Поручитель» в Додатковій угоді №1 від 25 серпня 2009 року до договору поруки №186021 від 06 березня 2008 року, що укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «УкрСиббанк» - виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою. Підписи у графах «Поручитель» в Договорі поруки №186036 від 07 березня 2008 року, що укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «УкрСиббанк», виконані не ОСОБА_2 , а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_2 Підпис у графі «Поручитель» у Додатковій угоді №1 від 25 серпня 2009 року до договору поруки №186036 від 07 березня 2008 року, що укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «УкрСиббанк», виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено свої позовні вимоги, оскільки спірні договори поруки та додаткові угоди до них він не підписував, а тому наявні правові підстави для задоволення позову та визнання договорів поруки недійсними відповідно до статей 203, 215 ЦК України.

Зазначений висновок суду першої інстанції ґрунтується на обставинах справи та нормах матеріального права, з ним погоджується також суд апеляційної інстанції.

Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Правочин вважається таким, що вчинено в письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами (частина друга статті 207 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За положеннями статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Суд першої інстанції, установивши під час розгляду справи факт відсутності волевиявлення ОСОБА_2 (поручителя) на укладення спірних договорів поруки та додаткових угод до них, з тих підстав, що за висновком експертизи договори останнім не підписано, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову та визнання таких договорів недійсними. Зазначені обставини відповідачем не спростовано.

Як вбачається з матеріалів справи, експертиза була проведена компетентним судовим експертом, який був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Разом з тим, положення частини четвертої статті 72 ЦПК України та частини другої статті 239 ЦПК України передбачають можливість здійснення виклику експерта для надання ним відповідей на питання суду та учасників справи у випадку наявної необхідності у роз`ясненні і доповненні висновку.

Згідно з частинами 1-3 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В частині 1 статті 81 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом.

За вимогами статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Аргументи апеляційної скарги про те, що почеркознавча експертиза проводилася з порушенням Методичних рекомендацій, оскільки експертом досліджено лише 4 документа зразків вільного підпису замість 7, експериментальні зразки підпису взяті поза межами судового засідання, а також, що вільні зразки були надані за інший, а не за запитуваний період, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки місцевий суд дослідив та надав оцінку усім наявним у справі доказам та правильно взяв до уваги вказаний висновок судово-почеркознавчої експертизи, вказавши, що висновок надано в категоричній формі, а тому виключає сумніви у даному висновку.

Крім того, колегія суддів вважає, що висновок експерта є обґрунтованим, повним та зрозумілим, підстави для сумніву в його об`єктивності відсутні, а відповідачем не надано суду доказів на його спростування висновку експерта.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що зазначений висновок експерта є належним письмовим доказом у справі. Представником відповідача ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, ні під час звернення з апеляційною скаргою не було ініційоване клопотання перед судом щодо виклику експерта для роз`яснення і доповнення висновку чи проведення додаткової чи повторної експертизи з метою усунення недоліків, які, на його думку, містила вказана експертиза, мотивів, які б давали підстави вважати експертизу неясною, не наведено.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішеннями судів у цивільній справі №727/10418/14-ц за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, було встановлено обставини укладання (підписання) ОСОБА_2 оспорюваних договорів поруки та їх дійсності, що у відповідності до п. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки предметом розгляду у справі було стягнення заборгованості, а не встановлення факту дійсності правочину.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, фактично апелянт наводить ті ж аргументи, яким дана оцінка судом в мотивувальній частині рішення.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» залишити без задоволення.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 20 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 червня 2019 року.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: Н.К Височанська

І.Б. Перепелюк