ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6067/19 Справа № 210/4064/18 Суддя у 1-й інстанції - Ваврушак Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області

на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 квітня 2019 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Криворізького відділення управління фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди, внаслідок ушкодження здоров`я,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що під час виконання своїх професійних обов`язків гірничого робітника очисного забою у ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», 16 квітня 1992 року з ним стався нещасний випадок на виробництві, про що складено акт за формою Н-1, у зв`язку з яким йому висновком МСЕК від 16 березня 2005 року первинно встановлено 30 % стійкої втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності.

В результаті нещасного випадку йому спричинено моральну шкоду, яка полягає у фізичному болі, необхідності проходити численні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури, лікування, у зв`язку із чим змінився і спосіб його життя.

Враховуючи вищезазначені обставини, просить стягнути з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» та Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Криворізького відділення управління фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області суму моральної шкоди, завданої внаслідок нещасного випадку на виробництві під час виконання трудових обов`язків у розмірі по 30 000,00 гривень з кожного з відповідачів.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 до ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Криворізького відділення управління фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди, внаслідок ушкодження здоров`я - задоволено частково.

Стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 30 000 гривень без урахування податку з доходів фізичних осіб.

В задоволені решти позовних вимог - відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач - Криворізьке відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду в частині вирішення позовних вимог про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення суду про відмову у задоволенні позову.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки жодним чином не обгрунтовані та не відповідають матеріалам справи, оскільки незалежно від дати встановлення потерпілому відсотку втрати працездатності згідно довідки МСЕК (дата настання права на відшкодування моральної шкоди), моральну шкоду повинна відшкодовувати винна особа, тобто підприємство, на якому стався нещасний випадок або професійне захворювання, а не Фонд. Конституційний Суд України, визнаючи конституційними норми Закону України від 23 лютого 2007 року, зазначив, що право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду скасовано для всіх застрахованих громадян, незалежно від дати встановлення втрати працездатності. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці», який набрав чинності з 01 січня 2015 року, визначено, що відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві не є страховою виплатою, у зв`язку з чим заявник вважає, що Фонд є неналежним відповідачем.

Отже, позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди після набрання чинності Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», тому права на відшкодування моральної шкоди за рахунок коштів скаржника позивач не має.

Окрім того, оскаржуване рішення суд ґрунтуються на припущеннях, так як позивачем не доведено в повній мірі факту наявності у нього моральних страждань.

Відповідач ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» подав відзив на апеляційну скаргу, згідно якому просив рішення суду першої інстанції скасувати і закрити провадження у справі в зв`язку з набранням законної сили рішенням суду, постановленим з приводу спору між тими самими сторонами про той самий предмет і з тих самих підстав.

Інші учасники справи правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України не скористалися.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, щоз 01 січня 1988 року до 16 червня 1996 року, часу звільнення за переводом до «Північний ГЗК», ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» та працював машиністом, гірничоробочим очисного забою, електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування шахти «Гвардійська» РУ ім. В.І.Леніна ВО «Кривбасруда», що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 15-19).

Відповідно до акту про нещасний випадок на виробництві, на підприємстві ДП Криворізький державний залізорудний комбінат, форми Н-1 за № 3-А, затвердженого 21 квітня 2000 року директором шахти «Гвардійська» вказано, що 16 квітня 1992 року о 18 годині 00 хвилин на підприємстві шахти «Гвардійська» ДП «Криворізький державний залізорудний комбінат» Державного акціонерного товариства «Укррудпром», дільниця №12 орт-заїзд 224 осі гор.1032м, з гірничоробочим очисного забою ОСОБА_1 стався нещасний випадок. Вид події: дія шкідливих речовин. Внаслідок нещасного випадку ОСОБА_1 отримав гостре отруєння вибуховими газами легкого ступеню на виробництві. У зв`язку зі строком давності події, комісія осіб, відповідальних за нещасний випадок не встановила (а.с. 9-11).

Згідно виписки з акту огляду МСЕК серії ДНА-02 № 03528 від 16.03.2005 року, ОСОБА_1 при первинному огляді встановлено 30% втрати професійної працездатності, третя група інвалідності, у зв`язку трудовим каліцтвом, Акт № 3-А від 21 квітня 2000, з 14 березня 2005 року, з переоглядом 01 березня 2006 року. Визначено потреби у додаткових видах допомоги: санаторно-курортне лікування до 01 січня 2006, медикаментозне лікування (а.с.7).

Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії АБ № 0005387 від 09 квітня 2014 року ОСОБА_1 при повторному переогляді встановлено 30% втрати професійної працездатності, третя група інвалідності, у зв`язку трудовим каліцтвом, Акт № 3-А від 21 квітня 2000, з 01 квітня 2014 року безстроково. Визначено потреби у медичній та соціальній допомозі: санаторно-курортне лікування, медикаментозне лікування, ВМП (а.с.8).

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції на підставі ст. ст. 23 ЦК України, Закону України « Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», з урахуванням 30% втрати працездатності ОСОБА_1 у зв`язку з трудовим каліцтвом, відсутності вини самого позивача у нещасному випадку, пов`язаному з виробництвом, глибини фізичних та моральних страждань позивача, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, обгрунтовано визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Криворізького відділення управління фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 30 000,00 гривень без утримання податку з доходів фізичних осіб.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки суд правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, що відповідає нормам чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги про те, що Криворізьке відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області є неналежним відповідачем не заслуговують на увагу та спростовуються наступним.

Суд першої інстанції встановив, що 16 квітня 1992 року під час виконання трудових обов`язків о 18 годині 00 хвилин на підприємстві шахти «Гвардійська» ДП «Криворізький державний залізорудний комбінат» Державного акціонерного товариства «Укррудпром» з ОСОБА_1 стався нещасний випадок, внаслідок якого він отримав 30% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності, у зв`язку трудовим каліцтвом.

Отже, право потерпілого на відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, Закон № 1105-XIV пов`язував з настанням страхового випадку.

20 березня 2007 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» від 23 лютого 2007 року (далі - Закон № 717-V), згідно з яким був виключений підпункт «е» пункту 1 частини першої статті 21 Закону № 1105-XIV, а також інші приписи, які кваліфікували відшкодування моральної шкоди як страхові виплати.

Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 мотивувальної частини рішення № 20-рп/2008 від 08 жовтня 2008 року звернув увагу на те, що положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте зазначив, що право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 2371 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

За змістом апеляційної скарги відповідач вважає, що зазначене рішення Конституційного Суду України слід розуміти як таке, яким встановлено, що з дня набрання чинності Законом № 717-V відповідальність за заподіяння моральної шкоди потерпілому від нещасного випадку покладена на роботодавця як за ті нещасні випадки на виробництві, які можуть трапитися після набрання чинності вказаним Законом, так і за ті, які трапилися до набрання ним чинності.

Тобто, відповідач стверджував, що Закон № 717-V має зворотну дію, встановлюючи цивільно-правову відповідальність роботодавця за нещасні випадки, які трапилися до набрання ним чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (частини друга та третя статті 5 ЦК України).

З огляду на вказане Закон № 717-V не міг ретроспективно встановити обов`язок роботодавця з відшкодування моральної шкоди, оскільки щодо юридичної відповідальності, зокрема і цивільно-правової, новий закон застосовується лише тоді, коли він пом`якшує або скасовує відповідальність особи.

Тому колегія суддів вважає, що до спірних правовідносин слід застосовувати Закон № 1105-XIV у редакції, під час дії якої позивачеві була заподіяна моральна шкода у зв`язку з настанням страхового випадку та яка передбачала, що обов`язок відшкодувати таку шкоду покладається на Фонд. А відтак необґрунтованими є твердження апеляційної скарги про те, що Фонд не є належним відповідачем у справі.

Аналогічні висновки викладені в Постанові Верховного Суду від 06 червня 2019 року у справі № 61-10990св18.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції необґрунтовано дійшов висновку про відшкодування моральної шкоди є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, з урахуванням наступного.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина перша та пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України).

Суд встановив завдання позивачеві у зв`язку з ушкодженням здоров`я та втратою працездатності фізичного болю та душевних страждань, що характеризують моральну шкоду.

Отже, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що до настання нещасного випадку, який мав наслідком втрату його професійної працездатності, призвели винні дії посадових осіб підприємства, а також інші доводи, спрямовані на переоцінку доказів і на встановлення інших обставин справи, ніж ті, що встановив суд першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не підтвердив факт заподіяння йому моральної шкоди належним доказом, а саме висновком МСЕК про встановлення факту заподіяння моральної шкоди, спростовується наступним чином.

Відповідно до Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язаного з виконанням трудових обов`язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 22 листопада 1995 року № 212, який був чинним до 28 вересня 2012 року, МСЕК мала, серед іншого, обов`язок встановлювати факт спричинення моральної шкоди (підпункт «д» пункту 1.1).

Закону, який би передбачав можливість встановлення факту завдання моральної шкоди потерпілому від нещасного випадку на виробництві лише на підставі висновку МСЕК, немає. Крім того, вирішуючи спір про відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суд не мав встановлювати належність або неналежність виконання МСЕК обов`язку зі встановлення факту завдання позивачеві моральної шкоди.

Отже, наявність у МСЕК вказаного обов`язку не обмежує суд у праві встановити факт завдання моральної шкоди на підставі інших доказів, врахувавши характер каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, залишкову працездатність потерпілого тощо.

Тому необґрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що позивач не довів моральні страждання, не маючи встановленого органами МСЕК факту заподіяння йому моральної шкоди.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц (касаційне провадження 14-463цс18).

З прийняттям указаної постанови внесена визначеність, зокрема, щодо застосування положень законодавства у відповідній редакції при відшкодуванні моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я при виконання трудових обов`язків, у подібних правовідносинах.

Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що позивачу первинно було встановлено втрату професійної працездатності 16 березня 2005 року та врахувавши, що останній на підставі статей 21, 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в редакції, яка була чинна на момент встановлення стійкої втрати працездатності, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої йому в результаті втрати професійної працездатності, саме за рахунок відповідача - Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову та стягнення моральної шкоду у даній справі з Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області.

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині спростовуються матеріалами справи, зокрема висновками МСЕК, та не спростовані позивачем у розумінні ст.81 ЦПК України (кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом),

Доводи апеляційної скарги відповідача про наявність у даній справі ухваленого рішення суду, залишеного без змін судом апеляційної інстанції (а.с.163) правового значення для вирішення даної справи не мають, так як висновків суду не спростовують, адже фактично зводяться до викладення та аналізу обставин справи через призму його власних інтересів.

За таких обставин, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені відповідачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 квітня 2019 рокув оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова