ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3874/19 Справа № 205/1773/18 Головуючий у першій інстанції: Басова Н. В. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Вітько Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 07 грудня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський", про стягнення трьох відсотків річних, інфляційних, відшкодування упущеної вигоди та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 29.12.2015 року між ним та ПАТ «Банк Михайлівський» було укладено договір №980-027-000169375, після чого позивачем здійснено переказ коштів у сумі 70000,00 грн. та 14.05.2016 року - 120000,00 грн. 12.07.2016 року Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський». Виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення №1213 від 12 липня 2016 року Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора банку, згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» з 13.07.2016 року по 12.07.2018 року. Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 липня 2017 року у справі №804/3532/17 визнано протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо невключення позивача до переліку вкладників ПАТ «Банк Михайлівський», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та зобов`язано включити позивача до цього переліку. Після чого позивача було включено до Переліку та 01.02.2018 року він отримав 190000,00 грн. Тому, уточнивши позовні вимоги, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь суму майнової відповідальності (з урахуванням трьох відсотків річних) за період з 21.06.2016 року по 01.02.2018 року у розмірі 9213,70 грн.; упущену вигоду за 590 днів у розмірі 36854,80 грн.; інфляційне подорожчання - 36740,00 грн. та 5000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди (а.с. 139-151).

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що29 грудня 2015 року між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» укладено договір банківського вкладу «Поточний рахунок «Ощадний» № НОМЕР_1 , умовами якого передбачено відкриття на ім`я клієнта (позивача) поточного рахунку № НОМЕР_2 (вид валюти - гривня) (а.с. 16).

Також 29 грудня 2015 року між позивачем (сторона-1) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-розрахунковий центр" (сторона-2) було укладеного договір №980-027-000169375, згідно умов якого сторона-2 прийняла від сторони-1 кошти у розмірі 70000,00 грн. із зобов`язанням сплати процентів (а.с. 17).

Згідно п. 1.2 зазначеного вище договору №980-027-000169375 від 29.12.2015 року, зокрема, передбачено повернення грошових коштів стороною-2 стороні-1 у безготівковій формі на рахунок № НОМЕР_2 в ПАТ "Банк Михайлівський" (а.с. 17).

Відповідно до копії квитанції №QS966101 від 29 грудня 2015 року позивачем здійснено переказ коштів на користь ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» згідно договору №980-027-000169375 від 29 грудня 2015 року у розмірі 70000,00 грн. (а.с. 18).

16 травня 2016 року позивачем здійснено внесення коштів на вищезазначений поточний рахунок № НОМЕР_2 у розмірі 120000,00 грн., що підтверджується копією платіжного доручення №2920875 від 16.05.2016 року (а.с. 18).

Правлінням Національного банку України 22.12.2015 року винесено Постанову №217/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку», якою установлено факт здійснення Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» ризикової діяльності, віднесено його до категорії проблемних строком на 180 днів та запроваджено обмеження в діяльності.

27.04.2016 року правлінням Національного банку України винесено Постанову №295/БТ «Про окремі питання діяльності Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» та внесення змін до постанови Правління Національного банку України від 22.12.2015», якою введено певні обмеження діяльності Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський».

Рішенням Національного банку України від 23.05.2016 № 14/БТ віднесено Публічне акціонерне товариство «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних.

23.05.2016 року Фондом гарантування вкладів фізичних осіб винесено рішення №812 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Правлінням Національного банку України 12.07.2016 року прийнято рішення №124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський».

12.07.2016 року Фондом гарантування вкладів фізичних осіб винесено рішення №1213 про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» з 13.07.2016 по 12.07.2018 та делегування повноважень ліквідатору банку.

Після звернення позивача до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо включення до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, позивач дізнався про те, що його не включено до реєстру вкладників, у зв`язку з нікчемністю правочину.

ПАТ «Банк Михайлівський» направлено на адресу позивача повідомлення №8878 та №8879 без дат про нікчемність правочинів, а саме:

- переказ коштів (транзакція), здійснений ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» (код за ) 19.05.2016 року в сумі 190000,00 грн. з призначенням платежу «Повернення коштів згідно з договором №980-027-000169375 від 29.12.2015» на рахунок № НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_4 ) є нікчемним (а.с. (а.с. 19);

- переказ коштів (транзакція), здійснений ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» (код за ) 19.05.2016 року в сумі 585,73 грн. з призначенням платежу «Оплата процентів по договору №980-027-000169375 від 29.12.2015» на рахунок № НОМЕР_5 що належить ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_4 ) є нікчемним (а.с. 20).

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 липня 2017 року у справі №804/3532/17 адміністративний позов ОСОБА_5 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» Волкова О.Ю. задоволено, визнано протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» Волкова О.Ю. щодо невключення ОСОБА_5 до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб по договору «Поточний рахунок «Ощадний»» від 29.12.2015 № 980-027-000002879; зобов`язано відповідача включити ОСОБА_1 до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором від 29.12.2015 № 980-027-000002879 «Поточний рахунок «Ощадний» в сумі 190585,73 гривень; зобов`язано відповідача подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про ОСОБА_1 для внесення даних ОСОБА_1 до Загального реєстру вкладників ПАТ «Банк Михайлівський», які отримують кошти в межах гарантованої суми відшкодування за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; стягнуто сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 1280,00 грн. з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_5 (а.с. 23-26).

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2017 року постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 липня 2017 року у справі №804/3532/17 змінено, в резолютивній частині постанови словосполучення "Перелік вкладників" замінено на словосполучення "Перелік рахунків вкладників" у відповідних відмінках, в решті постанову суду залишено без змін (а.с. 27-30).

01 лютого 2018 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб сплатив позивачу гарантовану суму відшкодування в розмірі 190252,10 грн., що підтверджується копією заяви на виплату суми відшкодування від 01.02.2018 року (а.с. 22).

Відповідно до ч. 1, ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

Частиною 2 вказаної вище статті визначено, що за договором банківського вкладу на вимогу банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умова договору банківського вкладу на вимогу про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Положеннями статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Разом з тим, частина перша статті 1074 ЦК України визначає, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Банк не має права встановлювати заборону на встановлення обтяження, але може встановлювати розумну винагороду.

Тобто випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені у спеціальному законі.

Процедура виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що унормовує дані правовідносини.

У пункті 8 Прикінцевих і перехідних положень Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до п. 16 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Отже, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з підпунктами 1, 2 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

У пункті 1 частини 6 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п`ятої цієї статті, не поширюється на зобов`язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.

Відповідно до частини 2 статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Згідно з частиною 5 статі 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

За положеннями ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

23.05.2016 року згідно рішення НБУ ПАТ «Банк Михайлівський» було віднесено до категорії неплатоспроможних та цього ж дня Фондом гарантування вкладів фізичних осіб винесено рішення №812 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку»,що унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 20 січня 2015 року №6-2001цс15, від 13 червня 2016 року №6-1123цс16, від 12 квітня 2017 року № 6-350цс17.

Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

За положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п.п. 3, 5 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку; нарахування відсотків за зобов`язаннями банку перед вкладниками та кредиторами.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виконав зазначене вище судове рішенням у справі №804/3532/17 шляхом перерахунку на рахунок позивача суми в розмірі 190252,10 грн.; враховуючи положення п.п. 3, 5 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», де встановлено, що у період дії тимчасової адміністрації передбачені частиною другою статті 625 ЦК України фінансові санкції не застосовуються, - колегія приходить до висновку про відсутність підстав для застосування до відповідача відповідальності, передбачено статтею 625 ЦК України.

Позивачем не надано доказів, що відповідають положенням ст.ст. 77 - 80 ЦПК України на підтвердження позовної вимоги про стягнення упущеної вигоди. Позивачем не доведено, що він мав реальну можливість отримати прибуток в розмірі 36854,80 грн. В позовній заяві не конкретизовано у який спосіб позивач планував отримати прибуток у вказаному ним розмірі.

Крім того, згідно п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди. Така відповідальність, як вид забезпечення виконання зобов`язання, може застосовуватися лише у договірних правовідносинах між виконавцем та споживачем, однак позивач як вкладник банку і відповідач - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, в жодні договірні відносини не вступали. Відповідач не є виконавцем будь-яких робіт чи послуг, а позивач не є їх споживачем. Враховуючи викладене, положення ч. 1 ст. 23, ч. 1 ст. 1167 ЦК України, - позовна вимога про відшкодування моральної шкоди, що пред"явлена до Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, задоволенню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги про те, що з 13 липня 2016 року виникло зобов`язання відповідача з виплати коштів вкладникам ПАТ «Банк Михайлівський» за договорами банківського вкладу, строк дії яких закінчився до дня початку процедури виведення банку з ринку, а також за договорами банківського рахунку (поточні та карткові рахунки) - не приймаються до уваги, адже рахунок позивача не було включено до Переліку рахунків вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Таким чином, відповідач не мав правових підстав здійснювати перерахунок коштів позивачу.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді