ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3526/19 Справа № 201/5993/18 Суддя у 1-й інстанції - Руденко В. В. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Каратаєвої Л.О.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Лященко С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м .Дніпропетровська від 10 грудня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,-

В С Т А Н О В И Л А:

05 червня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ПрАТ «СК «УНІКА» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою. Просив стягнути на свою користь матеріальні збитки у розмірі 266511,11 грн. наступним чином: з ПрАТ «СК «УНІКА» сума у розмірі 100000,00 грн. (ліміт відповідальності страховика); з ОСОБА_2 166511,11 грн. (різниця між розміром матеріального збитку та сумою, яка підлягає стягненню з ПрАТ «СК «УНІКА» ); стягнути з відповідачів судові витрати у загальному розмірі 8755,12 грн., які складаються з: 1600,00 грн., які були сплачені позивачем за проведення автотоварознавчого дослідження; 4490,00 грн. витрати пов`язані на проведення автотехнічного дослідження; 2665,12 грн. - судовий збір (а.с.36).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м .Дніпропетровська від 10 грудня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ПрАТ «СК «УНІКА» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою відмовлено (а.с.120-124).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, недостатньо повно досліджені письмові докази та дійсні обставини справи (а.с.125-128).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є власником автомобіля «Хюндай», д/н НОМЕР_1 , 2011 року випуску. 25.09.2017 року, о 15 год. 00 хв. у м. Дніпрі на вул. Малиновського, в районі будинку № 130, сталася ДТП за участю автомобіля «Фольксваген Каді», д/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , автомобіля «Хюндай», д/н НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 та мікроавтобуса «Форд Транзит», д/н НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_4 .

Відповідно до Висновку № 4988 від 03.10.2017 року експертом-автотоварознавцем ОСОБА_5 було проведено огляд пошкодженого автомобіля «Хюндай», д/н НОМЕР_1 . Визначена вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Хюндай», яка склала 266511,11 грн. (а.с.8-26).

Постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03.04.2018 року адміністративна справа відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП закрита у зв`язку з недоведеністю його вини у скоєні адміністративного правопорушення (а.с.29-30).

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2018 року постанову Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2018 року змінена, виключено посилання на висновок експертного дослідження від 20.11.2017 року № 7/10.1/79. В іншій частині постанову залишено без змін (а.с.31-32).

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що водій ОСОБА_2 до адміністративної або кримінальної відповідальності не притягався, відтак недоведеність вини власника джерела підвищеної небезпеки у заподіянні шкоди виключає можливість покладення на нього обов`язку із її відшкодування.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Особливості відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки визначено ст. 1188 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Таким чином, законодавство пов`язує настання цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки з наявністю вини особи, яка цю шкоду завдала. Відтак, оскільки у разі заподіяння шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам, питання про його відшкодування вирішується за принципом винуватості, недоведеність винуватості власника джерела підвищеної небезпеки у заподіянні шкоди виключає можливість покладення на нього обов`язку по відшкодуванню шкоди.

Як зазначено в п.4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року №4, обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, яка її заподіяла, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до п.4 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до висновку експертного дослідження № 7/10.1/79 від 20.11.2017 року в даній дорожній обстановці і обставинах ДТП, водій ОСОБА_2 не мав технічної можливості запобігти ДТП, а водій ОСОБА_3 мала технічну можливість не допустити зіткнення з автомобілем Фольцваген, шляхом виконання дій у відповідності до вимог п.12.3 ПДР України. З технічної точки зору, при заданих експерту обставинах пригоди, дії водія ОСОБА_3 не відповідали вимогам п.12.3 ПДР України, що знаходиться в причинному зв`язку з даною пригодою. В діях водія ОСОБА_2 , з технічної точки зору, не вбачається невідповідностей вимогам ПДР України, які б знаходились в причинному зв`язку з даною пригодою (а.с.29).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для покладання на ОСОБА_2 цивільно-правової відповідальності внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Доводи апеляційної скарги про винуватість водія ОСОБА_2 в ДТП є безпідставними, оскільки спростовуються зібраними у справі доказами.

Щодо позовних вимог позивача до ПрАТ «СК «Уніка», колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , на момент ДТП, була застрахована у ПрАТ«СК«Уніка» відповідно полісу ОСЦПВВНТЗ № АК/4985667.

Однак, колегія суддів вважає, що оскільки позивачем не надано належним допустимих та достовірних доказів настання цивільно-правової відповідальності ОСОБА_2 у скоєнні ДТП, внаслідок якої було спричинено матеріальну шкоду позивачу, то відповідно, відсутній і обов`язок страховика здійснити страхове відшкодування.

За вказаних обставин, доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції вимогам закону є безпідставними.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Отже, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволенню.

Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м .Дніпропетровська від 10 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді