АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2019 року

м. Чернівці

справа № 715/1846/18

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів Кулянди М.І., Половінкіної Н.Ю.

секретар Вовкун Н.Ю.

позивач Акціонерне товариство «Українська залізниця»

відповідачі Глибоцька селищна рада Глибоцького району Чернівецької області, ОСОБА_1

апеляційна скарга Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 22 березня 2019 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Цуренко В.А.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В серпні 2018 року Акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі -АТ Українська залізниця) звернулося до суду з позовом.

Позивач просив:

- визнати незаконним та скасувати рішення Глибоцької селищної ради Глибоцького району Чернівецької області від 14 квітня 2005 року № 28-18/05 в частині передачі у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки для обслуговування будинку, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована по АДРЕСА_2 та яка накладається на смугу відведення залізниці площею 0,0129 га;

- визнати недійсним державний акт від 19 грудня 2007 року серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку за кадастровим номером № НОМЕР_2 , виданий ОСОБА_1 та скасувати державну реєстрацію такого права власності;

- скасувати запис у Поземельній книзі щодо земельної ділянки за кадастровим номером № НОМЕР_2 шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про його скасування.

Позивач посилався на те, що вищевказана земельна ділянка, яка рішенням Глибоцької селищної ради від 14 квітня 2005 року № 28-18/05 передана у приватну власність ОСОБА_1 для обслуговування будинку, ведення особистого селянського господарства, накладається на смугу відведення залізниці та площа такого накладення становить 0,0129 га.

Вважав, що рішення Глибоцької селищної ради Глибоцького району Чернівецької області від 14 квітня 2005 року № 28-18/05 порушує право АТ «Українська залізниця» на користування земельною ділянкою для обслуговування залізничного полотна та забезпечення безпеки руху. Вказане рішення прийнято селищною радою з порушенням норм земельного законодавства та з перевищення наданих їй повноважень щодо розпорядження земельними ділянками державної власності.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 22 березня 2019 року в позові відмовлено.

Суд виходив з того, що АТ «Укрзалізниця» не надало суду доказів про те, що нею було здійснено визначення меж земельних ділянок в натурі, встановлення межових знаків та виготовлення актів на земельні ділянки.

Суд вважав, що позивачем неправильно зазначено місце знаходження спірної земельної ділянки.

Також зазначено, що позивачем не доведено необхідності втручання держави в право на мирне володіння майном відповідачем, при якому буде дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням.

При видачі державного акту на право власності на земельну ділянку відповідачу не було виявлено накладення меж вказаних земельних ділянок на суміжні земельні ділянки.

Позивачем не було доведено належними та допустимими доказами, що частина земельної ділянки відповідача є частиною смуги відведення залізниці. Також не доведено розміру накладення чи перетину земельних ділянок відповідача із землями, які перебувають у користуванні АТ «Львівська залізниця».

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі АТ «Українська залізниця» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вказує на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки Технічній документації щодо інвентаризації земель, як доказу у справі на підтвердження позовних вимог залізниці та висновок суду про неналежність такого доказу є незаконним.

АТ «Українська залізниця» зазначає, що необґрунтованим є посилання суду на Інструкцію від 30 січня 1963 року, оскільки вказаною Інструкцією не було передбачено обов`язковості зменшення ширини смуги відведення та внесення змін до існуючих планів смуги відведення, а передбачалася лише можливість за необхідності вносити зміни у випадку наявності об`єктивної потреби в цьому.

Наявність чи відсутність у залізниці документів на користування земельною ділянкою не змінює її правового статусу, який ґрунтується на визначеному законом юридичному факті належності земель до залізничного транспорту. План смуги відведення залізниці є належним доказом землекористування.

Узагальнені доводи та заперечень інших учасників справи

Глибоцька селищна рада Глибоцького району Чернівецької області подала відзив на апеляційну скаргу.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Посилається на те, що аргументи АТ «Українська залізниця», викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними.

Глибоцька селищна рада зазначає, що нею правовстановлюючий документ на землю ні АТ «Українська залізниця», ні її регіональним філіям не видавався, право землекористування не реєструвалось, межі з селищною радою не погоджувались.

Також вказує, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель була погоджена в порядку, встановленому ЗК України та затверджена Глибоцькою селищною радою.

Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області подало відзив на апеляційну скаргу.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Посилається на те, що аргументи АТ «Українська залізниця», викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними.

Головне управління Держгеокадастру У Чернівецькій області зазначає, що внесення змін про власника земельної ділянки повинне проводитись органами державної реєстрації, а не органами Держеокадастру.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Глибоцької селищної ради від 14 квітня 2005 року № 28-18/05 відповідачу ОСОБА_1 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,23 га для ведення особистого селянського господарства (а.с. 14).

На підставі вказаного рішення ОСОБА_1 19 грудня 2007 року видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 з кадастровим номером НОМЕР_2 площею 0,2584 га, яка розташована по АДРЕСА_2 (а.с. 15).

Відповідно до викопіювання із зведеного інвентаризаційного плану земельної ділянки смуги відведення державному територіально-галузевому об`єднанню «Львівська залізниця» (далі - ДТГО «Львівська залізниця») за напрямком Глибока-Берегомет в адміністративних межах Глибоцької селищної ради Глибоцького району Чернівецької області, виконаного ПП «Ріга», земельна ділянка ОСОБА_1 частково, а саме площею 0,0129 га, накладається на смугу відведення залізниці (а.с.16).

Відповідно до рішення Глибоцької селищної ради Глибоцького району Чернівецької області № 320-36/14 від 29 квітня 2014 року надано дозвіл ДТГО «Львівська залізниця» на проведення інвентаризації земель у межах населеного пункту селища міського типу Глибока Глибоцької селищної ради (а.с.76).

Згідно з «Планом меж смуги ж.д. відведення лінії Адинката -Берхомет Львівської залізниці в адміністративних межах Глибоцького району Чернівецької області від км 0+000 до км 12+235», розробленого у 1959 році, ширина смуги відведення на ділянці 2 км + 340м до 2 км + 374 м перегону становить 15 м від осі колії (а.с.21-23).

Відповідно до Інвентарної картки обліку основних засобів ВП «Чернівецька дистанція колії Регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» головна колія (ВБК) направлення Гл. Буковинська - Берегомет з 0-9+307 інвентарний № 629, введена в експлуатацію в 1944 році, перебуває на балансі позивача (а.с.25).

З реєстру земельних ділянок наданих у власність (користування) з кадастровими номерами, ділянка № 3 вбачається, що земельна ділянка площею 0,0129 га, яка є складовою частиною земельної ділянки площею 0,2584 га з кадастровим номером НОМЕР_2 накладається на земельну ділянку, яка входить до смуги відведення залізниці (а.с.18).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу АТ «Українська залізниця» слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Статтею 68 ЗК України встановлено, що до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту.

Частиною 1 статті 84 ЗК України встановлено, що у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Відповідно до пункту «б» частини 4 статті 84 Земельного Кодексу України до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: землі під державними залізницями, об`єктами державної власності повітряного і трубопровідного транспорту.

Згідно частини 1, 2 статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до частини 1 статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до частин 1, 2 статті 6 Закону України «Про залізничний транспорт» від 4 липня 1996 року, N 273/96-ВР землі, що надаються в користування для потреб залізничного транспорту, визначаються відповідно до Земельного кодексу України. До земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту.

Відповідно до частини 2 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року №1952-IV у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Відповідно до пункту 60 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051 запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції не врахував наступне.

Відповідно до статті 68 ЗК України та статті 6 Закону № N 273/96-ВР до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту.

За таких обставин наявність чи відсутність у землекористувача документів на користування земельною ділянкою не змінює її правового статусу, оскільки його вже визначено законом.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі № 3-305гс15, у постановах Верховного Суду від 1 лютого 2018 у справі № 909/277/16, від 14 березня 2019 року у справі № 918/1373/16.

ЗК УРСР (редакція від 8 липня 1970 року), пункт 5 постанови Верховної Ради України від 18 грудня 1990 року "Про порядок введення в дію Земельного кодексу України", інші нормативні акти та будівельні норми, із врахуванням Рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2005 від 22 вересня 2005 року, яким визнано неконституційним пункт 6 постанови Верховної Ради України від 18 грудня 1990 року, не передбачали вимоги до залізниць щодо виготовлення та отримання державних актів на земельні ділянки, що перебувають у її користуванні. Землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі відповідно до пунктів 54, 55 Загальних засад землекористування і землеустрою, затверджених ЦВК СРСР від 15 грудня 1928 року.

Земельні ділянки відводилися залізниці в користування на підставі постанови Ради Міністрів СРСР №83 від 27 січня 1962 року, Інструкції про норми і порядок відведення земель для залізниць і використання смуги відведення, затвердженої Міністерством шляхів сполучення СРСР 30 січня 1963 року, та Нормами відведення земель для залізниці 468 -74, затвердженими постановою Держбуду СРСР №247 від 19 грудня 1974 року. Указані правові акти не суперечать Конституції та Законам України, тому відповідно до постанови Верховної Ради України від 12 вересня 1991 року «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» застосовуються на території України до прийняття відповідних актів законодавства України.

Проте, суд першої інстанції не встановив повно та всебічно фактичні обставини справи, не надав належної правової оцінки наявним у справі доказам, дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Отже, зважаючи на норми діючого законодавства (в період виникнення у позивача права користування земельною ділянкою), апеляційний суд дійшов висновку, що частина земельної ділянки ОСОБА_1 є частиною смуги відведення залізниці, що підтверджується викопіюванням із зведеного інвентаризаційного плану земельної ділянки смуги відведення ДТГО «Львівська залізниця» за напрямком Глибока - Берегомет в адміністративних межах Глибоцької селищної ради Глибоцького району Чернівецької області, виконаного ПП «Ріга», Планом меж смуги ж.д. відведення лінії Адинката -Берхомет Львівської залізниці в адміністративних межах Глибоцького району Чернівецької області від км 0+000 до км 12+235, Інвентарною карткою обліку основних засобів ВП «Чернівецька дистанція колії Регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця» головна колія (ВБК) направлення Гл. Буковинська - Берегомет з 0-9+307 інвентарний № 629, та вона належить до земель транспорту, а АТ «Українська залізниця» є належним користувачем цієї спірної земельної ділянки відповідно до законодавства.

Помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що в разі задоволення позову буде порушене право відповідача ОСОБА_1 на мирне володіння майном, гарантоване статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування.

Перший Протокол ратифікований Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР і з огляду на приписи частини 1 статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України застосовується судами України як частина національного законодавства. При цьому розуміння змісту норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Першого Протоколу, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) Європейського суду з прав людини, яка згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується українськими судами як джерело права.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини (серед багатьох інших, рішення у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії (принципи), які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого Протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Європейський суд з прав людини констатує порушення статті 1 Першого Протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Прийняття рішення про передачу у приватну власність землі державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом (стаття 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі відповідно державної чи комунальної власності. У цьому контексті у сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України).

Отже, правовідносини, пов`язані з вибуттям земель з державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 405/4080/16-ц.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про відмову в позові про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Однак, відмовляючи в позові у вказаній частині, суд першої інстанції не врахував, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно від 26 грудня 2018 року №151188665 право власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 не є зареєстрованим. Вказана обставина є підставою для відмови у задоволенні позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності на спірну земельну ділянку.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його в частині визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним акту про право власності на земельну ділянку, скасування запису у поземельній книзі слід скасувати та ухвалити судове рішення про задоволення позову.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 22 березня 2019 року в частині відмови в позові про скасування державної реєстрації слід змінити у мотивувальній частині, виклавши його в редакції цієї постанови.

Щодо судових витрат

Відповідно до правил статті 141 ЦПК України слід змінити розподіл судових витрат.

З мотивувальної частини постанови вбачається, що апеляційний суд приходить до висновку про задоволення трьох вимог немайнового характеру, а саме вимог АТ «Українська залізниця» до Глибоцької селищної ради Глибоцького району Чернівецької області, ОСОБА_1 про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним акту про право власності на земельну ділянку та вимог АТ «Українська залізниця» до ОСОБА_1 про скасування запису у поземельній книзі, а також про відмову у задоволенні однієї вимоги немайнового характеру АТ «Українська залізниця» до ОСОБА_1 про скасування державної реєстрації.

Відповідно до частини 3 статті 6 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року, № 3674-VI у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Підпунктом 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року, N 3674-VI (далі - Закону) встановлено судовий збір за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана юридичною особою або фізичною особою - підприємцем 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 7 грудня 2017 року, № 2246-VIII установлено у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб з 1 січня 2018 року - 1762 гривні.

Враховуючи наведене, судовий збір за подання до суду позовної заяви, враховуючи чотири вимоги немайнового характеру, складав 7048 гривень (1762х4=7048).

З платіжного доручення від 13 серпня 2018 року №1121953 вбачається, що позивач за подання до суду позовної заяви сплатив судовий збір в сумі 5 286 гривень, тобто в меншому розмірі, ніж визначено Законом (а.с.9).

За подання до суду позовної заяви, за кожну вимогу немайнового характеру, позивач був зобов`язаний сплатити судовий збір в сумі 1762 гривні.

Судовий збір, який підлягав сплаті за позовні вимоги АТ «Українська залізниця» до Глибоцької селищної ради Глибоцького району Чернівецької області, ОСОБА_1 про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним акту про право власності на земельну ділянку складав 3524 гривні (1762+1762=3524).

Отже, з Глибоцької селищної ради Глибоцького району Чернівецької області на користь АТ «Українська залізниця» слід стягнути половину від суми сплаченого судового збору в розмірі 3524 гривні, а саме 1762 гривні в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду позовної заяви з вимогами про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним акту про право власності на земельну ділянку.

З ОСОБА_1 на користь АТ «Українська залізниця» слід стягнути половину від суми сплаченого судового збору в розмірі 3524 гривні, а саме 1762 гривні в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду позовної заяви з вимогами про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним акту про право власності на земельну ділянку, а також суму судового збору в розмірі 1762 гривні в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду позовної заяви з вимогою про скасування запису у поземельній книзі.

З АТ «Українська залізниця» також слід стягнути недоплачену суму судового збору за подання до суду позовної заяви в розмірі 1762 гривні в дохід держави (7048-5286=1762).

Підпунктом 6 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону встановлено судовий збір за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду; апеляційної скарги на судовий наказ, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Судовий збір за подання до суду апеляційної скарги, враховуючи ставку судового збору, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, складав 10 572 гривні (7048+150%=10572).

З платіжного доручення №106 від 18 квітня 2019 року вбачається, що позивач за подання до суду апеляційної скарги сплатив судовий збір в сумі 8 644 гривень 50 копійок, тобто в меншому розмірі ніж визначено Законом (а.с. 97).

Подаючи до суду апеляційну скаргу, за оскарження судового рішення в частині вирішення кожної вимоги немайнового характеру, позивач був зобов`язаний сплатити судовий збір в сумі 2643 гривні.

Судовий збір, який підлягав сплаті за апеляційну скаргу на судове рішення в частині вирішення позовних вимог АТ «Українська залізниця» до Глибоцької селищної ради Глибоцького району Чернівецької області, ОСОБА_1 про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним акту про право власності на земельну ділянку складав 5286 гривень (2643+2643=5286).

Отже, з Глибоцької селищної ради Глибоцького району Чернівецької області на користь АТ «Українська залізниця» слід стягнути половину від суми сплаченого судового збору в розмірі 5286 гривень, а саме 2643 гривні в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги на судове рішення в частині вирішення позовних вимог про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним акту про право власності на земельну ділянку.

З ОСОБА_1 на користь АТ «Українська залізниця» слід стягнути половину від суми сплаченого судового збору в розмірі 5286 гривень, а саме 2643 гривні в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги на судове рішення в частині вирішення позовних вимог про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним акту про право власності на земельну ділянку, а також суму судового збору в розмірі 2643 гривні в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги на судове рішення в частині вирішення позовних вимог про скасування запису у поземельній книзі.

З АТ «Українська залізниця» також слід стягнути недоплачену суму судового збору за подання до суду апеляційної скарги в розмірі 1928 гривень в дохід держави (10572-8644=1928).

Всього з Глибоцької селищної ради Глибоцького району Чернівецької області на користь АТ «Українська залізниця» слід стягнути 4405 гривень в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору (1762+2643=4405).

З ОСОБА_1 на користь АТ «Українська залізниця» слід стягнути 8810 гривень в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору (1762+1762+2643+2643=8810).

З АТ «Українська залізниця» слід стягнути недоплачену суму судового збору за подання до суду позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 3690 гривень в дохід держави (1762+1928=3690).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 22 березня 2019 року в частині визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним акту про право власності на земельну ділянку, скасування запису у поземельній книзі скасувати.

Позов Акціонерного товариства «Українська залізниця» до Глибоцької селищної ради Глибоцького району Чернівецької області, ОСОБА_1 про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним акту про право власності на земельну ділянку, скасування запису у поземельній книзі задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення Глибоцької селищної ради Глибоцького району Чернівецької області від 14 квітня 2005 року № 28-18/05 про передачу ОСОБА_1 у власність земельної ділянки площею 0,23 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства в частині передачі у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0129 га, яка накладається на земельну ділянку смуги відведення залізниці, що перебуває в користуванні Акціонерного товариства «Українська залізниця» та знаходиться по АДРЕСА_2.

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 серії НОМЕР_1 від 19 грудня 2007 року, який виданий на ім`я ОСОБА_1 на підставі рішення Глибоцької селищної ради Глибоцького району Чернівецької області від 14 квітня 2005 року № 28-18/05 в частині посвідчення права власності на земельну ділянку площею 0,0129 га, яка накладається на земельну ділянку смуги відведення залізниці, що перебуває в користуванні Акціонерного товариства «Українська залізниця» та знаходиться по АДРЕСА_2.

Скасувати запис в Поземельній книзі і щодо відомостей про земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 , яка належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі державного акта серії №078172 від 19 грудня 2007 року.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 22 березня 2019 року в частині відмови в позові про скасування державної реєстрації змінити у мотивувальній частині, виклавши його в редакції цієї постанови.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» недоплачену суму судового збору за подання до суду позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 3690 (три тисячі шістсот дев`яносто) гривень в дохід держави.

Стягнути з Глибоцької селищної ради Глибоцького району Чернівецької області на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» 4405 (чотири тисячі чотириста п`ять) гривень в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору.

Стягнути ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» 8810 (вісім тисяч вісімсот десять) гривень в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Дата складання повної постанови 19 липня 2019 року.

Головуючий О.О. Одинак

Судді: М.І. Кулянда

Н.Ю. Половінкіна