ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2019 року м. Чернівці

Справа № 725/2508/19

Провадження №22-ц/822/735/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І. М.

суддів: Владичана А.І., Половінкіної Н.Ю.,

секретар - Тодоряк Г.Д.

за участю: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 03 червня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Державного підприємства «Сетам», Першого відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , про визнання права власності, визнання електронних торгів недійсними та стягнення коштів, головуючий у І-й інстанції - Вольська-Тонієвич О.В.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 у червні 2019 року звернулася до суду із заявою про забезпечення позову.

В обґрунтування заяви посилалася на те, що на примусовому виконанні у Першому ВДВС м. Чернівці ГТУЮ у Чернівецькій області перебуває зведене виконавче провадження №57519215, боржником якого є ОСОБА_4 , а стягувачами ОСОБА_5 , ОСОБА_1

29 січня 2019 року на третіх електронних торгах за ціною 121 410 грн був реалізований спірний транспортний засіб марки «Mercedes-Benz», р.н. НОМЕР_1 , який на праві спільної сумісної власності подружжя належить ОСОБА_2 та ОСОБА_4 Переможцем торгів визнано ОСОБА_3

24 квітня 2019 року їй стало відомо, що кошти від реалізації вказаного транспортного засобу, перераховані переможцем торгів ОСОБА_3 , знаходяться на депозитному рахунку виконавчої служби, а отже, у будь-який час можуть бути стягнуті на корить стягувачів ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .

Такі дії державного виконавця, на її думку, призведуть до порушення її прав, оскільки у випадку задоволення позову, Перший ВДВС м. Чернівці ГТУЮ у Чернівецькій області не зможе виконати рішення суду та перерахувати їй кошти за частку у спірному майні.

Просила заяву задовольнити та в порядку забезпечення позову заборонити Першому ВДВС ГТУЮ у Чернівецькій області перерахувати стягувачам у зведеному виконавчому провадженні №57519215 кошти у розмірі 121 410 грн, які отримані від реалізації на третіх електронних торгах 20 січня 2019 року транспортного засобу марки «Mercedes-Benz», модель «312D», 1996 року випуску, р.н. НОМЕР_1 .

Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 03 червня 2019 року відкрито провадження у зазначеній справі та забезпечено позов шляхом заборони Першому відділу ДВС ГТУЮ у Чернівецькій області перераховувати стягувачам у зведеному виконавчому провадженні №57519215 кошти у розмірі 60 705 грн, які отримані від реалізації на третіх електронних торгах 29 січня 2019 року транспортного засобу марки «Mercedes-Benz» модель «312 D», 1996 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ».

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій оскаржує зазначену ухвалу в частині забезпечення позову.

Посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вважає, що заборона перераховувати стягувачам у зведеному виконавчому провадженні кошти призведе, завдаючи йому шкоди, до безпідставної затримки виконання рішення суду, примусове виконання якого здійснює виконавча служба відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження».

Зазначає, що забезпечуючи позов, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що вказаний транспортний засіб набутий ОСОБА_4 у період коли подружжя ОСОБА_6 не підтримувало подружніх відносин, оскільки перебуваючи у зареєстрованому шлюбі протягом більше 10 рокі, подружжя не підтримували стосунків, не вели спільне господарство та не мали спільного бюджету.

Між сторонами відсутній реальний спір, а існує недобросовісна домовленість та зловживання правом з метою недопущення звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 .

Також зазначає, що поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Ухвала суду переглядається лише в частині забезпечення позову.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення третьої особи - ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду у разі, якщо позовні вимоги будуть задоволені.

З таким висновком суду першої інстанції не може погодитись колегія суддів апеляційного суду.

Частинами першою, другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Положеннями статті 152 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.

Відповідно до частини третьої статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У пунктах 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз`яснено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Статтею 129-1 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 157 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Аналізуючи наведені процесуальні норми, обставини справи, вбачається, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог у справі.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову з урахуванням співмірності із заявленими вимогами, відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу.

З матеріалів справи видно, що на примусовому виконанні у Першому відділі ДВС у м. Чернівці ГТУЮ у Чернівецькій області перебуває зведене виконавче провадження №57519215 від 24 жовтня 2018 року, боржником у якому є ОСОБА_4 .

У ході проведення виконавчих дій державним виконавцем описано та накладено арешт на рухоме майно, яке належить боржнику на праві власності.

26 листопада 2018 року Перший відділ ДВС у м. Чернівці ГТУЮ у Чернівецькій області на адресу ДП «Сетам» направив заявку на реалізацію арештованого майна ЗВП №557519215, а саме, транспортного засобу марки «Mercedes-Benz» модель «312 D», 1996 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ».

29 січня 2019 року ДП «Сетам» протоколом №385269 про проведення електронних торгів визначив переможця торгів ОСОБА_3 ..

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є обов`язковість судового рішення (пункт 7 частини 3 статті 2 ЦПК України).

Згідно з частиною 1 статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили (пункт 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, § 40 зазначається, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін.

Наведене свідчить, що обраний судом захід забезпечення позову ОСОБА_2 про заборону Першому відділу ДВС у м. Чернівці ГТУЮ у Чернівецькій області перераховувати стягувачам у зведеному виконавчому провадженні кошти фактично створює перешкоди щодо виконання рішення суду, яке набрало законної сили, та впливає на права та інтереси ОСОБА_1 , як стягувача у виконавчому провадженні.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано забезпечив позов, не з`ясувавши відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам і помилково не взяв до уваги інтереси інших осіб, права яких порушуються у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. При цьому, забезпечення позову у даній справі у обраний позивачем спосіб вплине на виконання рішення та фактично призведе до зупинення виконавчого провадження, що суперечить змісту заходів забезпечення позову та меті їх застосування, яка полягає в захисті інтересів учасника процесу, а не в позбавленні (порушенні) прав інших осіб.

Суд першої інстанції також не звернув увагу на права і обов`язки державного виконавця, визначені у статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», за змістом якої державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Наведене свідчить, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, а відповідно, задоволенню не підлягає.

За таких обставин, оскаржувана ухвала в частині забезпечення позову підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись статтями 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 03 червня 2019 року в частині забезпечення позову скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 17 липня 2019 року.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: А.І. Владичан

Н.Ю. Половінкіна