Справа № 309/3133/16-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

09 липня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Джуги С.Д., Куштана Б.П.,

за участі секретаря - Балаж Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтернаціональна група вин України №1» на заочне рішення Хустського районного суду від 20 грудня 2017 року (головуючий суддя Савицький С.А.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтернаціональна група вин України №1» про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 02.10.2013 між ним та ТОВ «Інтернаціональна група вин України № 1» (далі: Товариство) було укладено договір позики, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти в сумі 84150 грн., які зобов`язався повернути у строк до 31.12.2013.

ОСОБА_1 передав відповідачеві грошові кошти в сумі 84150,00 грн., що стверджується квитанцією № 79-558 від 02.10.2013.

Умови договору позики позичальник у встановлений строк не виконав та борг не повернув.

Позивач вказував, що станом на 19.09.2016 заборгованість відповідача становить 205437,97 грн., з яких: основний борг в сумі 84150,00 грн.; відсотки за користування позикою в сумі 40 817,36 грн.; 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в сумі 6736,61 грн.; інфляційні втрати від знецінення національної валюти в сумі 73 734,19 грн.

Посилаючись на дані обставини, просив стягнути з відповідача на його користь 205437,97 грн.

Заочним рішенням Хустського районного суду від 20 грудня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто із ТОВ «Інтернаціональна група вин України №1» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 02.10.2013 у сумі 205 437 гривень 97 коп., а також судові витрати в розмірі 2054,37 грн.

Ухвалою Хустського районного суду від 04 вересня 29018 року заяву ТОВ «Інтернаціональна група вин України №1» про перегляд вказаного заочного рішення суду залишено без задоволення.

На рішення суду подало апеляційну скаргу ТОВ «Інтернаціональна група вин України №1». Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що директор ТОВ «Інтернаціональна група вин України №1» не підписував договір позики від 02.10.2013, оскільки 02.10.2013 він виїхав за кордон в Угорщину; такий підписано не директором Товариства, а іншою особою; починаючи з жовтня 2013 року ОСОБА_1 не звертався до Товариства з вимогою повернути кошти, звернувся позивач із позовом у вересні 2016 року, а тому на думку скаржника стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період із січня 2014 по вересень 2016 року є безпідставним; також зазначає, що до вимог про стягнення неустойки застосовується позовна давність в один рік.

Представник відповідача, за клопотанням якого відкладалось попереднє засідання апеляційного суду, в судове засідання не з`явився. Апелянт та його представник про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином (а.с.142-143). Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Судова колегія, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності представників відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Статтею 1047 ЦК визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно він суми.

Письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Встановлено та вбачається з матеріалів справи, що між ОСОБА_1 та ТОВ «Інтернаціональна група вин України № 1», в особі генерального директора ОСОБА_3 був укладений договір позики від 02.10.2013 (а.с. 8).

Згідно умов цього договору позикодавець ОСОБА_1 передав грошові кошти в сумі 84150,00 грн., а позичальник зобов`язався повернути таку ж суму коштів у строк до 31.12.2013.

Згідно квитанції № 79-558 від 02.10.2013 позикодавець ОСОБА_1 передав, а відповідач отримав грошові кошти в сумі 84150.00 грн. (а.с. 9).

Оригінали вказаних договору позики та квитанції були оглянуті в судовому засіданні апеляційного суду.

Договір позики укладено в письмовій формі, внаслідок його реального характеру цей договір є доказом не лише факту укладення договору, а й факту передачі грошової суми позичальнику, також факт отримання відповідачем грошової суми у розмірі 84150.00 грн. підтверджується квитанцією № 79-558 від 02.10.2013.

Доводи апеляційної скарги, що підпис на договорі не належить ОСОБА_3 , оскільки він перебував за кордоном, а отже договір укладено не було, колегія не бере до уваги. Оскільки договір не визнано недійсним, щодо такого договору, відповідно до ст. 204 ЦК України, діє презумпція правомірності правочину.

Товариство взятих на себе зобов`язань щодо повернення грошових коштів не виконало, а тому станом на 31.08.2016 позивач нарахував заборгованість у розмірі 205437,97 грн., з яких: основний борг в сумі 84150,00 грн.; відсотки за користування позикою в сумі 40817,36 грн.; три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в сумі 6736,61 грн.; індекс інфляції від знецінення національної валюти в сумі 73734,19 грн.

Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У п. 4 договору позики сторонами встановлено, що проценти за позикою по цьому договору не нараховуються.

Отже, вимога позивача про стягнення відсотків, визначених на рівні облікової ставки Національного банку України у розмірі 40817,36 грн. - є безпідставною та задоволенню не підлягає.

За правилами ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки у визначений у розписці строк - до 31.12.2013 - кошти повернуті не були, тому у позивача були підстави для звернення до суду з даним позовом, а три відсотки річних та інфляційні втрати правомірно нараховані за весь час прострочення - за період з 01.01.2014, оскільки саме з 01.01.2014 відповідачем прострочено виконання зобов?язання.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що відповідач не виконав умов за договором позики, тому з нього слід стягнути на користь позивача борг станом на 31.08.2016 у розмірі 164620,80 грн., з яких: основний борг в сумі 84150,00 грн.; три відсотки річних в сумі 6736,61 грн.; інфляційні втрати в сумі 73734,19 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1); при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (ч. 10); якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13).

Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір в сумі 2054,37 грн. (а.с.2), відповідачем при поданні апеляційної скарги було сплачено 3081,55 грн. (а.с.124). Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог (80,14 %), з відповідача на користь позивача слід стягнути 1646,38 грн., а з позивача на користь відповідача - 612 грн. Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути різницю понесених судових витрат в сумі 1034,38 грн.

Керуючись ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376 ст. ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтернаціональна група вин України №1» - задовольнити частково.

Заочне рішення Хустського районного суду від 20 грудня 2017 року - змінити, виклавши резолютивну частину рішення в такій редакції:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтернаціональна група вин України №1» (, місцезнаходження: м.Хуст, вул. Колгоспна, 25 «д») на користь ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_1 ) заборгованість за договором позики в розмірі 164620,80 грн., з яких: основний борг в сумі 84150,00 грн.; три відсотки річних в сумі 6736,61 грн.; інфляційні втрати в сумі 73734,19 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтернаціональна група вин України №1» (90400, м. Хуст, вул. Колгоспна, 25 корпус Д, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) 1034,38 грн. судового збору

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 липня 2019 року.

Головуюча: Судді: