Постанова

Іменем України

10 липня 2019року

м. Київ

справа №641/12497/13-ц

провадження №61-16817св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 , Державна реєстраційна служба України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Шахової Олени Ігорівни на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 січня 2015 року в складі судді Курганникової О. А. та рішення Апеляційного суду Харківської області від 09 березня 2017 року в складі колегії суддів: Кругової С. С., Пилипчук Н. П., Пономаренко Ю. А.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2013 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом, у якому просило в рахунок виконання основного зобов`язання щодо сплати заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 09 листопада 2007 року № 0 у розмірі 208 249, 86 дол. США, що згідно з курсом НБУ складає 1 664 541, 14 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме домоволодіння загальною площею 46, 9 кв. м, житловою площею 28, 7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом передачі іпотекодержателю вказаного предмета іпотеки у власність та визнання права власності на нього за іпотекодержателем ПАТ «Дельта Банк» на підставі договору іпотеки від 09 листопада 2007 року № Б/Н. Крім того, позивач просив зобов`язати Державну реєстраційну службу України здійснити державну реєстрацію права власності на вказане домоволодіння за ПАТ «Дельта Банк»; припинити право власності іпотекодавця ОСОБА_1 , в тому числі право володіння, користування та розпорядження зазначеним домоволодінням; припинити право користування житловим приміщенням усіх мешканців, які проживають та зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 ; виселити з квартири за вказаною адресою ОСОБА_1 та усіх інших мешканців, які проживають і зареєстровані в ній.

На обґрунтування позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» зазначало, що 09 листопада 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 180 000, 00 дол. США з кінцевим строком повернення до 07 листопада 2036 року зі сплатою 12, 90 % річних. З метою забезпечення виконання зобов`язань за вищезазначеним договором ОСОБА_1 передав в іпотеку нерухоме майно, а саме домоволодіння загальною площею 46, 9 кв. м, житловою площею 28, 7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 09 листопада 2007 року.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору утворилася заборгованість, повернення якої забезпечено іпотечним договором, яка на 26 червня 2013 року становить 1 664 541, 14 грн. У зв`язку з наведеним ПАТ «Дельта Банк» просило позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 січня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що домоволодіння АДРЕСА_1 є єдиним житлом, яке відповідач та члени його родини використовують як місце постійного проживання. Крім того, відповідно до відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно іншого житла за відповідачем не зареєстровано. Загальна площа предмета іпотеки не перевищує 250 кв. м, і це нерухоме майно використовується як місце постійного проживання майнового поручителя за кредитом, одержаним у банку в іноземній валюті, іншого житла у відповідача немає. Відповідно до Закону України від 03 червня 2014 року № 1304-VІІ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набрав чинності з 07 червня 2014 року, немає підстав для припинення права власності, користування спірним нерухомим майном та виселення відповідача з нього.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 09 березня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково, рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 січня 2015 року скасовано і ухвалено нове про відмову у задоволенні позову з інших підстав.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що оскільки Законом України від 03 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не призупиняється дія будь-яких нормативних актів у сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення в судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, то його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в захисті порушеного права.

Результати аналізу положень статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України дають підстави для висновку про те, що законодавець визначив три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). У свою чергу, позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»). Отже, позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю вказаного предмета іпотеки у власність та визнання на нього права власності за ПАТ «Дельта Банк» на підставі договору іпотеки від 09 листопада 2007 року № Б/Н, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , задоволенню не підлягають, оскільки позивач відповідно до договору про задоволення вимог іпотекодержателя обрав позасудовий спосіб захисту.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У квітні 2017 року представник ПАТ «Дельта Банк» Шахова О. І. подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Апеляційного суду Харківської області від 09 березня 2017 року та рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 січня 2015 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову .

Касаційна скарга мотивована тим, що право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя, а тому якщо у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або у відповідному застереженні в іпотечному договорі передбачено такий спосіб звернення стягнення, як набуття права власності на предмет іпотеки, іпотекодержатель на підставі статті 16 ЦК України має право вимагати його застосування судом.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали з Комінтернівського районного суду м. Харкова, а ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 вересня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Оскільки рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 28 січня 2015 року було скасоване рішенням Апеляційного суду Харківської області від 09 березня 2017 року, зазначене рішення суду першої інстанції перегляду в касаційному порядку не підлягає.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що у задоволенні касаційної скарги необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 213 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного судового рішення (далі - ЦПК України 2004 року), рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 214 ЦПК України 2004 року).

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 09 листопада 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 180 000, 00 дол. США з кінцевим строком повернення до 07 листопада 2036 року та сплатою 12,90 % річних. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором09 листопада 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, предметом якого є домоволодіння загальною площею 46, 9 кв.м, житловою площею 28, 7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

08 грудня 2011 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (назву змінено згідно з рішенням загальних зборів акціонерів АКІБ «УкрСиббанк») своє право вимоги за договором про надання споживчого кредиту від 09 листопада 2007 року № 0 передало ПАТ «Дельта Банк».

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором станом на 26 червня 2013 року утворилася заборгованість у розмірі 208 249, 86 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ на 26 червня 2013 року становить 1 664 541, 14 грн, у тому числі:

- заборгованість за кредитом у розмірі 161 454, 00 дол. США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 26 червня 2013 року становить 1 290 504, 22 грн;

- заборгованість за відсотками в розмірі 46 795,56 дол. США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 26 червня 2013 року становить 374 036, 91 грн.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час пред`явлення позову) звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У частинах першій, третій статті 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

При цьому згідно із частиною першою статті 37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).

Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Отже, результат аналізу статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавець визначив три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

У свою чергу, позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки. При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю вказаного предмета іпотеки у власність та визнання права власності на нього за ПАТ «Дельта Банк» задоволенню не підлягають, оскільки спосіб захисту, обраний позивачем, є позасудовим згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. Відповідно до статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

З огляду на зазначене, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки суд апеляційної інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Щодо судових витрат

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, немає підстав для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Шахової Олени Ігорівни залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Харківської області від 09 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. О. Кузнєцов
Судді:В. С. Жданова В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко
М. Ю. Тітов