ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2019 року

м. Харків

справа № 621/2125/18

провадження № 22-ц/818/2988/19

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Котелевець А.В., Сащенко І.С.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Державна установа «Покровська виправна колонія №17 - Спеціалізована туберкульозна лікарня»,

розглянув в порядку спрощеного провадження в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Покровська виправна колонія №17 - Спеціалізована туберкульозна лікарня» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки її виплати, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 28 березня 2019 року, ухвалене суддею Бібік О.В., -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державної установи «Покровська виправна колонія №17 - Спеціалізована туберкульозна лікарня» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки її виплати.

Позов мотивований тим, що з 01 грудня 2005 року вона постійно працювала на посаді лікаря-лаборанта бактеріологічної лабораторії (II рівня) при державній установі виконання покарань №17, яка наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 2016 року №3679/11/5 перейменована у Державну установу «Покровська виправна колонія (№17) - спеціалізована туберкульозна лікарня». Вказана установа відноситься до кримінально-виконавчих установ закритого типу середнього рівня безпеки для тримання чоловіків, засуджених до позбавлення волі на певний строк, які хворі на туберкульоз, робота в якій дає право всім працівникам цивільних спеціальностей на надбавку до посадового окладу в розмірі 30% згідно Наказу Державного департаменту України з питань виконання покарань № 190 від 03.10.2004 року.

Окрім посади лікаря-лаборанта, в період з 2015 по 2017 роки вона за сумісництвом виконувала й обов`язки лікаря-бактеріолога з ВІЛ-інфікованими особами.

За час роботи безпосередньо працювала з живими збудниками бактерій туберкульозу, особисто відбирала матеріал у засуджених, хворих на туберкульоз, ВІЛ, гепатит, тобто робота постійно мала підвищений ризик зараження невиліковними хворобами. В лабораторії вона постійно використовувала необхідні в роботі небезпечні хімічні речовини, дезінфікуючі засоби, тощо. 07 серпня 2017 року, згідно наказу № 67/ос від 07 серпня 2017 року, була звільнена з посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. В день звільнення отримала в установі трудову книжку, однак остаточного розрахунку за виплатами, які за законом повинні були виплачуватися, відповідачем проведено не було. В бухгалтерії мені повідомили, що я отримаю їх протягом поточного місяця, тобто до вересня 2017 року. Однак, з обіцяних виплат отримала на власний картковий рахунок 30 листопада 2017 року лише щорічну матеріальну допомогу на оздоровлення і до теперішнього часу остаточний розрахунок по заробітній платі, що складається з щомісячних доплат, підвищень до посадового окладу, тощо, не проведено.

З урахуванням останніх уточнень просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по виплаті підвищення до посадового окладу за особливі умови праці у розмірі 30% від посадового окладу в період з березня 2015 по 07 серпня 2017 року у розмірі 20696,97 грн.; підвищення посадового окладу за працю в установах закритого типу середнього рівня безпеки - на 10% в період з 01 грудня 2005 року по 07 серпня 2017 року - 6898,99 грн.; надбавки за вислугу років у розмірі 60% з лютого 2017 по серпень 2017 року - 6839,07 грн.; доплату за використання дезінфікуючих засобів у розмірі 10% від посадового окладу за період з березня 2015 по 07 серпня 2017 у розмірі 6898,99 грн., а всього 41334грн.; а також середній заробіток за весь час затримки, починаючи з 07 серпня 2017 року по день ухвалення рішення.

У судовому засідання представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві, з урахування останніх уточнень.

Представник відповідача ДУ «Покровська виправна колонія №17 - Спеціалізована туберкульозна лікарня» - Маслюк Ю.В. заявлені вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні позову.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 28 березня 2019 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушенням судом норм процесуального права, просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення її позову.

В апеляційній скарзі посилається на ті ж самі обставини, що викладені у позовній заяві.

У відзиві на апеляційну скаргу ДУ «Покровська виправна колонія №17 - Спеціалізована туберкульозна лікарня» посилається на ті ж самі доводи, що викладалися ним у відзивах на позовну заяву. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 19 червня 2019 року відповідно до вимог ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, вислухав суддю доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності заявлених позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 47, 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно положень ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, вищенаведеними нормами закону на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок виплатити всі суми, що належать йому; у разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст.117 КЗпП України відповідальність.

Статтею 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що наказом №96о/с від 05 грудня 2005 року ОСОБА_1 прийнята на роботу до Жовтневської виправної колонії Харківській області (№17), яка наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 2016 року №3679/11/5 перейменована у Державну установу «Покровська виправна колонія (№17) - спеціалізована туберкульозна лікарня», на 0,5 ставки на посаду лікаря-лаборанта бактеріологічної лабораторії (II рівня) лікувального закладу при Жовтневській виправній колонії (№17) для чоловіків, засуджених до позбавлення волі на певний строк, які хворі на туберкульоз на 800 ліжок (лікарня), з 01.12.2005 року, з посадовим окладом 210 грн., з підвищенням на 10% за особливі умови праці, з підвищенням на 45% у зв`язку зі шкідливими і важкими умовами праці, з підвищенням на 10% за роботу в режимних умовах.

Наказом Жовтневської виправної колонії Харківській області (№17) від 28 серпня 2006 року №56о/с ОСОБА_1 дозволено працювати на ставку лікаря-лаборанта клініко-діагностичної лабораторії лікувального закладу при установі, з 01 вересня 2006 року, з посадовим окладом 262,50 грн. з підвищенням 30% за особливі умови праці, з підвищенням на 45% у зв`язку зі шкідливими і важкими умовами праці, з підвищенням на 10% за роботу в режимних умовах.

07 серпня 2017 ОСОБА_1 звільнена на підставі положень ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням).

Згідно зі статтею 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.2 ст.97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст.98 КЗпП України оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

Економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання (далі - підприємства), а також з окремими громадянами та сфери державного і договірного регулювання оплати праці і спрямований на забезпечення відтворювальної і стимулюючої функцій заробітної плати визначається Законом України «Про оплату праці» (надалі Закон).

Так, ст.2 Закону визначено, що основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Згідно ст.13 Закону оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань.

Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 8 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», при вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умови, передбачених цими актами. З мотивів відсутності коштів у проведенні вказаних виплат може бути відмовлено в тому разі, коли вони обумовлені в зазначених актах наявністю певних коштів чи фінансування.

У позовній заяві ОСОБА_1 посилається на те, що у день звільнення (07 серпня 2017 року) відповідачем не було з нею проведено повний розрахунок, а саме: по виплаті підвищення до посадового окладу за особливі умови праці у розмірі 30% від посадового окладу в період з березня 2015 по 07 серпня 2017 року у розмірі 20696,97 грн.; підвищення посадового окладу за працю в установах закритого типу середнього рівня безпеки - на 10% в період з 01 грудня 2005 року по 07 серпня 2017 року - 6898,99 грн.; надбавки за вислугу років у розмірі 60% з лютого 2017 по серпень 2017 року - 6839,07 грн.; доплату за використання дезінфікуючих засобів у розмірі 10% від посадового окладу за період з березня 2015 по 07 серпня 2017 у розмірі 6898,99 грн., а всього 41334грн.; а також середній заробіток за весь час затримки, починаючи з 07 серпня 2017 року по день ухвалення рішення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України).

У відповідності до п. п. 4, 6 наказу Державного департаменту України з питань виконання покарань №190 від 03 жовтня 2004 року «Про затвердження Порядку підвищення посадових окладів (тарифних ставок) працівників установ Державної кримінально-виконавчої служби, які не мають спеціальних звань рядового і начальницького складу, за особливі умови праці, пов`язані з роботою із засудженими та особами, що тримаються у слідчих ізоляторах» (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин та втратив чинність 19 грудня 2017 року) підвищення посадових окладів (тарифних ставок) працівників за особливі умови праці, пов`язані з роботою із засудженими та особами, які тримаються у слідчих ізоляторах, установлюються наказами начальників установ Державної кримінально-виконавчої служби. Підвищення посадових окладів (тарифних ставок) працівників за цим Порядком здійснюється лише в межах фактичних видатків на заробітну плату, включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, затверджених для бюджетних установ у кошторисах, та в межах фонду заробітної плати підприємств установ.

Як вбачається з наказу начальника Жовтневської виправної колонії (№17) №66/ос-15 від 25 березня 2015 року ОСОБА_1 з 01 березня 2015 року припинено нарахування підвищення посадових окладів за особливі умови праці у зв`язку з недостатнім фінансуванням.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку стосовно того, що задоволення позовних щодо стягнення з відповідача підвищення до посадового окладу за особливі умови праці у розмірі 30% від посадового окладу в період з березня 2015 по 07 серпня 2017 року не вбачається.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення підвищення посадового окладу за працю в установах закритого типу середнього рівня безпеки - на 10% в період з 01 грудня 2005 року по 07 серпня 2017 року, колегія суддів також вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволені позову і в цій частині .

У відповідності п. 4 до постанову КМУ №1510 від 18 серпня 1999 року (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, який втратив чинність на підставі Постанови КМУ № 261 від 05.05.2015 ) працівникам кримінально-виконавчої системи, які не мають спеціальних звань рядового і начальницького складу, посадові оклади (тарифні ставки), встановлені згідно з законодавством, виплачуються з підвищенням: на 10 відсотків - у кримінально-виконавчих установах закритого типу середнього рівня безпеки, де тримаються чоловіки, які раніше відбували покарання у виді позбавлення волі.

Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 12 січня 2008 №5 "Про заходи щодо виконання постанови КМУ від 01 листопада 2007 року №1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу" збережено працівникам кримінально-виконавчої служби, які не мають спеціальних звань рядового і начальницького складу, підвищення посадових окладів (тарифних ставок), установлених згідно із законодавством на 10% у кримінально-виконавчих установах закритого типу середнього рівня безпеки, де тримаються чоловіки, які раніше відбували покарання у виді позбавлення волі.

Зазначене підвищення виплачувалось позивачу ОСОБА_1 починаючи з 01 грудня 2005 року. Позивачем не надано доказів на спростування отримання такого підвищення.

Наказом начальника установи №231 від 04 квітня 2012 року припинено виплату підвищення посадових окладів медичним працівникам за роботу у кримінально-виконавчих установах закритого типу середнього рівня безпеки, де тримаються чоловіки, які раніше відбували покарання у виді позбавлення волі 10% у зв`язку з виявленням зайвого нарахування заробітної плати вільнонайманим працівникам внаслідок невірного застосування наказу Державного департаменту України з питань виконання покарань №5 від 12.01.2008, встановленого під час проведення внутрішнього аудиту стану фінансово-господарської діяльності Жовтневської виправної колонії (№17) Харківським територіальним відділом внутрішнього аудиту.

В частині позовних вимог про не нарахування та невиплату надбавки за вислугу років у розмірі 60% з лютого 2017 року по серпень 2017 року, то вони також не підлягають задоволенню.

Так, у відповідності до п. 2 Порядку виплати надбавки за вислугу років медичним та фармацевтичним працівникам державних та комунальних закладів охорони здоров`я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2009 р. № 1418, надбавка за вислугу років установлюється медичним та фармацевтичним працівникам державних та комунальних закладів охорони здоров`я залежно від стажу роботи в такому розмірі: стаж роботи понад 3 роки - 10%, стаж роботи понад 10 років - 20%, стаж роботи понад 20 років - 30%

Відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 123 від 16.02.2011 року "Про деякі заходи щодо підвищення престижності праці медичних працівників, які надають медичну допомогу хворим на туберкульоз" (зі змінами й доповненнями), установлено лікарям, фахівцям з базовою та неповною вищою медичною освітою і професіоналам з вищою немедичною освітою та науковим працівникам, що допущені до медичної діяльності, молодшим медичним сестрам спеціалізованих закладів охорони здоров`я та структурних підрозділів закладів охорони здоров`я, які здійснюють діагностику туберкульозу і надають: лікувально-профілактичну допомогу хворим на заразну форму туберкульозу, - підвищення посадових окладів на 60 відсотків у зв`язку із шкідливими і важкими умовами праці та надбавку за тривалість безперервної роботи у розмірі до 60 відсотків посадового окладу залежно від стажу роботи на відповідній посаді у зазначених закладах; лікувально-профілактичну допомогу хворим на активну форму туберкульозу, - підвищення посадових окладів на 30 відсотків у зв`язку із шкідливими і важкими умовами праці та надбавку за тривалість безперервної роботи у розмірі до 40 відсотків посадового окладу залежно від стажу роботи на відповідній посаді у зазначених закладах.

Як вбачається з витягу з наказу начальника ДУ "Покровська виправна колонія (№17) - Спеціалізована туберкульозна лікарня" №10/ОС-17 від 30 січня 2017 року, ОСОБА_1 з 01 січня 2017 року встановлено надбавку за тривалість безперервної роботи у зв`язку із шкідливими та важкими умовами праці у розмірі 60%.

Наказом №21/ОС-17 від 28.02.2017 така надбавка встановлена у розмірі 17,5% від нарахованої суми надбавки.

Наказом №31/ОС-17 від 29.03.2017 така надбавка встановлена у розмірі 91% від нарахованої суми надбавки.

Наказом №42/ОС-17 від 26.04.2017 така надбавка встановлена у розмірі 55% від нарахованої суми надбавки.

Наказом №53/ОС-17 від 30.05.2017 така надбавка встановлена у розмірі 32,5% від нарахованої суми надбавки.

Наказом №66/ОС-17 від 29.06.2017 така надбавка встановлена у розмірі 32,5% від нарахованої суми надбавки.

Наказом №77/ОС-17 від 26.07.2017 така надбавка встановлена у розмірі 10% від нарахованої суми надбавки.

Наказом №88/ОС-17 від 29.08.2017 така надбавка встановлена у розмірі 10% від нарахованої суми надбавки.

Зазначена надбавка встановлювалася в межах фактичних видатків на оплату праці вільнонайманих працівників, про що зазначено в наказах.

ОСОБА_1 не заперечувалося отримання даної надбавки в зазначеному у наказах розмірах.

У відповідності до ст. 51 Бюджетного кодексу України, керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських, співробітників Служби судової охорони та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Щодо стягнення з відповідача доплати за використання у роботі дезинфікуючих засобів, слід зазначити наступне.

У відповідності до частини другої статті 13, статті 18 КЗпП України та частини другої статті 7, частини першої статті 9 Закону України «Про колективні договори і угоди» у колективному договорі встановлюються взаємні зобов`язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема, нормування і оплати праці, встановлення форм, систем, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.). Положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов`язковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників підприємства, установи, організації.

Як вбачається з копії наданих Змін та доповнень до Колективного договору, укладеного між адміністрацією Жовтневської виправної колонії (№17) та профспілковим комітетом від імені трудового колективу на 2013-2014 та Змін, прийнятих загальними зборами трудового колективу (протокол №7 від 01.03.2016), посада лікаря-лаборанта в переліку посад, що мають право на доплату 10% за використання в роботі дезінфікуючих засобів відсутня. (а. с. 47-48, 49, 50).

Окрім того, як вбачається із посадової інструкції лікаря-лаборанта клініко-діагностичної лабораторії Спеціалізованої туберкульозної лікарні до функціональних обов`язків ОСОБА_1 виконання робіт, пов`язаних з використанням дезинфікуючих засобів не має.

З урахування викладених обставин справи колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Твердження позивача про те, що вона не була повідомленою про зміну чи скасування виплат відповідних підвищень та надбавок до заробітної плати спростовується наданими відповідачем доказами ознайомлення працівників з відповідними наказами.

Посилання ОСОБА_1 , що вказані накази є незаконними, колегією суддів також не приймаються, оскільки вони нею у встановленому законом порядку не оскаржувались. Крім того, працюючи тривалий час в установі та отримуючи заробітну плату без відповідних підвищень та надбавок, які, на її думку, повинні були нараховуватися, не ставила питання з цього приводу, до керівництва установи з відповідними запитами не зверталася.

Доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують і не дають суду підстав для зміни або скасування рішення, яке ухвалено з дотриманням вимог закону.

Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 28 березня 2019 року залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 31 липня 2019 року.

Головуючий І.П. Коваленко

Судді А.В. Котелевець

І.С. Сащенко