Постанова

Іменем України

24 червня 2019 року

м. Київ

справа № 607/2509/14-ц

провадження № 61-32948св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне агропромислове підприємство «Перемога»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 04 травня 2017 року у складі колегії суддів: Кузьми Р. М., Сташківа Б. І., Костіва О. З.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів

У лютому 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Приватного агропромислового підприємства «Перемога» (далі - ПАП «Перемога») про визнання права на земельну частку (пай) та зобов`язання вчинити дії.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він із 10 листопада 1994 року по 15 березня 1997 року працював у Колективному сільськогосподарському підприємстві «Перемога» (далі - КСП «Перемога»), правонаступником якого є ПАП «Перемога», проте не був включений у списки осіб, які мають право на земельну частку (пай).

Із урахуванням наведеного, позивач просив суд визнати за ним право на земельну частку (пай) із земель колишнього КСП «Перемога», правонаступником якого є ПАП «Перемога»; зобов`язати відповідача включити його у список осіб, які мають право на земельну частку (пай) із земель колишнього КСП «Перемога», правонаступником якого є ПАП «Перемога».

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 березня 2014 року позов задоволено. Визнано право ОСОБА_1 на земельну частку (пай) із земель колишнього КСП «Перемога», правонаступником якого є ПАП «Перемога». Зобов`язано ПАП «Перемога» включити ОСОБА_1 у списки осіб, які мають право на земельну частку (пай) із земель колишнього КСП «Перемога», правонаступником якого є ПАП «Перемога».

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивач має право на земельну частку (пай) із земель колишнього КСП «Перемога», правонаступником якого є ПАП «Перемога», оскільки він помилково не був включений у список осіб, які мають право на земельну частку (пай).

Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 04 травня 2017 року. апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діяла ОСОБА_3 , задоволено. Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 14 березня 2014 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким у позові ОСОБА_1 відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивач не має права на земельну частку (пай) у КСП «Перемога», правонаступником якого є ПАП «Перемога», оскільки він не був членом КСП «Перемога», що встановлено преюдиційним судовим рішенням.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників

У червні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 04 травня 2017 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно відкрив апеляційне провадження за скаргою особи, яка не брала участі у розгляді справи та чиї права не порушені рішенням суду першої інстанції.

У січні 2018 року від ОСОБА_2 надійшли заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у яких заявник просить відхилити вказану касаційну скаргу та залишити без змін рішення суду апеляційної інстанції, посилаючись на те, що касаційна скарга є необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження, витребувано цивільну справу та надано строк на подання заперечень на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню із таких підстав.

Судами встановлено, що згідно з довідкою ПАП «Перемога» від 12 березня 2014 року, КСП «Перемога» 13 березня 1997 року реорганізовано у Спілку власників паїв с. Довжанка Тернопільського районну, Тернопільської області, яку 24 лютого 2000 року реорганізовано у ПАП «Перемога».

Як вбачається з трудової книжки серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 із 10 листопада 1994 року працював у КСП «Перемога», а у подальшому в Спілці власників паїв с. Довжанка до 15 березня 1997 року.

01 грудня 1995 року рішенням Довжанської сільської ради № 60 передано у колективну власність КСП «Перемога» 1 367,5 га землі та 26 липня 1996 року видано Державний акт на право колективної власності на землю серії НОМЕР_2 Додатком 1 до цього акта є список громадян - членів КСП. ОСОБА_1 до цього списку включений не був.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 вересня 2003 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 02 грудня 2003 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Спілки власників земельних паїв с. Довжанка Тернопільського району, Тернопільської районної державної адміністрації про визнання права на земельну частку (пай) та майновий пай, продовження строку звернення до суду, у задоволенні позову відмовлено у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

У зазначеній справі судами встановлено, що ОСОБА_1 не був членом КСП «Перемога». Його твердження щодо того, що у листопаді 1994 року ним подана заява про прийняття його в члени КСП «Перемога» спростовується оглянутим у судовому засіданні журналом реєстрації заяв КСП «Перемога» за 1994-1995 роки, в якому відсутній запис про надходження зазначеної заяви. Також рішення із вказаного питання на загальних зборах колгоспників не приймалося.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899-IV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

За пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

За змістом статей 22, 23 Земельного кодексу України (в редакції 1990 року) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта.

Частиною третьою статті 61 ЦПК України 2004 року обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Враховуючи те, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 вересня 2003 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 02 грудня 2003 року, встановлено, що ОСОБА_1 не був членом КСП «Перемога», такі обставини в силу частини третьої статті 61 ЦПК України не підлягають доказування у цій справі, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність у позивача права на земельну частку (пай) у КСП «Перемога», правонаступником якого є ПАП «Перемога».

Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції відкрив апеляційне провадження за скаргою особи, яка не брала участі у розгляді справи та чиї права не порушені рішенням суду першої інстанції, є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_2 при зверненні до суду із апеляційною скаргою надав докази порушення своїх прав оскаржуваним рішенням.

При цьому, суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, а тому з огляду на вимоги процесуального закону, не здійснює переоцінку доказів, у зв`язку з тим, що це знаходиться поза межами його повноважень. Крім того, у преамбулі та статті 6 параграфу 1 Конвенції, рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Таким чином, доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та не свідчать про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому підлягає залишенню без задоволення, арішення суду апеляційної інстанції - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційної суду Тернопільської області від 04 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик