ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року

м. Київ

справа № 377/1180/15-ц

провадження № 61-13821св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна», подану його представником Головненко Надією Володимирівною, на рішення Славутицького міського суду Київської області від 28 грудня 2015 року, ухвалене у складі судді Теремецької Н. Ф., та рішення апеляційного суду Київської області від 18 квітня 2016 року, ухвалене колегією у складі суддів: Воробйової Н. С., Березовенко Р. В., Верланова С. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

20 жовтня 2015 року з матеріалів кримінального провадження № 377/1195/15-к за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 286 Кримінального кодексу України (далі - КК України), виділено позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» (далі - ПрАТ «СК «Провідна») про стягнення страхового відшкодування для розгляду в порядку цивільного судочинства.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказував, що 6 вересня 2013 року біля 00 год.30 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Audi 80» номерний знак НОМЕР_1 , перебував у стані алкогольного сп`яніння і під час руху по проспекту Дружби Народів, 17-а у місті Славутич Київської області не оцінив дорожню обстановку, проявив неуважність та безпечність, розпочав обгін на перехресті з внутрішньо квартальним проїздом, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Ford Fokus» номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався в попутному напрямку та виконував поворот ліворуч. Вказував, що в результаті зіткнення транспортних засобів пасажиру автомобіля «Audi 80» ОСОБА_1 заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, що мало наслідком стаціонарне лікування у Київській обласній клінічній лікарні з 6 вересня 2013 року по 16 жовтня 2013 року, з 15 по 27 січня 2014 року та з 12 по 20 жовтня 2015 року.

Вказував, що ним понесено витрати на лікування у сумі 46 013,94 грн, які включають витрати на придбання медичних препаратів, вартість транспортних послуг і страхові платежі. Вважає, що вказані витрати повинна відшкодувати йому ПАТ «СК «Провідна», оскільки у компанії на час дорожньо-транспортної пригоди застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 .

Також зазначав, що йому підлягає виплаті страхове відшкодування, пов`язане зі стійкою втратою працездатності, у розмірі 18 мінімальних заробітних плат, оскільки після дорожньо-транспортної пригоди він став інвалідом другої групи.

Крім того, вважав, що йому повинна бути відшкодована моральна шкода у розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, що становить 3 133,80 грн.

За таких обставин просив стягнути з відповідача страхове відшкодування за шкоду, пов`язану з лікуванням, у сумі 42 030 грн, страхове відшкодування за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності, у сумі 20 646 грн та 3 133,80 грн у відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 28 грудня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнено з ПрАТ «СК «Провідна» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування за шкоду, пов`язану з лікуванням, у сумі 42 842,27 грн, страхове відшкодування моральної шкоди у сумі 3 133,80 грн, страхове відшкодування за шкоду, пов`язану зі стійкою втратою працездатності, у сумі 18 160,83 грн та витрати на правову допомогу у сумі 1 378,42 грн.

У задоволенні іншої частини позову відмолено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження, після чого перебував на стаціонарному лікуванні, сума витрат на яке підтверджена у загальному розмірі 42 842,27 грн.

Також суд першої інстанції вважав, що період з 6 вересня 2013 року по 31 грудня 2014 року слід вважати стійкою втратою працездатності, за який позивач має право на відшкодування відповідної шкоди з урахуванням положень статті 26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції Закону, чинній на час укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів. Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про відшкодування позивачу моральної шкоди у розмірі 5% від ліміту відповідальності страховика.

Покладаючи обов`язок щодо відшкодування шкоди на відповідача, суд першої інстанції виходив з того, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Аudi 80» номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована у ПрАТ «СК «Провідна», у зв`язку з чим останнє повинно відшкодувати позивачу шкоду у межах ліміту відповідальності страховика.

Разом з тим, суд першої інстанції вважав, що частина заявлених позивачем витрат не відноситься до витрат, пов`язаних з лікуванням внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, тому вважав такі вимоги недоведеними.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 18 квітня 2016 року рішення Славутицького районного суду Київської області від 28 грудня 2015 року змінено в частині стягнення витрат на правову допомогу, збільшено суму, що підлягає відшкодуванню, до 2 378,42 грн.

Переглядаючи справу, апеляційний суд погодився із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову. Також зазначив, що протягом апеляційного розгляду справи позивачу надавалась правова допомога відповідно до договору від 25 січня 2016 року, вартість якої становить 1 000 грн, у зв`язку з чим апеляційний суд вважав за необхідне змінити рішення суду в частині стягнення витрат на правову допомогу.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У травні 2016 року представник ПрАТ «СК «Провідна» Головненко Н. В. звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій просила змінити рішення Славутицького міського суду Київської області від 28 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Київської області від 18 квітня 2016 року, зменшивши розмір моральної шкоди до 2 550 грн, у задоволенні позовних вимог про відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності, та стягнення витрат на правову допомогу просила відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування касаційної скарги зазначила, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про наявність підстав для відшкодування ОСОБА_1 шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності, оскільки він на момент настання страхового випадку був студентом та не одержував доходів. Вважала, що відшкодування страховиком мінімальної заробітної плати у зв`язку із стійкою втратою працездатності потерпілим, які на момент дорожньо-транспортної пригоди були непрацюючими неповнолітніми особами, законодавством не передбачено. Також зазначила, що відшкодування шкоди у розмірі 18 мінімальних заробітних плат не передбачено положеннями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в його редакції, що була чинною на момент укладення договору.

Ліміт відповідальності страховика на момент укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів за шкоду, заподіяну здоров`ю, становив 51 000 грн.

Згідно з вимогами пункту 22.3 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. На її думку, суди попередніх інстанцій неправильно застосувавши вказані норми матеріального права, дійшли помилкового висновку про відшкодування моральної шкоди у розмірі 3 133,80 грн, оскільки згідно вказаних статей її максимальний розмір складає 2 550 грн.

Зазначила, що суди попередніх інстанцій у порушення вимог статті 1 Закону України «Про граничний розмір витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» не перевірили час перебування адвоката позивача у судових засіданнях, у зв`язку з чим дійшли помилкового висновку про наявність підстав для компенсації позивачу витрат на правову допомогу у розмірі 13 000 грн у повному обсязі.

Позиція інших учасників справи

У серпні 2016 року ОСОБА_1 подав заперечення на касаційну скаргу, у яких послався на безпідставність її доводів. Зазначив, що він не є стороною договору обов`язкового страхування, у зв`язку з чим право на отримання страхового відшкодування у нього виникло після настання дорожньо-транспортної пригоди, тому доводи заявника про застосування Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції Закону, чинній на час укладення договору обов`язкового страхування, є помилковими.

Вказав на безпідставність доводів заявника про те, що на час настання дорожньо-транспортної пригоди він не був працевлаштованим і шкода, пов`язана зі стійкою втратою працездатності, відшкодуванню не підлягає, оскільки право на отримання такого відшкодування гарантовано пунктом 26.1 статті 26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та частиною другою статті 1195 Цивільного кодексу (далі - ЦК України).

За таких обставин ОСОБА_1 просив касаційну скаргу відхилити, а рішення судів попередніх інстанції залишити без змін.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі і ухвалою цього ж суду від 1 березня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2018 року вказана справа передана до Верховного Суду.

Встановлені судами першої і апеляційної інстанцій фактичні обставини справи

Судами встановлено, що 6 вересня 2013 року біля 00 год.30 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Аudi 80» номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння рухався по проспекту Дружби Народів у місті Славутич Київської області і поблизу будинку № 17-а в напрямку вулиці Героїв Дніпра розпочав обгін на перехресті проспекту з внутрішньо квартальним проїздом, що призвело до зіткнення з автомобілем марки «Ford Fokus» номерний знак НОМЕР_2 , який рухався в попутному з ним напрямку та виконував поворот ліворуч. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля «Аudi 80» номерний знак НОМЕР_1 - ОСОБА_1 . - завдано тяжких тілесних ушкоджень.

Вироком Славутицького міського суду Київської області від 17 червня 2015 року у справі № 377/1195/14-к, який набрав законної сили 24 вересня 2015 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 286 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.

Суди встановили, що автомобіль марки «Аudi 80» номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до полісу № АВ/8798712 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів строком дії з 29 грудня 2012 року до 28 грудня 2013 року був застрахований у ПрАТ «СК «Провідна», страхувальником є ОСОБА_4 . Згідно вказаного поліса страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, становить 100 000 грн, за шкоду, заподіяну майну, - 50 000 грн.

З виписного епікриза Державного закладу «Спеціалізованої медико-санітарної частини № 5» (далі - ДЗ «СМСЧ № 5») суди встановили, що 6 вересня 2013 року ОСОБА_1 доставлений до ДЗ «СМСЧ № 5» з діагнозом: тяжка поєднана травма внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відкрита черепно-мозкова травма, відкритий вдавлений перелом лобної кістки, забій головного мозку, лікворія з рани; закритий перелом правої стегневої кістки в с/3 із зміщенням, травматичний шок ІІ ступеня. 6 вересня 2013 року хворий переводиться для подальшого лікування в нейрохірургічне відділення Київської обласної клінічної лікарні № 1.

З виписки з історії хвороби стаціонарного хворого № 105475/1795 суди встановили, що ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в ортопедо-травматологічному центрі комунального закладу Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня» з 6 вересня 2013 року по 16 жовтня 2013 року та протягом перебування на стаціонарному лікуванні йому проведено дві операції -6 вересня 2013 року та 7 жовтня 2013 року.

Суди встановили, що на підтвердження понесених витрат, пов`язаних з лікуванням в ортопедо-травматологічному центрі комунального закладу Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня» з 6 вересня 2013 року по 16 жовтня 2013 року, позивачем надано товарні чеки на медикаменти та інші товари і послуги медичного призначення, відповідні касові та фіскальні чеки на їх оплату на загальну суму 24 826,11 грн.

Крім того, позивачем ОСОБА_1 на підтвердження понесених за період з 17 жовтня 2013 року по 29 листопада 2013 року витрат, пов`язаних з лікуванням, надано суду товарні чеки та відповідні касові чеки на медикаменти, які призначені йому для лікування в домашніх умовах і зазначені у витягу з історії хвороби № 1697/1707/1342/1795, на загальну суму 1 951,09 грн.

З виписки із історії хвороби № 320760/128 Центру нейрохірургії комунального закладу Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня» судами встановлено, що ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у цьому лікувальному закладі з 15 січня 2014 року по 27 січня 2014 року з діагнозом: стан після важкої відкритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, оперативного втручання - усунення вдавленого перелому лобної кістки (6 вересня 2013 року).

Судами встановлено, що на підтвердження понесених витрат, пов`язаних з лікуванням в Центрі нейрохірургії комунального закладу Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня» з 15 січня 2014 року по 27 січня 2014 року, позивачем надано товарні чеки на медикаменти та інші товари і послуги медичного призначення, відповідні касові та фіскальні чеки на їх оплату на загальну суму 12 295,30 грн.

Крім того, з виписки з історії хвороби стаціонарного хворого № 1054.75/1795 Ортопедо-травматологічного центру комунального закладу Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня» суди встановили, що ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у цьому лікувальному закладі з 12 жовтня 2015 року по 20 жовтня 2015 року з діагнозом: консолідований перелом правої стегнової кістки. Під час перебування останнього на стаціонарному лікуванні 13 жовтня 2015 року йому проведена операція з видалення пластини та гвинтів із правого стегна.

Також суди встановили, що на підтвердження понесених витрат, пов`язаних з лікуванням в Ортопедо-травматологічному центрі комунального закладу Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня» з 12 жовтня 2015 року по 20 жовтня 2015 року, позивачем надано суду листки призначень, товарні чеки на медикаменти та інші товари і послуги медичного призначення, відповідні касові та фіскальні чеки на їх оплату на загальну суму 3 902,47 грн.

На підтвердження витрат, пов`язаних з лікуванням, ОСОБА_1 надано суду квитанції про сплату страхових платежів відповідно до укладених ним договорів добровільного медичного страхування з Публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Раритет» від 23 грудня 2013 року на суму 100,61 грн і 175,46 грн, від 15 січня 2014 року на суму 284,29 грн, всього на суму 560,36 грн. Також позивачем надано квитки на проїзд в автобусі сполученням Славутич-Київ та Київ-Славутич за 26 вересня 2013 року, 27 вересня 2013 року, 17 жовтня 2013 року, 29 жовтня 2013 року, 20 листопада 2013 року, 4 грудня 2013 року, 26 грудня 2013 року, 13 січня 2014 року, 15 січня 2014 року, 20 січня 2014 року, 5 січня 2014 року, 19 січня 2015 року на загальну суму 924,83 грн, витрати на паливо у сумі 350,10 грн (фіскальний чек від 23 грудня 2013 року) та у сумі 400,09 грн (фіскальний чек від 2 лютого 2014 року), всього на загальну суму 750,19 грн.

Суд першої інстанції встановив, 13 січня 2014 позивач їхав автобусом з міста Славутича до міста Києва для здійснення третьої операції в Центр нейрохірургії комунального закладу Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня», де перебував на лікуванні з 15 січня 2014 року по 27 січня 2014 року. 19 жовтня 2015 року він повертався автобусом з міста Києва до міста Славутича з Ортопедо-травматологічного центру комунального закладу Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня», де перебував на стаціонарному лікуванні з 12 жовтня 2015 року.

Суди встановили, що тимчасова втрата працездатності позивачем ОСОБА_1 тривала безперервно з 6 вересня 2013 року по 31 грудня 2013 року та з 15 січня 2014 року по 27 січня 2014 року. З 23 грудня 2013 року йому встановлена друга група інвалідності строком до 1 січня 2015 року.

Позиція Верховного Суду, мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Частиною першою статті 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відносини в сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, спрямовані на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, на час дорожньо-транспортної пригоди, врегульовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Статтею 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в цій же редакції визначено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого у результаті дорожньо-транспортної пригоди, є шкода (в тому числі моральна шкода), пов`язана: з лікуванням потерпілого; з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; із стійкою втратою працездатності потерпілим; із смертю потерпілого.

Згідно з пунктом 24.1 статті 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції Закону, чинній на час укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у зв`язку із лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, які пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та купівлею лікарських препаратів.

Відповідно до пункту 9.3 статті 9 цього Закону і тій же редакції розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, становить 100 тисяч грн на одного потерпілого.

Пунктом 9.4 статті 9 вказаного Закону у редакції, чинній на час укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Суди попередніх інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів дійшли правильного висновку про те, що зі страховика підлягає стягненню на користь позивача страхове відшкодування за шкоду, пов`язану із лікуванням, у документально підтвердженому розмірі, та моральна шкода.

Доводи касаційної скарги щодо неправильного визначення судами попередніх інстанції розміру моральної шкоди відхиляються касаційним судом, оскільки з пункту 9.3 статті 9, пунктом 22.3 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції Закону, чинній на час укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та визначеного ліміту відповідальності у страховому полісі № АВ/8798712 від 28 грудня 2012 року суди попередніх інстанцій правильно встановили, що розмір моральної шкоди, на відшкодування якої має право позивач, становить 5 000 грн (5 % ліміту відповідальності страховика). За таких обставин заявлений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди не перевищує вказану суму та підлягає стягненню на його користь зі страховика.

Посилання заявника на безпідставність висновку судів щодо компенсації відповідачу витрат на правову допомогу у розмірі 13 000 грн відхиляються касаційним судом, оскільки судом апеляційної інстанції обґрунтовано стягнено з відповідача документально підтверджені витрати на правову допомогу у розмірі, що відповідає положенням Закону України «Про граничний розмір витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку, що суди попередніх інстанцій в частині вирішення позовних вимог про відшкодування ОСОБА_1 шкоди, пов`язаної із лікуванням, та моральної шкоди, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалили судові рішення у цій частині із правильним застосуванням норм матеріального права та без порушення процесуального права, що відповідно до статті 410 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень в цій частині без змін.

Разом з тим, касаційний суд не погоджується із висновками судів попередніх інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, пов`язаної зі стійкою втратою працездатності.

Відповідно до пункту 22.1. статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції Закону, чинній на час укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхових сум відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За змістом пункту 26.1 статті 26 цього Закону у зв`язку із стійкою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються доходи, не отримані в результаті стійкої втрати працездатності (інвалідності), які не відшкодовуються за рахунок іншого обов`язкового виду страхування.

Страхове відшкодування за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності, виплачується не рідше одного разу на місяць до відновлення працездатності потерпілого.

За умовами договору або за поданням потерпілого до страховика та за погодженням із страховиком страхове відшкодування може бути виплачене у вигляді одноразової компенсації (пункт 26.2 статті 26 вказаного Закону).

Судами встановлено, що ОСОБА_1 на час дорожньо-транспортної пригоди був студентом п`ятого курсу денного відділення Національного транспортного університету та доходів не отримував.

Положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції Закону, чинній на час укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, не передбачали порядку відшкодування страховиком шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності.

Задовольняючи позовні вимоги у цій частині, суд першої інстанції з яким погодився і апеляційний суд, вважав за можливе покладення обов`язку щодо відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності, на страховика на підставі частини другої статті 1195 ЦК України, якою визначено, що у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається з розміру мінімальної заробітної плати.

Судами попередніх інстанції не враховано, що у цій справі покладення обов`язку з відшкодування шкоди потерпілому можливе виключно в порядку, встановленому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», положення якого на час укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не передбачали порядку відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності, особі, яка на час завдання шкоди не працювала і не отримувала доходи.

Враховуючи викладене, касаційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «Провідна» про відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності.

Підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (стаття 412 ЦПК України).

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, судові рішення судів першої та апеляційної інстанції в частині вирішення позовних вимог про відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності, підлягають скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Також касаційний суд не погоджується із висновком апеляційного суду про зміну рішення суду першої інстанції в частині відшкодування витрат на правову допомогу, оскільки частиною п`ятою статті 88 ЦПК України в редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи, суд апеляційної інстанції змінює розподіл судових витрат лише у разі зміни рішення або ухвалення нового рішення, тому у випадку понесення сторонами судових витрат на стадії апеляційного перегляду справи, суд апеляційної інстанції, з урахуванням вимог вказаної статті, повинен здійснити новий розподіл судових витрат.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у постанові суду касаційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (частини перша, шоста і десята статті 141 ЦПК України).

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, та на підставі пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не сплачував. Фактично позивачем понесені лише витрати на правову допомогу.

Оскільки касаційний суд погодився із висновками судів попередніх інстанцій про стягнення на користь ОСОБА_1 витрат, пов`язаних із лікуванням, і відшкодування моральної шкоди, проте відмовив у стягненні відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою стратою працездатності, судові витрати підлягають розподілу відповідно до принципу пропорційності розміру їх відшкодування задоволеним позовним вимогам (70,23%).

За таких обставин стягнені судами попередніх інстанцій на користь позивача витрати на правову допомогу підлягають пропорційному зменшенню з 2 378,42 грн до 1 670,30 грн.

Судовий збір за подання позову, який підлягає стягненню у дохід держави з ПАТ СК «Провідна», визначається з урахуванням розміру задоволених позовних вимог і підлягає пропорційному зменшенню на суму судового збору, право на відшкодування якої має відповідач у зв`язку з частковим задоволенням касаційної скарги.

За таких обставин стягнений з ПАТ СК «Провідна» у дохід держави судовий збір підлягає зменшенню з 1 097,23 грн до 592,98 грн.

Щодо поновлення виконання рішення

Ухвалою суду касаційної інстанції від 30 червня 2016 року зупинено виконання рішення Славутицького міського суду Київської області від 28 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Київської області від 18 квітня 2016 року до закінчення їх перегляду в касаційному порядку.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Так як судові рішення в частині вирішення позовних вимог про відшкодування шкоди, пов`язаної із лікуванням, та моральної шкоди залишено без змін, касаційний суд поновлює їх виконання у цій частині.

Керуючись статтями 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна», подану його представником Головненко Надією Володимирівною задовольнити частково.

Рішення Славутицького міського суду Київської області від 28 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Київської області від 18 квітня 2016 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» про відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності, скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» про відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності, у розмірі 18 160,83 грн.

Рішення Славутицького міського суду Київської області від 28 грудня 2015 року і рішення апеляційного суду Київської області від 18 квітня 2016 року в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу змінити та зменшити їх суму з 2 378,42 грн до 1 607,30 грн.

Рішення Славутицького міського суду Київської області від 28 грудня 2015 року і рішення апеляційного суду Київської області від 18 квітня 2016 року в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» на користь держави судового збору змінити та зменшити суму стягненого судового збору з 1 097,23 грн до 592,98 грн.

У іншій частині рішення Славутицького міського суду Київської області від 28 грудня 2015 року і рішення апеляційного суду Київської області від 18 квітня 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Славутицького міського суду Київської області від 28 грудня 2015 року і рішення апеляційного суду Київської області від 18 квітня 2016 року у частині, залишеній без змін судом касаційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді: С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов А. С. Олійник О. В. Ступак