Постанова

Іменем України

17 липня 2019 року

м. Київ

справа № 639/4820/16-ц

провадження № 61-19360 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Кривцової Г. В.,

Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - державне підприємство «Харківський приладобудівний завод

ім. Т. Г. Шевченка»;

представник відповідача - Приходько Зінаїда Григорівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 листопада 2016 року у складі судді Єрмоленко В. Б. та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 22 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Карімової Л. В., Бурлаки І. В., Яцини В. Б.,

ВСТАНОВИВ :

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, з урахуванням уточнень, до державного підприємства «Харківський приладобудівний завод ім. Т. Г. Шевченка» (далі - ДП «Харківський приладобудівний завод

ім. Т. Г. Шевченка») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини заробітної плати

у зв`язку з порушенням строків її виплати.

Позовна заява мотивована тим, що 29 серпня 2011 року наказом ДП «Харківський приладобудівний завод ім. Т. Г. Шевченка» вона була звільнена

з роботи на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 липня 2012 року, яке змінено рішенням апеляційного суду Харківської області від 13 вересня

2012 року, стягнуто з ДП «Харківський приладобудівний завод

ім. Т. Г. Шевченка» на її користь заборгованість по заробітній платі у сумі

10 576 грн 07 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з серпня 2011 року по 24 липня 2012 року у розмірі

4 055 грн 51 коп.

У Жовтневому відділі державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист про стягнення з ДП «Харківський приладобудівний завод ім. Т. Г. Шевченка» на її користь заборгованості по заробітній платі на загальну суму

14 631 грн 58 коп., що виданий судом першої інстанції на примусове виконання вищезазначеного судового рішення. Судове рішення не виконано.

Зазначала, що час затримки виплати їй заробітної плати складає: з 29 серпня 2011 року по 13 червня 2016 року 1 750 днів, з якого з серпня 2011 року по

25 липня 2012 року ( 67 робочих днів) враховані при ухваленні вищезазначених судових рішень. Кількість робочих днів затримки становить 987 робочих днів, а величина індексу інфляції у 2011-2016 роках становить 189,8%.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ДП «Харківський приладобудівний завод ім. Т. Г. Шевченка» суму компенсації за час затримки виплати їй заробітної плати у розмірі 59 743 грн 11 коп. від суми невиплаченої заробітної плати у розмірі 9 497 грн 31 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 листопада 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ДП «Харківський приладобудівний завод ім. Т. Г. Шевченка» на користь ОСОБА_1 , середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні у сумі 15 616 ( п`ятнадцять тисяч шістсот шістнадцять) грн 74 коп. (без утримання податку і інших обов`язкових платежів).

У іншій частині позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у зв`язку з непроведенням роботодавцем з позивачем остаточного розрахунку в день його звільнення відповідач несе відповідальність, передбачену статтею 117 КЗпП України

у вигляді виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. Суд виходив із графіку роботи підприємства, який був проваджений ще на час роботи ОСОБА_1 , на підставі якого у липні

2012 року (після стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку до 24 липня 2012 року) було 2 робочих дня, з серпня по грудень 2012 року - 43 робочих дня, у 2013 році - 81 робочий день, у 2014 році

і у 2015 році - 96 та 36 робочих днів відповідно, з серпня 2015 року по наступний час підприємство не працювало (простой (за довідкою). Також суд зазначив, що Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» передбачена виплата компенсації одночасно з виплатою заборгованості по заробітній платні, тому у цій частині відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 22 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 листопада 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, щосуд першої інстанції дійшов вірного висонвку про те, що непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судом першої інстанції врахований порядок здійснення відповідного розрахунку, що визначений Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. При цьому суд апеляційної інстанції керувався правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-195цс14. Також зазначено, що судом першої інстанції враховано правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 р. у справі № 6-43цс14, у якому зазначено, що відповідно до статті 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» зазначена компенсація виплачується відповідачем одночасно із виплатою заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У січні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, просила судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове судове рішення про задоволення її позову у повному обсязі.

ДП «Харківський приладобудівний завод ім. Т. Г. Шевченка» судові рішення

не оскаржувало.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 січня 2017 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано її з суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 липня 2017 року справу за позовом ОСОБА_1 до ДП «Харківський приладобудівний завод ім. Т. Г. Шевченка» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати призначено до судового розгляду.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судова справа передана судді-доповідачу Гульку Б. І.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а відповідачем не доведено своїх заперечень при визначенні кількості днів, які повинні бути оплачені ОСОБА_1 на підставі статті 117 КЗпП України. При розрахунку кількості робочих днів у періоді, який вважається періодом затримки виплати заробітної плати при звільненні, необхідно враховувати кількість загальнодержавних робочих днів, а не кількість робочих днів у ДП «Харківський приладобудівний завод

ім. Т. Г. Шевченка». Також зазначено про безпідставність відмови судами

у задоволенні позову ОСОБА_1 у частині стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, оскільки судове рішення про стягнення на її користь заробітної плати відповідачем

не виконано.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом установлено, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах

з ДП «Харківський приладобудівний завод ім. Т. Г. Шевченка» та звільнена

з роботи 29 серпня 2011 року за власним бажанням, на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України.

Повного розрахунку з ОСОБА_1 у день звільнення відповідачем

не проведено.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 липня 2012 року, яке змінено рішенням апеляційного суду Харківської області від 13 вересня

2012 року, з ДП «Харківський приладобудівний завод ім. Т. Г. Шевченка»» на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість по заробітній платі у сумі

10 576 грн 07 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 4 055 грн 51 коп.

Виконавчий лист пред`явлено до виконання, але судове рішення відповідачем не виконано.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статей 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення

не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (стаття 117 КЗпП України).

Згідно з пунктом 2 розділу I Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року (далі - Порядок), передбачено, що розрахунок середнього заробітку у зв`язку з невчасним проведенням розрахунку при звільнені, здійснюється виходячи із заробітної плати за останні два календарні місяці роботи.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку).

Враховуючи вищевикладені вимоги законодавства та обставини справи

у їх сукупності, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. При цьому суди вірно визначили період, за який підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку та правильно здійснили його обчислення, визначивши середньоденний заробіток.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що при розрахунку кількості робочих днів у періоді, який вважається періодом затримки виплати заробітної плати при звільненні, необхідно враховувати кількість загальнодержавних робочих днів, а не кількість робочих днів у ДП «Харківський приладобудівний завод ім. Т. Г. Шевченка» є безпідставні, оскільки ґрунтуються на неправильному тлумаченні положень Порядку обчислення середньої заробітної плати. Судами першої та апеляційної інстанцій правильно розтлумачено та застосовано указаний Порядок, внаслідок чого обґрунтовано здійснено розрахунок належної до виплати позивачу середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні шляхом визначення періоду затримки виходячи із кількості робочих днів на конкретному підприємстві, що відповідає вимогам закону, оскільки колишній працівник, який отримує середній заробіток як компенсацію за час затримки розрахунку при звільненні, не може отримувати більше коштів за той же період, ніж працюючий працівник.

Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі статтею 34 Закону України «Про оплату праці», Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року № 692), підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток.

Враховуючи вищевикладені вимоги законодавства та обставини справи, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 у частині стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, оскільки зазначена компенсація виплачується відповідачем одночасно із виплатою заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі.

Посилання у касаційній скарзі на безпідставність відмови судами

у задоволенні позову ОСОБА_1 у частині стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, оскільки судове рішення про стягнення заробітної плати на її користь відповідачем

не виконано, є безпідставні, так як зазначена компенсація виплачується відповідачем одночасно із виплатою заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 22 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Р. А. Лідовець