Постанова

Іменем України

17 липня 2019 року

м. Київ

справа № 315/853/15-ц

провадження № 61-28813св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф.,

Шиповича В. В. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «Всеукраїнський акціонерний банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області, у складі судді - Телегуз С. М., від 28 грудня

2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області, у складі колегії суддів: Дашковської А. В., Кримської О. М., Подліянової Г. С.,

від 13 червня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

В серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк», банк), в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіної М. А., звернулося до Гуляйпільського районного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 31 січня 2012 року між відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕйБі Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № ВL_КГ100093228, за умовами якого відповідачу надано кредит у сумі 20 000 грн, із встановленням процентної ставки за користування кредитом у розмірі 0, 01 % річних та терміном повернення кредиту і процентів не пізніше 31 січня 2015 року.

У зв`язку з порушенням відповідачем своїх зобов`язань щодо повернення кредиту станом на 04 серпня 2015 року ОСОБА_1 має перед банком заборгованість в розмірі 88 436 грн, яка складається з: 12 217, 91 грн заборгованості по поверненню кредиту; 1, 61 грн заборгованості за процентами; 12 618, 75 грн заборгованості з комісії; 63 597, 73 грн штрафу за несвоєчасне виконання зобов`язань.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути із ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором

№ ВL_КГ100093228 від 31 січня 2012 року у сумі 88 436 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області

від 28 грудня 2017 року позов ПАТ «ВіЕйБі Банк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користьПАТ «ВіЕйБі Банк»заборгованість по кредитному договору № ВL_КГ100093228 від 31 січня 2012 року у сумі 24 838, 27 грн, яка складається з: 12 217, 91 грн заборгованості за тілом кредиту; 1, 61 грн заборгованості за процентами, 12 618, 75 грн заборгованості з комісії. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що 31 січня 2012 року сторони уклали кредитний договір № BL_КГ100093228, за яким відповідач має заборгованість, доказів її повного погашення відповідач суду не надав, вимоги позивача про стягнення заборгованості по поверненню кредиту, сплаті процентів та комісії за кредитним договором є обґрунтованими, поданими в межах строку загальної позовної давності, підтвердженими матеріалами справи. Вимоги про стягнення штрафу за невиконання умов договору суд визнав недоведеними і такими, що не відповідають умовам договору, а тому не підлягають задоволенню.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 13 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 28 грудня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції повно і всебічно з`ясовано обставини справи, висновки суду відповідають цим обставинам і дослідженим доказам, характер правовідносин між сторонами визначений правильно, норми матеріального і процесуального права при розгляді спору не порушені, застосовані правильно, як наслідок судом ухвалено законне і обґрунтоване рішення.

Апеляційний суд погодився із висновком суду першої інстанції про те, що відповідач має заборгованість за кредитним договором, доказів її повного погашення не надав, а тому вимоги позивача про стягнення заборгованості по поверненню кредиту, сплаті процентів та комісії за кредитним договором є обґрунтованими, поданими в межах строку загальної позовної давності, підтвердженими матеріалами справи і підлягають задоволенню, вимоги банку в частині стягнення штрафу є недоведеними і такими, що не відповідають умовам договору, а тому не підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій в липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 28 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 13 червня 2017 року, а провадження по справі закрити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано матеріали цивільної справи

№ 315/853/15-ц із суду першої інстанції.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України

від 03 жовтня 2017 року№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), який набув чинності

15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

07 червня 2019 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 315/853/15-ц передано судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду від 04 липня 2019 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають обставинам справи та вимогам закону. Стверджував, що між сторонами було укладено договір про надання споживчого кредиту, що суттєво відрізняється від кредитного договору. Посилався на статтю 258 ЦК України та вважав, що позивачем пропущено річний строк звернення до суду з вимогами про стягнення неустойки, оскільки останній платіж ним був внесений 05 квітня 2013 року, а до суду позивач звернувся лише 11 серпня 2015 року.

Учасниками справи відзив (заперечення) на касаційну скаргу не подано.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 31 січня 2012 року сторони уклали Договір банківського обслуговування № BL_КГ100093228 (до стандарту продукту «Кредит готівкою №1»), за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредитні кошти у сумі 20 000 грн, із встановленням процентної ставки за користування кредитом у розмірі 0,01 % річних, та терміном повернення до 31 січня 2015 року.

Суди встановили, що на підставі вказаного договору банк видав ОСОБА_1 кредит в сумі 20 000 грн

Банком подано розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за договором

від 31 січня 2012 року, згідно з яким станом на 04 серпня 2015 року заборгованість відповідача становить 88 436 грн та складається із: 12 217, 91 грн заборгованості по кредиту; 1, 61 грн заборгованість за процентами; 12 618, 75 грн заборгованості з комісії; 63 597, 73 грн штрафу.

На підставі рішення виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 63 від 20 березня 2015 року розпочата процедура ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначено уповноважену особу фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» - Славкіну М. А.

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до статті 213 ЦПК України (в редакції Кодексу на момент ухвалення оскаржуваних рішень суду першої та апеляційної інстанції) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржувані судові рішення частково не відповідають.

В силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054

ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до положень статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Рішення судів першої та апеляційної інстанції в частині стягнення заборгованості за кредитом та процентами є законними та обґрунтованими.

В частині вирішення судами позовних вимог банку про стягнення штрафу, судові рішення не оскаржуються, а тому, відповідно до

статті 400 ЦПК України, касаційним судом і не переглядаються.

Разом з тим, неможливо погодитися із висновками судів першої та апеляційної інстанції про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку комісії за період з 01 травня 2015 року по 31 січня 2016 року у розмірі 12 618, 75 грн.

Так, згідно пункту 1.6 кредитного договору № BL_КГ100093228 від 31 січня

2012 року за обслуговування кредиту встановлюється плата у вигляді процентів, які нараховуються за процентною ставкою у розмірі, зазначеному в пункті 4 Спеціальної частини договору.

Відповідно до пункту 4 Спеціальної частини кредитного договору

№ BL_КГ100093228 від 31 січня 2012 року комісія за управління кредитом встановлена в розмірі 3, 00 % від суми кредиту.

Особливості регулювання правовідносин, які виникли між банком та ОСОБА_1 встановлені Законом України «Про захист прав споживачів».

Згідно абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

В розумінні Закону України «Про захист прав споживачів»

(пункти 17 і 23 статті 1) послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Саме до таких висновків дійшов Верховний Суд України у постанові

від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16.

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій на зазначені вимоги закону та правовий висновок Верховного Суду України уваги не звернули та не врахували, що банк нарахував комісію за послуги, що супроводжують кредит, що є незаконним.

За таких обставин суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшли помилкового висновку про стягнення з відповідача на користь банку комісії за управління кредитом.

При цьому, суди першої та апеляційної інстанцій у межах заявлених вимог та доводів сторін зробили правильний висновок, що оскільки відповідач належним чином зобов`язання за кредитним договором № BL_КГ100093228 від 31 січня 2012 року не виконував, то з нього підлягає стягненню на користь банку заборгованість за кредитом в розмірі 12 217, 91 грн та заборгованість за процентами по користуванню кредитом в розмірі 1, 61 грн.

Доводи касаційної скарги про необхідність застосування позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за кредитом та процентами підлягають відхиленню, оскільки суд апеляційної інстанції надав належну оцінку аналогічним доводам заявника, викладеним в апеляційній скарзі, та вірно вказав на відсутність правових підстав для застосування наслідків спливу позовної давності.

Інші доводи касаційної скарги не впливають на правильність рішення судів попередніх інстанцій, зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Відповідно до частини першої 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстави для закриття провадження в справі, як про це просив ОСОБА_1 , в ході касаційного перегляду судових рішень не встановлені

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права,оскаржувані судові рішення необхідно скасувати в частині стягнення комісії, а в іншій частині судові рішення підлягають залишенню без змін.

Необхідності у новому розподілі судових витрат немає, оскільки, як вбачається із матеріалів справи, сторони не сплачували судовий збір ні при зверненні до суду із позовом, ні при подачі апеляційної чи касаційної скарги.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 412, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 28 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької від 13 червня 2017 року, в частині стягнення із ОСОБА_1 комісії

в сумі 12 618, 75 гривень скасувати.

Відмовити публічному акціонерному товариству комерційний банк «Всеукраїнський акціонерний банк» у задоволенні позовних вимог про стягнення із ОСОБА_1 комісії в сумі

12 618, 75 гривень.

В іншій частині рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 28 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької

від 13 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. М. Осіян Н. Ю. Сакара С. Ф. Хопта В. В. Шипович