Провадження № 2/522/1341/19
08 липня 2019 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси
у складі: судді - Бондар В.Я.,
за участю секретаря судового засідання - Грищук В.О.
розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб без самостійних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування реєстрації права власності, -
Позивач 25.09.2017 року звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб без самостійних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та просив:
- витребувати у ОСОБА_2 житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 ;
- скасувати запис про державну реєстрацію права приватної спільної часткової власності за ОСОБА_2 на Ѕ частину житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , номер запису: 17181345;
- скасувати запис про державну реєстрацію права приватної спільної часткової власності за ОСОБА_2 на Ѕ частину житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , номер запису:17181068.
В обґрунтування позовних вимог відзначено, що ОСОБА_1 є власником 17/50 частин житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . В користування позивача перейшли наступні приміщення: літ. «А»: 1-5 веранда, 1-6 коридор, 1-3 коридор, 1-7 житлова кімната, площею 7,70 кв.м., літ «В»: літня кухня, літ. «Ж» - погреб, літ. «З» - сарай, літ «Д» - вбиральня, 1/3 мостіння, 1/3 огорожи. ОСОБА_3 є співвласницею 22/50 частин житлового будинку. Іншою співвласницею 11/50 частин даного домоволодіння була ОСОБА_5 . ОСОБА_5 після реконструкції своєї частки, виділила її та зареєструвала право приватної власності. У 2012 року ОСОБА_5 померла, її спадкоємці ОСОБА_6 та ОСОБА_7 отримали свідоцтво про право на спадщину. Співвласники позивач та ОСОБА_3 після виділу частки ОСОБА_5 в окрему одиницю своєчасно не зробили перерахунки своїх часток у житловому будинку та не звернулися до державного реєстратора. Позивач, намагаючись зареєструвати дублікат договору купівлі-продажу від 04.03.1980 року отримав відмову, оскільки право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 зареєстровано за іншими власниками. Стало відомо, що власником Ѕ частини будинку є ОСОБА_2 , відповідно до договору купівлі-продажу, укладеного з ОСОБА_4 . Вказує, що ОСОБА_4 підробив свідоцтво про право власності на 39/50 частин житлового будинку, в той час як 39/50 частин будинку належали позивачу та ОСОБА_3 та незаконно став власником будинку та в подальшому відчуживши його. Невідомими особами у частині будинку, яка належить позивачу були змінені замки на всіх дверях, сараях, гаражах. Також проводяться геодезичні роботи, що може свідчити про намір відповідача приватизувати земельну ділянку. Частина будинку є власністю позивача, та вибула як він стверджує, з його власності, всупереч його волі.
Справа надійшла до провадження судді Свяченої Ю.Б. та ухвалою від 26.09.2017 року провадження у справі було відкрите.
На підставі розпорядження керівника апарату суду №238/18 від 23.01.2018 року по справі було проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, в результаті якого справа надійшла до провадження судді Кравчук Т.С. та ухвалою якої від 21.01.2018 року була прийнята до провадження.
На підставі розпорядження в.о. керівника апарату Приморського районного суду м. Одеси №3833/18 від 17.05.2018 року, по справі було проведено повторний автоматизований розподіл судової справи, в результаті якого справа надійшла до провадження суддя Бондаря В.Я.
Ухвалою суду від 22.05.2018 року справу прийнято до провадження судді Бондаря В.Я. та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 17.07.2018 року.
У підготовчому засіданні 17.07.2018 року розгляд справи було відкладено, у зв`язку з відповідним клопотанням представника позивача з метою повторного направлення ухвали про витребування доказів, на 10.10.2018 року.
Розгляд справи 10.10.2018 року було відкладено, у зв`язку з задоволення відповідного клопотання представника позивача та третьої особи ОСОБА_8 .В. Наступне підготовче засідання призначено на 26.11.2018 року.
В результаті проведених підготовчих дій, протокольною ухвалою 26.11.2018 року було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 19.02.2019 року.
У судовому засіданні 19.02.2019 року розгляд справи було відкладено до 05.04.2019 року.
У зв`язку з наданням судді Бондарю В.Я. дня відпочинку 09.04.2019 року, судове засідання не відбулося, розгляд справи відкладено на 07.05.2019 року.
З метою повторно повідомлення відповідача, розгляд справи у судовому засіданні 07.05.2019 року було відкладено на 08.07.2019 року.
У судове засідання 08.07.2019 року учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового засідання повідомлялися у встановленому законом порядку. Від представника позивача ОСОБА_9 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала, позовні вимоги підтримала.
Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 04.03.1980 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу, згідно якого ОСОБА_1 купив 17/50 частин житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 та складається в цілому з одного кам`яного будинку, загальною площею 38,4 кв.м. з надвірними будівлями, розташованого на земельній ділянці розміром 600 кв.м. (а.с.11-12).
У договорі відзначено, що ОСОБА_11 належить 17/50 частин будинку на підставі свідоцтва про право особистої власності виданого Районним Житловим Управлінням Київської районної ради депутатів трудящих м. Одеси 8.02.1979 року, зареєстрованого в Одеському міському бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу №140 стор. 71 за №354, 11.03.1979 року (свідоцтво а.с.22).
Дублікат вищевказаного договору, що має силу оригіналу, зареєстрований в реєстрі за №1-1 посвідчений державним нотаріусом Одеського міського нотаріального архіву Марчишиною С.Г. (а.с.13).
Інші 22/50 частин житлового будинку АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_11 , що підтверджується листом КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради №481111.36.17 від 01.02.2017 року (а.с.18) та листом від 02.02.2017 року (а.с.23).
Рішенням Одеської міської ради №5271-VІ від 27.08.2014 року за підписом міського голови ОСОБА_12 було надано дозвіл громадянам на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у м. Одесі , згідно з переліком №1, серед яких наявний у будинок АДРЕСА_1 , дозвіл наданий ОСОБА_3 (а.с.24).

ОСОБА_10 та ОСОБА_3 є однією особою, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , згідно якого ОСОБА_10 вийшла заміж за ОСОБА_13 та змінила прізвище (а.с.27).

З висновку ТОВ «БТІ Експерт-консалтинг» № 06/04 від 04.10.2016 року щодо технічної можливості виділу в натурі частки об`єктів нерухомого майна вбачається, що власником 39/50 частин житлового будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 , на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_2 (а.с.36).

Вищевказане свідоцтво про право власності ОСОБА_4 на спірний об`єкт видане 06.09.2011 року за підписом першого заступника міського голови ОСОБА_14 (а.с.37).

З інформаційної довідки №69832165 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що приватним власником 1/1 будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 станом на 05.10.2016 року (а.с.38).

Згідно договору купівлі-продажу від 27.10.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О.С. та зареєстрованого в реєстрі за №1277, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , ОСОБА_4 передав у власність (продав), а ОСОБА_2 прийняв у власність (купив) Ѕ частину житлового будинку, що знаходиться за адерсою: АДРЕСА_1 , загальною площею 27,3 кв.м. (а.с.34-35).

З листа Юридичного департаменту Одеської міської ради за №55 вих. від січня 2017 року вбачається, що в архіві юридичного департаменту ОМР будь-які відомості про свідоцтво про право власності від 06.09.2011 року на об`єкт нерухомого майна житловий будинок АДРЕСА_1 , відсутні (а.с.39).

З листа Департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради №291-С-яя.1-21 від 17.02.2017 року вбачається, що розпорядження Приморської районної адміністрації №456 від 24.06.2004 року «Про затвердження акта введення в експлуатацію житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 не існує (а.с.40).

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_15 .І ОСОБА_16 , Юридичний департамент Одеської міської ради №36381348 від 31.07.2017 року було відмовлено ОСОБА_1 в державній реєстрації права власності, а саме 17/50 частин будинку АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що право власності вже зареєстровано за іншим власником на підставі договору купівлі-продажу (а.с.19).

ОСОБА_17 , ОСОБА_18 нотаріально посвідченими заявами від 13.03.2018 року повідомили, що ніколи не надавали згоди на приватизацію земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 (а.с144, 145).

З інформаційної довідки №98236867 від 23.09.2017 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що власником Ѕ частини будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 , номер запису про право власності №17181068 (а.с.42 на звороті) та власником Ѕ частини будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 , номер запису про право власності №17181345 (а.с.42).

Згідно листа №2470-11/910 від 22.03.2018 року Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» вбачається, що згідно матеріалам інвентаризаційної справи і записам в реєстраційних книгах станом на 31.12.2012 року право власності на житловий будинок право власності по АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_10 (22/50) та ОСОБА_1 (15/50), інші 11/50 частин вищевказаної нерухомості право власності на яке зареєстровано за ОСОБА_5 були виділені в самостійний об`єкт нерухомості по АДРЕСА_3 (а. АДРЕСА_4 ).

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №119719085 від 04.04.2018 року вбачається, що власником 69/100 житлового будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 (а.с.146).

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №119720244 від 04.04.2018 року вбачається, що власником 31/100 житлового будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 (а.с.147).

З довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію) КП «Житлово-комунальний сервіс «Фонтанський», вбачається, що в спірному будинку зареєстрований ОСОБА_4 (а.с.41), в той час як з домової книги будинку АДРЕСА_1 вбачається, що ОСОБА_4 ніколи не був зареєстрований в будинку, а ОСОБА_1 зареєстрований з 04.03.1980 року (а.с.151).

Також згідно листа КП «Житлово-комунальний сервіс «Фонтанський» №2648 від 16.11.2018 року вбачається, що Довідка Ф-1 за №270 від 13.10.2016 року на ОСОБА_4 підтверджуюча його постійне місце проживання виробничою дільницею №9 не видавалася (а.с.188).

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Тлумачення статті 330 ЦК України свідчить, що виникнення права власності у добросовісного набувача відбувається за таких умов: факт відчуження майна; майно відчужене особою, яка не мала на це права; відчужене майно придбав добросовісний набувач; відповідно до статті 388 ЦК, майно, відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребуване у добросовісного набувача.

Власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCUv. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року).

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою.

Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть (EAST WEST ALLIANCE LIMITED v. UKRAINE, № 19336/04, § 166-168, ЄСПЛ, від 23 січня 2014 року).

Європейський суд з прав людини неодноразово констатував в схожих фактичних обставинах порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції (зокрема: GLADYSHEVA v. RUSSIA, № 7097/10, ЄСПЛ, віл 06 грудня 2011 року; PCHELINTSEVA AND OTHERS v. RUSSIA, № 47724/07, 58677/11, 2920/13, 3127/13,15320/13, ЄСПЛ, від 17 листопада 2016 року).

Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар. Не може добросовісний набувач відповідати у зв`язку із бездіяльністю влади в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном. Факт незаконного відчуження та допущення продажу квартири не може породжувати правових наслідків для добросовісного набувача, проте, вочевидь, є підставою для виникнення обов`язку в органів місцевого самоврядування здійснити все необхідне, щоб відшкодувати збитки, завдані таким відчуженням.

Перевіривши Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та Реєстр прав власності на нерухоме майно, Державний реєстр Іпотек, Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, встановлено, що на разі власником Ѕ частини будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 .

Частина будинку вибула з власності ОСОБА_1 поза його волею, не було волевиявлення законного власника на відчуження вказаного майна.

Оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, то наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого володіння.

Така правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 17.10.2011 у справі № 5002-8/5447-2010 та від 11.02.2015 у справі № 6-1цс15.

Враховуючи викладене, спірне майно підлягає витребуванню від ОСОБА_2 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України на користь ОСОБА_1 як власника будинку.

Крім того, підлягають задоволенню вимоги позивача в частині скасування запису про реєстрацію права власності на частину будинку за ОСОБА_2 виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до абз. 5 ч. 5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір полягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Оскільки, вимога про скасування запису є похідною від спору про витребування спірного майна, а відтак у зв`язку з задоволенням позову про витребування майна, вимоги щодо скасування запису про державну реєстрацію права приватної спільної часткової власності за відповідачем, підлягають задоволенню.

Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 1920 грн., що підтверджується квитанцією від 25.09.2017 року.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з тим, що позовні вимоги підлягають задоволенню, то і судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1, 2, 5, 11, 76-80, 81, 89, 241, 247, 258, 263-265, 273, 354, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб без самостійних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування реєстрації права власності задовольнити.

Витребувати у ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 АДРЕСА_5 ) житловий будинок, загальною площею 27,3 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ).

Скасувати запис про державну реєстрацію права приватної спільної часткової власності за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 АДРЕСА_5 ) на Ѕ частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (номер запису про право власності: 17181345, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101).

Скасувати запис про державну реєстрацію права приватної спільної часткової власності за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 АДРЕСА_5 ) на Ѕ частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (номер запису про право власності: 17181068, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101).

Стягнути з у ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 АДРЕСА_5 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) суму судового збору у розмірі 1920 (одна тисяча дев`ятсот двадцять) гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення суду складено 18.07.2019 року.

Суддя: В.Я. Бондар