Постанова

Іменем України

24 липня 2019 року

м. Київ

справа № 230/7716/13-ц

провадження № 61-23277 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційного банку «ПриватБанк»;

відповідач - ОСОБА_7 ;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Єнакіївського міського суду Донецької області у складі судді Подколзіна В. М. від 20 листопада 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області у складі колегії суддів: Зінов`євої А. Г., Азевича В. Б., Ларіної Н. О., від 13 лютого 2014 року,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України

у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

1. Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

У липні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 16 травня 2007 року між банком

та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір, який складається із заяви позичальника та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка». За умовами договору відповідачка отримала кредитні кошти у розмірі 2 700 грн зі сплатою 1 % на місяць на суму залишку за кредитом, строком до 16 травня 2009 року.

Відповідачка свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором належним чином не виконувала, на вимоги банку не реагувала, унаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 42 412, 79 грн., з яких:

1 755, 49 грн - заборгованість за кредитом; 15 103, 07 грн - заборгованість за процентами за користуванням кредитом; 1 040, 43 грн - заборгованість з комісії за користування кредитом; 22 017, 95 грн - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за кредитним договором; 500 грн - штраф (фіксована складова); 1 995, 85 грн - штраф (процентна складова).

Посилаючись на викладене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з ОСОБА_7 на свою користь заборгованість за кредитним договором від 16 травня 2007 року у розмірі 42 412, 79 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Єнакіївського міського суду Донецької області від 20 листопада 2013 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив із того, що відповідачка взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, унаслідок чого утворилась кредитна заборгованість. Проте банк звернувся до суду за захистом порушеного права з пропуском строку позовної давності, про застосування якого заявила відповідачка, оскільки строк дії договору до

16 травня 2009 року, а з позовом до суду банк звернувся у липні 2013 року.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 13 лютого 2014 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено, а рішення Єнакіївського міського суду Донецької області від 20 листопада 2013 року залишено без змін.

Погоджуючись із рішенням районного суду, апеляційний суд також

зазначив, що надані банком Умови надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка», згідно яких строк позовної давності збільшено на

п`ятдесят років, не є складовою укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки вони не містять підпису позичальника, його реквізитів, а також відсутня дата їх складання та підписання. Крім того, вони прийняті пізніше дати складання кредитного договору.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2014 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 березня 2014 року відкрито касаційне провадження у вищевказаній справі та витребувано її матеріали із Єнакіївського міського суду Донецької області.

Вимоги зазначеної ухвали суду касаційної інстанції в частині витребування цивільної справи не виконано, що підтверджується листом Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 21 листопада 2014 року

№ 5.3/38559/14, так як зазначена справа з Єнакіївського міського суду Донецької області до Артемівського міськрайонного суду Донецької області не надходила.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року касаційне провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Ухвалою Верховного Суду від 23 липня 2018 року копії матеріалів касаційного провадження у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором направлено до Артемівського міськрайонного суду Донецької області для відновлення втраченого судового провадження.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області

від 09 жовтня 2018 року відновлено провадження у вищевказаній справі

у редакції наведених вище судових рішень.

Ухвалою Верховного Суду від 14 листопада 2018 року справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором призначено до судового розгляду.

Ухвалою Верховного Суду від 05 грудня 2018 року касаційне провадження у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором зупинено до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 754/13763/15-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Верховного Суду від 13 березня 2019 року касаційне провадження у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором поновлено у зв'язку з тим, що обставини, за яких касаційне провадженні у справі було зупинено, відпали.

Ухвалою Верховного Суду від 13 березня 2019 року касаційне провадження у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором зупинено до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 342/180/17-ц (провадження № 61-28274св18) за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Верховного Суду від 24 липня 2019 року касаційне провадження

у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором поновлено у зв'язку з тим, що обставини, за яких касаційне провадженні у справі було зупинено, відпали.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про відсутність домовленості між сторонами щодо збільшення строку позовної давності. Спірний кредитний договір складається із заяви позичальника про приєднання до Умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка», які є публічними, так як розміщені на офіційному сайті банку та є загальнодоступними. Підписуючи заяву про приєднання, відповідачка, таким чином, ознайомилася із умовками надання споживчого кредиту, у тому числі із умовою щодо збільшення строку позовної давності. Отже, строк позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права банком не пропущено.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

16 травня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та

ОСОБА_7 було укладено кредитний договір, який складається із заяви позичальника та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка». За умовами договору відповідачка отримала кредитні кошти у розмірі 2 700 грн зі сплатою 1 % на місяць на суму залишку за кредитом, строком до 16 травня 2009 року.

Відповідачка свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором належним чином не виконувала, на вимоги банку не реагувала, унаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 42 412, 79 грн., з яких:

1 755, 49 грн - заборгованість за кредитом; 15 103, 07 грн - заборгованість за процентами за користуванням кредитом; 1 040, 43 грн - заборгованість з комісії за користування кредитом; 22 017, 95 грн - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за кредитним договором; 500 грн - штраф (фіксована складова); 1 995, 85 грн - штраф (процентна складова).

ОСОБА_7 заперечувала проти позову банку та просила суд застосувати трирічний строк позовної давності.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

Між сторонами укладено кредитний договір у формі заяви за зразком, розробленим банком.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Пред`являючи у липні 2013 року позов про стягнення з відповідачки кредитної заборгованості, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалося на те, що згідно з умовами договору кредиту Умови надання кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) є невід`ємною частиною договору. Відповідно до пункту 1.7.31 зазначених Умов термін позовної давності за договором встановлюється сторонами тривалістю у п`ятдесят років.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається

з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Умови надання кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт),

у пункті 1.7.31 яких установлено позовну давність тривалістю у п`ятдесят років, не містять підпису відповідачки.

При цьому не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що Умови надання кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) ПАТ «ПриватБанк» не змінювалися і на час укладення кредитного договору саме ці Умови розуміла відповідачка, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови надання кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника.

У заяві позичальника від 16 травня 2007 року посилання на домовленість сторін щодо збільшення строку давності відсутнє. Відсутній і окремий письмовий договір про збільшення строку давності.

Колегія суддів погоджується із висновками судів про те, що у заяві позичальника відсутнє посилання на збільшення строку давності, Умови надання кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) не містять підпису відповідачки, а тому відсутні підстави вважати, що сторони збільшили позовну давність за вимогами про стягнення кредитної заборгованості до п`ятидесяти років. При цьому окремого письмового договору про збільшення позовної давності між сторонами банком не надано.

Зазначене відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 202/26885/13-ц, провадження № 14-491 цс 19.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» пропустило передбачений статтею 257 ЦК України трирічний строк позовної давності звернення до суду з позовом до ОСОБА_7 , про застосування якого просила відповідачка

у справі.

Доводи касаційної скарги про те, що районний суд невірно послався на пункт 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно з яким зазначена норма застосовується до позовної давності незалежно від заяви сторони у справі, є обґрунтованими, проте це не вплинуло на правильне вирішення спору, оскільки суд апеляційної інстанції виправив зазначене і вірно вказав, як і районний суд в інших мотивах, про те, що відповідачка заявила до ухвалення рішення суду про застосування позовної давності.

Згідно з частиною другою статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення лише з одних формальних міркувань.

Отже, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, правильно застосував норми матеріального права і ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову банку до

ОСОБА_7 .

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Єнакіївського міського суду Донецької області від 20 листопада 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 13 лютого

2014 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта