КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа №754/7519/18

17 липня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційними скаргами позивача ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 27 травня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Клочко І.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в:

11 червня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона з відповідачем перебувають у шлюбі, зареєстрованому 25 грудня 2012 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів м. Києва з державним центром розвитку сім`ї, про що зроблений актовий запис № 1972.

Від шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На даний час вона з відповідачем проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюбно-сімейні стосунки не підтримують.

Син проживає разом з нею та фактично лише вона несе всі витрати на його утримання. Син є інвалідом з дитинства - двубічна сенсоневральна туговухість ІІ-ІІІ ступені. Відповідач не регулярно надає кошти на утримання сина, до того ж їх не достатньо для забезпечення потреб дитини. У зв`язку із захворюванням дитини необхідні додаткові кошти на його утримання, розвиток та реабілітацію. Особливо дорого коштує навчання зі спеціальними викладачами.

З огляду на те, що відповідач не в повній мірі виконує свої обов`язки щодо утримання дитини, просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи від дня пред`явлення позову до суду й до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 27 травня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 червня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, з урахуванням сплачених ОСОБА_2 аліментів в період з 11.06.2018 року по 27.05.2019 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 26 червня 2019 року позивач ОСОБА_1 подала дві тотожні апеляційні скарги, в яких просила скасувати рішення Деснянського районного суду міста Києва від 27 травня 2019 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення її позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційні скарги обґрунтовувала тим, що рішення суду ухвалене без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права. Зазначала, що судом при ухваленні рішення проігноровано ту обставину, що їхній син ОСОБА_3 є дитиною інвалідом та має низку захворювань. Суд першої інстанції не обгрунтував свій висновок про доцільність і достатність стягнення з відповідача на утримання дитини-інваліда аліментів в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, а не в розмірі 1/3 частини заробітку ( доходу) відповідача, як вона просила у позові.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 27.05.2019 року - без змін, посилаючись на те, що він не ухиляється від виконання своїх обов`язків по утриманню дитини. Суд врахував надані сторонами докази та надав їм оцінку. Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 25 грудня 2012 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів м. Києва з державним центром розвитку сім`ї, актовий запис № 1972, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 25 серпня 2012 року. (а.с.4)

В цьому шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 14.12.2012 року.

Сторонами не заперечується, що на даний час позивач з відповідачем проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюбно-сімейні стосунки не підтримують. Малолітній син сторін по справі ОСОБА_3 проживає з матір`ю, є дитиною з інвалідністю та йому встановлено діагноз «двобічна сенсоневральна туговухість ІІ-ІІІ ступеню».

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, ОСОБА_1 посилалася на те, що відповідач не регулярно надає кошти на утримання сина, цих коштів недостатньо для забезпечення потреб дитини, оскільки у зв`язку із захворюванням сина необхідні додаткові кошти на його утримання, розвиток та реабілітацію, тому просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи від дня пред`явлення позову до суду й до досягнення дитиною повноліття.

Задовольняючи частково позовні вимоги, стягуючи з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, суд першої інстанції посилався на те, що саме такий розмір аліментів є обгрунтованим з урахуванням стану здоров`я дитини, матеріального становища відповідача та добровільної сплати ним аліментів в період з 11.06.2018 року по 27.05.2019 року.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції ґрунтуються на встановлених дійсних обставинах справи, досліджених судом доказах та відповідають вимогах процесуального та матеріального права, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У ст. 51 Конституції України встановлено, що кожен із подружжя має рівні права та обов`язки у шлюбі та сім`ї; що державою однаково охороняється як батьківство, так і материнство.

Сімейне законодавство також містить норми, що імплементують вказані принципи.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України та ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно вимог ст. 180СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 3 статі 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Судом достовірно встановлено, що малолітній син сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає з матір`ю ОСОБА_1 та знаходиться на її утриманні. Батько ОСОБА_2 проживає окремо від дитини, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання їхнього сина, оскільки таким є його обов`язок, як батька, визначений нормами ст.ст. 141, 180, 181 СК України.

Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У силу ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України).

Сторонами не заперечується, що в період з жовтня 2018 року по травень 2019 року відповідачем добровільно перераховано позивачці кошти на утримання дитини на загальну суму 19 000 грн. (а.с.81-89,99-100)

Враховуючи, що відповідач є працездатною особою, у нього відсутні інші аліментні зобов`язання, оскільки його донька від попереднього шлюбу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 досягла повноліття та сплата аліментів на її утримання не здійснюється, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 червня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, з урахуванням сплачених ОСОБА_2 аліментів в період з 11.06.2018 року по 27.05.2019 року з урахуванням того, що аліменти у розмірі 1/4 частини доходів відповідача будуть необхідними та достатніми для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Доводи апеляційних скарг про те, що судом при ухваленні рішення проігноровано ту обставину, що малолітній син сторін ОСОБА_3 є дитиною інвалідом та має низку захворювань, а також не наведено обґрунтувань доцільності та достатності стягнення з відповідача на утримання дитини-інваліда аліментів не в розмірі 1/3 частини, а лише в розмірі ј частини, колегія суддів відхиляє, оскільки визначений судом розмір аліментів (1/4 частина від всіх видів заробітку (доходу) обґрунтований дійсними потребам дитини, при цьому суд врахував стан здоров`я дитини, матеріальне становище відповідача, рівний обов`язок батьків щодо утримання та виховання дитини. Аліменти на утримання дитини присуджено судом у частці від усіх видів заробітку (доходу) боржника, а тому, у разі збільшення доходів відповідача, відповідно збільшиться і сума аліментів на утримання сина.

Доводи позовної заяви та апеляційних скарг про те, що у зв`язку із захворюванням сина необхідні додаткові кошти на його утримання, розвиток, реабілітацію та навчання зі спеціальними викладачами, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, так як питання участі батька у додаткових витратах на дитину не є предметом розгляду у даній справі. Позивачка не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідача, крім аліментів, також додаткових витрат на лікування, реабілітацію на навчання сина на підставі вимог ст. 185 СК України.

Також колегія суддів звертає увагу те, що у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із батьків та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Деснянського районного суду міста Києва від 27 травня 2019 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційних скарг ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 27 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: