Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/844/19
Провадження № 2/376/634/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2019 р.

Сквирський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Віговського С.І.,

при секретарі Кропивлянській С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сквира у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Сквирської районної державної нотаріальної контори, третя особа: ОСОБА_2 , прозняття заборони, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до суду з названою позовною заявою в якій просить суд зняти заборону відчуження нерухомого майна, - житлового будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер обтяження: 10070697; підстава обтяження: договір довічного утримання від 21.07.2010 року, ВМХ 415695, реєстр № 2464; додаткові дані: зареєстровано в реєстрі за № 2466), накладену державним нотаріусом Сквирської районної державної нотаріальної контори від 24.07.2010 року; звільнити її від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 року № 3674-VI.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Позивач про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження була повідомлена належним чином, до суду не подавала клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, при цьому подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю, просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження була повідомлена належним чином; клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не подавала. При цьому представник відповідача, - завідувач Сквирської районної державної нотаріальної контори М.А. Савченко подала до суду відзив на позов про скасування заборони в якому просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Мотивами відзиву на позов є, на думку представника відповідача ті обставини, що відповідач не є належним відповідачем у справі, оскільки є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб, - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Нотаріуси, що посвідчували правочини, залучаються до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Нотаріус є відповідачем лише в разі оскарження відмови від вчинення нотаріальної дії або процедури її вчинення.

Таким чином, як вважає представник відповідача, посилаючись при цьому на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 05.12.2007 року у справі №6-16344св07, постанову пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" нотаріус не є відповідачем у спорах, що виникають із цивільних відносин, пов`язаних з нотаріальною дією.

Третя особа по справі, - ОСОБА_2 про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження був повідомлений належним чином, що вбачається із відповідного рекомендованого листа із повідомленням про вручення поштового відправлення, будь-яких заяв чи клопотань щодо позову не подавав.

Згідно ч.ч. 1, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ ЦПК України. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Судом встановлено, що 21 липня 2010 року у м. Сквира Київської області між третьою особо по справі, - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір довічного утримання, посвідченого державним нотаріусом Сквирської районної державної нотаріальної контори М.А. Савченко, зареєстровано в реєстрі за № 2464.

На підставі п. 1 договору довічного утримання відчужувач ( ОСОБА_2 ) передав набувачеві ( ОСОБА_3 ) у власність житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , під номером п`ятдесят четвертим взамін забезпечення відчужувача утриманням та доглядом довічно.

Державним нотаріусом Сквирської районної державної нотаріальної контори М.А. Савченко на підставі ст. 73 Закону України "Про нотаріат" у зв`язку з посвідченням договору довічного утримання (догляду) накладена заборона відчуження зазначеного в договорі житлового будинку, який належав ОСОБА_2 до припинення чи розірвання договору.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 30 травня 2012 року у цивільній справі № 1022/464/12 року, що набрало законної сили 10 червня 2012 року, позовні вимоги матері позивача, ОСОБА_1 , - ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання житлового будинку спільною сумісною власністю та розірвання договору довічного утримання, задоволено повністю. Встановлено факт, що ОСОБА_4 з 1982 року по день набрання чинності рішенням суду проживала однією сім`єю з ОСОБА_2 у будинку АДРЕСА_1 ; визнано житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ; визнано недійсним договір довічного утримання укладеного 21.07.2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

На підставі рішення Сквирського районного суду Київської області від 30 травня 2012 року у цивільній справі № 1022/464/12 року, комунальним підприємством Київської обласної ради "Білоцерківське міжміське бюро технічної інвентаризації" у реєстрі прав власності на нерухоме майно було зареєстровано право спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на житловий будинок по АДРЕСА_1 .

11 жовтня 2012 року ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Сквирського районного нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 1606, згідно якого майнові та особисті немайнові права, що належатимуть її на час відкриття спадщини заповіла дочці, - ОСОБА_1 , 1962 року народження. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на майно у складі житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 , що належав їй на праві спільної сумісної власності. Позивач прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_4 , однак оформити спадщину не мала можливості. Ці та інші обставини встановлені в заочному рішенні Сквирського районного суду Київської області від 10 січня 2019 року у цивільній справі № 376/3037/18, що набрало законної сили 10.02.2019 року, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення частки у спільному сумісному майні, на підставі якого судом визначено, що частка ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві спільної сумісної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 53,10 кв.м., житловою площею 31,80 кв.м. становила Ѕ частину.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд вважає, що обставини, встановлені рішеннями Сквирського районного суду Київської області у цивільній справі № 1022/464/12 від 30 травня 2012 року та цивільній справі № 376/3037/18 від 10 січня 2019 року, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді цієї справи, у якій беруть участь позивач ОСОБА_1 та третя особа по справі, - ОСОБА_2 , щодо яких встановлено ці обставини.

Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 18.03.2019 року за №159833722, 24 липня 2010 року Сквирською районною державною нотаріальною конторою зареєстрована заборона відчуження нерухомого майна, - житлового будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер обтяження: 10070697; підстава обтяження: договір довічного утримання від 21.07.2010 року, ВМХ 415695, реєстр № 2464; додаткові дані: зареєстровано в реєстрі за № 2466).

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Сквирської райдержадміністрації Київської області М.І. Харченко при розгляді заяви ОСОБА_1 щодо державної реєстрації права спільної часткової власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 , вирішено відмовити у державній реєстрації права власності на зазначену частину житлового будинку у зв`язку з наявністю накладеної заборони на відчуження нерухомого майна.

Суд, дослідивши докази викладені у позовній заяві та матеріалах справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, зважаючи на наступне.

Згідно ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно ч. 2 ст. 754 ЦК України на майно, передане набувачу за договором довічного утримання (догляду), не може бути звернене стягнення протягом життя відчужувача.

Абзацами 1, 3 ст. 73 Закону України "Про нотаріат" від 02.09.1993 року за № 3425-XII (чинного, станом на час виникнення спірних правовідносин, - посвідчення нотаріусом договору довічного утримання) передбачено, що нотаріус чи посадова особа органу місцевого самоврядування за місцем розташування жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладають заборону їх відчуження при посвідченні договору довічного утримання.

Згідно п. 85 розділу 6 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 року № 20/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 3 березня 2004 року за № 283/8882 (чинної, станом на час виникнення спірних правовідносин) при посвідченні договору довічного утримання (догляду) накладається заборона відчуження майна в установленому порядку, про що робиться напис на всіх примірниках договору.

Як встановлено судом у даній справі, що вбачається з договору довічного утримання від 21 липня 2010 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , державним нотаріусом Сквирської районної державної нотаріальної контори М.А. Савченко на підставі ст. 73 Закону України "Про нотаріат" у зв`язку з посвідченням договору довічного утримання (догляду) накладена заборона відчуження зазначеного в договорі житлового будинку, який належав ОСОБА_2 до припинення чи розірвання договору.

Згідно ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача. Договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача.

Судом встановлено, що під час ухвалення рішення Сквирського районного суду Київської області від 30 травня 2012 року у цивільній справі № 1022/464/12 року договір довічного утримання, укладений 21.07.2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , судом визнавався недійсним, а не розірваним. При цьому, як вбачається судом з мотивувальної та резолютивної частин цивільної справи № 1022/464/12 року, суд у цій справі не вирішував питання щодо зняття заборони відчуження нерухомого майна, - житлового будинку АДРЕСА_1 .

Суд вважає, що станом на час ухвалення цього рішення потреба у забороні відчуження нерухомого майна, - житлового будинку АДРЕСА_1 , відпала, у зв`язку з ухваленням рішення Сквирського районного суду Київської області від 30 травня 2012 року у цивільній справі №1022/464/12 року, що набрало законної сили 10 червня 2012 року, про визнання договору довічного утримання, укладеного 21.07.2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , недійсним.

Згідно ст. 74 Закону України "Про нотаріат" від 02.09.1993 року за № 3425-XII одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна.

Аналізуючи зміст ст. 74 Закону України "Про нотаріат" суд доходить висновку, що для зняття нотаріусом заборони відчуження жилого будинку йому необхідно одержати повідомлення саме про припинення чи розірвання договору довічного утримання, а не рішення суду про визнання договору довічного утримання недійсним.

За таких обставин суд вважає, що позивач, ОСОБА_1 , на даний час об`єктивно не може зареєструвати у реєстрі прав власності на нерухоме майно право власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 , належну на праві спільної сумісної власності її матері - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі заочного рішення Сквирського районного суду Київської області від 10 січня 2019 року у цивільній справі № 376/3037/18, що набрало законної сили 10.02.2019 року.

Згідно ч. 1, абз. 12 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Таким чином суд вважає, що маються достатні правові підстави зняти заборону відчуження нерухомого майна, - житлового будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер обтяження: 10070697; підстава обтяження: договір довічного утримання від 21.07.2010 року, ВМХ 415695, реєстр № 2464; додаткові дані: зареєстровано в реєстрі за № 2466), накладену державним нотаріусом Сквирської районної державної нотаріальної контори від 24.07.2010 року.

Доводи представника відповідача, - завідувача Сквирської районної державної нотаріальної контори М.А. Савченко щодо того, що нотаріус не є відповідачем у спорах, що виникають із цивільних відносин, пов`язаних з нотаріальною дією, суд не бере до уваги та вважає безпідставними, оскільки станом на час виникнення спірних правовідносин у відповідності до п. 4 ч. 2 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України" від 11.02.2010 року № 1878-VI (набрав чинності 16.03.2010 року) державна реєстрація обтяжень здійснювалася на підставі накладення заборони на відчуження нерухомого майна нотаріусом, а не іншим суб`єктом державної реєстрації обтяжень.

Як передбачено у підпункті 5.1 пункту 5 глави 15 розділу ІІ (Накладання та зняття заборони щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно) і транспортних засобів, що підлягають державній реєстрації)) Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мін`юсту України за № 296/5 від 22.02.2012 року (далі - Порядок), нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення, зокрема, про припинення, розірвання та визнання недійсним договору довічного утримання (догляду).

Про зняття заборони, а також про зняття судовими або слідчими органами та органами державної виконавчої служби накладеного ними арешту на майно нотаріус робить відповідні відмітки в реєстрі для реєстрації заборон і арештів та в алфавітній книзі обліку заборон відчуження і арештів нерухомого майна (п.п. 6.1 п. 6 глави 15 розділу ІІ Порядку).

Згідно абз. 2 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Таким чином суд вважає, що станом на час виникнення спірних правовідносин, -посвідчення нотаріусом Сквирської районної державної нотаріальної контори договору довічного утримання від 21.07.2010 року, суб`єктом державної реєстрації обтяжень був нотаріус (нотаріальна контора), яка є належним відповідачем у даній справі.

Крім того, відповідач не визнає позовні вимоги позивача про зняття заборони відчуження нерухомого майна, які є похідними від вирішеного судом спору про визнання договору довічного утримання недійсним, що вбачається з відзиву на позовну заяву, а відтак між сторонами існує спір про право цивільне.

Суд звільняє позивача від сплати судових витрат у виді судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 року № 3674-VI, оскільки позивач є інвалідом ІІ групи з 01.10.2008 року довічно, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії КИО-І № 295906.

Керуючись ст. 55 Конституції України, ст. 16 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 11-13, 19, 23, 30, 81, 82, 128, 133, 141, 258, 259, 263-265, 273, 274, 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Зняти заборону відчуження нерухомого майна, - житлового будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер обтяження: 10070697; підстава обтяження: договір довічного утримання від 21.07.2010 року, ВМХ 415695, реєстр № 2464; додаткові дані: зареєстровано в реєстрі за № 2466), накладену державним нотаріусом Сквирської районної державної нотаріальної контори від 24.07.2010 року.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судових витрат у виді судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 року №3674-VI.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Сквирський районний суд шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя