Провадження №2/200/1647/19
Р І Ш Е Н Н Я

Ім`ям України

04 липня 2019 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська, у складі:

головуючого - судді Литвиненка І.Ю.

при секретарі - Божченко А.І.,

за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника третьої особи Костюченка О.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи - Перша Дніпровська державна нотаріальна контора та територіальна громада м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради, про встановлення факту постійного спільного мешкання позивачки, як спадкоємиці та спадкодавиці, до моменту смерті спадкодавиці, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року позивачка, ОСОБА_1 , звернулась до суду з вищезазначеною позовною заявою, уточнивши яку прохала встановити факт її постійного проживання, як спадкоємиці, разом із спадкодавцем ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини, тобто смерті, у квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 2-6, 34-38).

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на наступне. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся - ОСОБА_6 , з якою вона, починаючи з 10 жовтня 2009 року, мешкала разом у квартирі АДРЕСА_1 . Проживаючи у вказаній квартирі, вона доглядала за бабусею до дня її смерті, через те, що та тривалий час хворіла, а відтак, потребувала сторонньої допомоги та врешті померла після лікування від раку. На даний час вона продовжує мешкати у бабусиній квартирі. Зареєструвати своє місце проживання в ній за життя бабусі вона не встигла, хоча і почала процедуру реєстрації, знявшись з місця реєстрації за попередньою адресою, оскільки бабуся, як власник квартири, мала бути присутня при здійсненні реєстраційних дій, через незадовільний стан здоров`я. З тих підстав, що вона не була зареєстрована за однією адресою із спадкодавцем, Першою Дніпровською державною нотаріальною конторою було відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, яку вона фактично прийняла, оскільки спільно проживала із спадкодавцем упродовж останніх п`яти років, що передували дню смерті бабусі. Оскільки відповідач по справі є її матір`ю та донькою її бабусі ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а отже і спадкоємицею за законом, спираючись на висновки, викладені в ухвалі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2017 року та у постанові апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2018 року, звернулась до суду із цим позовом, прохаючи встановити факт від якого залежить успадкування нею майна спадкодавиці ОСОБА_6 .

Ухвалою суду від 07 серпня 2018 року позовну заяву залишено без руху, в тому числі, з метою звернення ОСОБА_1 до суду з заявою в порядку окремого провадження. (а.с. 30)

23 серпня 2018 року до суду надійшла заява позивача про усунення недоліків, у якій остання зазначила, що раніше вона зверталась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення в окремому провадженні. У відкритті провадження за її заявою Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська було відмовлено через те, що зі змісту заяви вбачався спір про право. Ця ухвала суду набрала законної сили після її перегляду в апеляційному порядку, оскільки апеляційним судом Дніпропетровської області підтримано висновки суду першої інстанції про те, що із її заяви окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право. Існування цих судових рішень, які є для неї обов`язковими та остаточними, є перешкодою для звернення до суду в порядку окремого провадження.

Ухвалою суду від 27 серпня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 08 листопада 2018 року (а.с. 39).

Ухвалою суду від 08 листопада 2018 року до участі у справі залучено третю особу - Першу Дніпровську державну нотаріальну контору (а.с.46-47).

Ухвалою суду від 09 січня 2019 року до участі у справі залучено третю особу - територіальну громаду м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради (а.с. 54-55).

21 лютого 2019 року до суду надійшла письмова заява третьої особи - Першої Дніпровської державної нотаріальної контори про розгляд справи без участі їх представника. Вирішення справи залишено на розсуд суду (а.с. 60).

06 травня 2019 року підготовче судове засідання закрито та призначено розгляд справи по суті на 04 липня 2019 року (а.с. 69-71).

Ухвалою суду від 06 травня 2019 року відмовлено у задоволенні усного клопотання представника третьої особи - територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради, про залучення його довірителя до участі у справі як відповідача, або про зміну його статусу із третьої особи на відповідача (а.с.72-73).

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні, посилаючись на обставини, викладені у позові. Пояснення надали аналогічні тексту позову. Представник позивачки додатково пояснив, що на момент звернення до суду із позовом відповідачка не визнавала факту мешкання її довірителя із спадкодавцем на день відкриття спадщини, що і стало підставою для звернення до суду із позовом, оскільки між спадкоємцями був наявний спір.

Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення.

Представник третьої особи - територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради, в судовому засіданні покладався у вирішенні спору на розсуд суду.

Заслухавши пояснення учасників процесу, з`ясувавши фактичні обставини справи та перевіривши їх наданими позивачкою письмовими доказами, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є донькою ОСОБА_3 (а.с. 12,13) та онукою ОСОБА_6 (а.с. 10, 11). ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла у віці 85 років, про що відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби ДМУЮ видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 9). Згідно із довідкою єдиного абонентського відділу Жовтневого району КП «Міські комунальні платежі» № 29290 від 06 серпня 2015 року, ОСОБА_6 була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 з 07 березня 1986 року по 04 серпня 2015 року (а.с. 14). ОСОБА_1 була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_2 з 08 листопада 2005 року по 29 січня 2013 року (а.с. 7). З реєстрації за вказаною адресою її було знято у зв`язку із вибуттям до квартири АДРЕСА_1 (а.с. 20), де позивачка так і не зареєструвала своє місце мешкання. Факт проживання ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 з 10 жовтня 2009 року по день смерті ОСОБА_6 , тобто по ІНФОРМАЦІЯ_1 , підтверджується складеним сусідами покійної ОСОБА_6 - ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 актом від 06 липня 2017 року (а.с.16). Цей факт визнаний відповідачкою у судовому засіданні, отже, в силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

23 серпня 2017 року позивачка звернулась до Першої Дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті її бабусі ОСОБА_6 (а.с. 15). У заяві позивачка послалась на те, що вона прийняла спадщину після смерті бабусі, оскільки проживала з нею разом, за однією адресою, де продовжує проживати і по цей час.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до вимог п. 1.12 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N -296/5 зазначено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця відповідно до ст. 29 ЦК України. Фізична особа може мати декілька місць проживання, у цьому разі місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Зокрема, за положеннями п. 3.22 п. 3 глави 10 розділу II вказаного Порядку передбачено, що у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Доказом проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, покази свідків та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Згідно із роз`ясненнями, викладеними у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Згідно із вимогами ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З огляду на положення наведеної норми Закону слід дійти висновку, що сама по собі відсутність реєстрації місця проживання позивача за однією адресою зі спадкодавцем або реєстрація місця проживання позивача за іншою адресою не є абсолютним підтвердженням або спростуванням обставин того, що спадкоємець проживав або не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частинами першою та другою статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно із вимогами ч.1 ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1258 ЦК України, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно із вимогами ч. 2 ст. 1259 ЦК України, фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

З наведених норм чинного законодавства України та дійсних обставин справи випливає наступне. Позивачка є онукою ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та проживала зі своєю бабусею, починаючи з 10 жовтня 2009 року і по день її смерті, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_1 , у квартирі АДРЕСА_1 , оскільки та хворіла на онкологічне захворювання, яке безумовно, є тяжкою хворобою. В силу того, що відповідачкою не надано доказів прийняття нею спадщини після смерті її матері - ОСОБА_6 , а інших спадкоємців у покійної ОСОБА_6 немає, позивачка є спадкоємицею четвертої черги за законом. Відповідачкою, як спадкоємицею за законом першої черги, право позивачки на спадщину не визнавалось і з тих підстав, що вона не вважала доведеним факт її проживання із ОСОБА_6 на час відкриття спадщини. Оскільки в інший спосіб встановити даний факт позивачка можливості немає, а його встановлення судом передбачено наведеними вище нормами права та забезпечить ефективний захист спадкового права позивачки, яке до цього часу нею не реалізовано, позов підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір, понесений позивачкою при поданні позову до суду, підлягає стягненню із відповідача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 5, 10-11, 60, 76-80, 82, 89, 128, 141, 213-215, 258, 265, 353 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити у повному обсязі.

Встановити той факт, що спадкоємиця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із спадкодавцем ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкали разом у квартирі АДРЕСА_1 до моменту смерті ОСОБА_6 .

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі у сумі 704 гривні 80 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів зо дня його проголошення особами, що брали участь у судовому засіданні, а особами, які не брали участь у судовому засіданні - протягом тридцяти днів зо дня отримання ними копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили через 30 днів зо дня його проголошення, або через 30 днів зо дня отримання його копії учасниками процесу, які не брали участь у судовому засіданні, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Суддя І.Ю. Литвиненко