Ухвала

26 липня 2019 року

м. Київ

справа № 671/2379/18

провадження № 61-13306ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Черняк Ю. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 14 лютого 2019 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 29 травня 2019 року у справі за позовом Волочиської міської об`єднаної територіальної громади в особі Волочиської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення збитків,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року Волочиська міська об`єднана територіальна громада в особі Волочиської міської ради звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення збитків.

На обґрунтування позову Волочиська міська об`єднана територіальна громада в особі Волочиської міської ради зазначила, що 02 липня 2016 року ОСОБА_1 на підставі договору купівлі продажу придбав 33/100 часток комплексу будівель та споруд тепличного комбінату, розташованого на АДРЕСА_1 .

Після набуття права власності на об`єкти нерухомого майна ОСОБА_1 не оформив право на земельну ділянку і використовував її без правовстановлюючих документів.

Волочиська міська об`єднана територіальна громада в особі Волочиської міської ради вважає, що зазначеними діями ОСОБА_1 завдав їй збитків, які спричинені безпідставним (без оформлення договору оренди земельної ділянки) користуванням земельною ділянкою та несплатою ОСОБА_1 плати за фактичне користування нею.

Враховуючи викладене, Волочиська міська об`єднана територіальна громада в особі Волочиської міської ради просила суд стягнути з ОСОБА_1 441 073 грн 90 коп. збитків.

Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 14 лютого 2019 року позов Волочиської міської об`єднаної територіальної громади в особі Волочиської міської ради задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Волочиської міської об`єднаної територіальної громади в особі Волочиської міської ради 441 073 грн 90 коп. збитків.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив із того, що для врегулювання спірних правовідносин підлягають застосуванню положення статей 22, 1166 ЦК України, статей 152, 156, 157 ЗК України і Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284, які регламентують деліктне зобов`язання. Будь-яких доказів на спростування доводів Волочиської міської ради відповідач та його представник суду не надали.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 29 травня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 14 лютого 2019 року скасовано, позов Волочиської міської об`єднаної територіальної громади в особі Волочиської міської ради задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Волочиської міської об`єднаної територіальної громади в особі Волочиської міської ради 441 073 грн 90 коп. збитків.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Суд апеляційної інстанції постановив, що судом першої інстанції під час розгляду цієї справи не враховано, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладення договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондиційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Таким чином, з`ясувавши при розгляді справи, що позивач в обґрунтування своїх вимог послався не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, суд самостійно здійснив їх правильну правову кваліфікацію та застосував для прийняття рішення ті норми матеріального права, які регламентують ці відносини.

У липні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 14 лютого 2019 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 29 травня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

За правилом пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2019 року - 1 921 грн.

Ціна позову у цій справі становить 441 073 грн 90 коп., яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921*500=960 500).

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України, справи є малозначними в силу притаманних їм властивостей, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

Додатково Верховним Судом враховано, що судове рішення постановлено судом апеляційної інстанції після набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», тобто після 15 грудня 2017 року.

У касаційній скарзі зазначено, що дана справа має виняткове значення для ОСОБА_1 .

За змістом підпунктів в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню, якщо справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Посилаючись на наявність зазначеної обставини, ОСОБА_1 , разом з тим, не додано до касаційної скарги доказів, які б її підтверджували, а сама по собі вказівка про це в касаційній скарзі не свідчить про те, що є підстави для розгляду справи по суті в суді касаційної інстанції.

Відповідно до Рекомендації № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, рекомендовано державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключають з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих прав, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад, справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягнення таких цілей.

Наведене повністю узгоджується з правовими позиціями, сформованими Європейським судом з прав людини у справах Levages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії), згідно з якими умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

З урахуванням викладеного, оскільки оскаржувані заявником рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 14 лютого 2019 року та постанова Хмельницького апеляційного суду від 29 травня 2019 року ухвалені у малозначній справі, то вони не підлягають касаційному оскарженню і у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в судді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 14 лютого 2019 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 29 травня 2019 року.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами повернути особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Ю. В. Черняк