Справа № 463/155/17
Провадження № 2/463/143/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2019 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Мазура А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про визнання частково недійсним договору страхування, стягнення страхового відшкодування, трьох відсотків річних, інфляційних втрат та пені -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача, який у встановленому законом порядку уточнив, та в кінцевому просить ухвалити рішення, яким визнати недійним договір страхування № 0003467, укладений 13.11.2014р. між ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та ОСОБА_3 в частині: п. 22.1.8.2.3 (повністю); п. 23.15.1 (в частині слів «перша (авансова) частина страхового відшкодування в розмірі 30 %); п. 23.1.5.2 (повністю); п. 24.2.4 (в частині слів «щодо виплати першої (авансової) частини страхового відшкодування та слів «Рішення щодо виплати остаточної суми страхового відшкодування відповідно до п. 23.15.2 договору приймається страховиком протягом 5 робочих днів з дня надання документу, визначеного у п. 22.1.8.2.3 договору, в цей же строк проводиться і виплата страхового відшкодування»). Також просить стягнути з ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_3 833 597 грн. основного боргу, три відсотки річних у сумі 29 495,63 грн., інфляційні втрати в розмірі 114 150,80 грн. та пеню в розмірі 35 886,35 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 13.11.2014р. між сторонами укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу № 003467, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному закону, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням застрахованим транспортним засобом SAAB 9-3 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 та застрахованим додатковим обладнанням до нього. Протягом періоду страхування, а саме 03.03.2015р. транспортний засіб було викрадено, що є одним із ризиків страхування. У встановленому договором порядку повідомив відповідача про настання страхового випадку та крім цього подав відповідну заяву про виплату страхового відшкодування, однак 16.07.2015р. відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування мотивуючи тим, що ключі від автомобіля, які вилучені правоохоронними органами не є оригінальними, та крім цього позивач надав неправдиві відомості про дату вилучення таких ключів. Також під час укладення договору страхування позивач повідомив неправдиві відомості щодо наявності на автомобілі сигналізації та про минулі страхові події. Такі причини відмови у виплаті страхового відшкодування вважає незаконними, оскільки відомості про дату вилучення ключів у кримінальному провадженні не стосуються предмета договору та страхового випадку. Що стосується оригінальності ключів, такі ним отримані від попереднього власника - фізичної особи, і саме ці ключі були під час огляду транспортного засобу перед укладенням договору страхування. Крім того, на момент укладення договору транспортний засіб був обладнаний електронною системою захисту - імобілайзером, який вміщений у ключ транспортного засобу і не має інших брилків. Що стосується відсутності інформації про минулі страхові події, така також не стосується предмета договору страхування, а відмова у виплаті страхового відшкодування в такому випадку передбачена лише у разі зміни ступеня страхового ризику, тоді як такої зміни під час дії договору страхування не відбулось. Тому, відмову відповідача у виплаті страхового відшкодування вважає незаконною. Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи, ринкова вартість автомобіля станом на 03.03.2015р. становить 833 597 грн. Дану суму як основний борг, а також три відсотки річних у сумі 29 495,63 грн., інфляційні втрати в розмірі 114 150,80 грн. та пеню в розмірі 35 886,35 грн., які обраховані за період з 03.02.2015р. по 08.04.2019р. просить стягнути в примусовому порядку.

Крім того, за умовами договору страхування, а саме п. 24.2.4 у разі втрати транспортного засобу внаслідок страхового ризику «Незаконне заволодіння» страховик приймає рішення щодо виплати першої (авансової) частини страхового відшкодування відповідно до п. 23.15.1 договору та проводить таку виплату протягом 25 робочих днів з дня надання страхувальником страховику заяви про подію та необхідних документів. Рішення щодо виплати остаточної суми страхового відшкодування відповідно до п. 23.15.2 договору приймається страховиком протягом 5 робочих днів з дня надання документу, визначеному у п. 22.1.8.2.3 договору, в цей же строк проводиться і виплата страхового відшкодування.

Відповідно до п. 23.15.1 договору, перша (авансова) частина страхового відшкодування в розмірі 30 % належного страхового відшкодування виплачується страховиком після порушення кримінального провадження за фактом незаконного заволодіння ТЗ та за умови надання страхувальником документів та предметів передбачених розділом 22 цього договору.

Згідно п. 23.15.2 договору передбачено, що остаточна сума страхового відшкодування у розмірі 70 % належного страхового відшкодування виплачується після закінчення строку попереднього розслідування органами МВС, за умови надання страховику документів про зупинення досудового слідства та/або судового розгляду у справі незаконного заволодіння ЗТЗ (ЗДО), визначених в п. 22.1.8.2.3 цього договору.

У п. 22.1.8.2.3 договору вказано документи щодо судових рішень, по кримінальному провадженні (вирок суду, постанова про закінчення/зупинення/відновлення досудового розслідування, постанови про зупинення (призупинення, закриття) кримінального провадження тощо - за вимогою страховика.

Вважає, що вказані норми позбавляють його права на отримання 70 % страхового відшкодування, оскільки діючий на момент укладення договору та на даний час КПК України не містить поняття «попереднього розслідування» чи «досудового слідства», а міститься поняття «досудового розслідування». Крім того, зупинення кримінального провадження за правилами КПК України 2012р., на відміну від положень КПК України 1960р., можливе виключно після повідомлення особі про підозру і у випадку не встановлення особи, що вчинила злочин неможливо винести постанову про зупинення кримінального провадження та відповідно, неможливим є настання обставин, з якими договір пов`язує виплату страхового відшкодування, а саме «закінчення строку попереднього розслідування органами МВС»; «зупинення досудового слідства»; надання «судового рішення» про «зупинення досудового слідства». Також, існує можливість закінчення строків досудового розслідування та його зупинення, що ставить виплату страхового відшкодування в залежність від випадку. Тому, такі умови вважає несправедливим та з посиланням на Закон України «Про захист прав споживачів» просить визнати їх недійсними.

Відповідач надав відзив на позову заяву, долучивши докази його направлення позивачу. З позовними вимогами не погоджується та вважає правомірною відмову у виплаті страхового відшкодування. Зокрема, 05.03.2015р. позивач повідомив відповідача про страховий випадок та вказав, що ключі та документи від автомобіля ним передано працівникам МВС, однак слідчий надав інформацію про те, що позивач відмовився надати ключі від автомобіля одразу після викрадення, а надав такі лише 17.03.2015р., однак ці ключі не є оригінальними, а є «болванкою/пустишкою», Крім того, позивач надав неправдиві відомості про минулі страхові випадки і такі обставини в сукупності давали підставу для відмови у виплаті страхового відшкодування. Саму відмову пояснюють тим, що позивач міг інсценувати злочин для отримання страхового відшкодування, оскільки згідно відеозапису обставин події, позивач після паркування поклав ключі від авто до внутрішнього карману лівих передніх дверцят водія, після чого невідома особа безперешкодно відкрила передні дверцята транспортного засобу, завела його та розпочала рух.

Що стосується вимоги про визнання недійсними окремих положень договору, також вважає її необґрунтованою, оскільки положення Закону України «Про захист прав споживачів» на дані правовідносини не поширюються, а жодна з підстав, які визначені у ст. ст. 203, 215 ЦК України позивачем не зазначена. На момент підписання договору позивач не заперечував їх дійсності, сторони дійшли згоди щодо всіх умов договору, що виключає можливість визнання окремих його положень недійсними, при тому що договір розроблений для всіх контрагентів компанії відповідача у відповідності до правил добровільного страхування наземного транспорту крім залізничного. Тому, в задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі.

Відповіді на відзив позивач не надав. Натомість, надав додаткові письмові пояснення, зміст яких відповідає мотивам позову.

Процесуальні дії, вчинені судом в процесі розгляду даної справи.

Провадження у справі відкрито ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова від 03.02.2017р. та призначено до судового розгляду по суті.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 01.08.2017р. відмовлено в задоволенні клопотання представників відповідачів про передачу справи на розгляд іншому суду за підсудністю.

Крім того, ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 17.07.2018р. за клопотанням представника позивача у справі призначено судову автомобільно-товарознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання про дійсну вартість транспортного засобу SAAB 9-3 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1998 см.куб., номер кузова НОМЕР_2 , пробіг 41398 км., станом на 03.03.2015 року. Провадження у справі зупинено.

Повідомлення експерта про неможливість надання висновку надійшло на адресу суду 09.08.2018р., після чого ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 17.08.2018р. провадження у справі поновлено.

У зв`язку з наведеним, за клопотанням представника позивача ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 16.10.2018р. у справі повторно призначено судову автомобільно-товарознавчу експертизу, на вирішення якої постановлено аналогічне питання і яку доручено провести експертам Львівського НДІ судових експертиз. Провадження у справі зупинено.

Висновок за результатами експертного дослідження надійшов на адресу суду 28.11.2018р., після чого ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 28.02.2019р. провадження у справі поновлено та призначено до судового розгляду.

Узагальнена позиція сторін під час розгляду справи.

В судовому засіданні повноважний представник позивача позовні вимоги підтримав, дав пояснення, аналогічні мотивам позову та просить такий задовольнити.

Повноважний представник відповідача в судовому засіданні проти обґрунтованості позову заперечив з підстав, викладених у відзиві. Просить відмовити в позові.

Позиція суду.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України суд приходить до висновку, що в задоволенні позову належить відмовити виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 13.11.2014р. між сторонами укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу № 003467, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному закону, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням застрахованим транспортним засобом марки SAAB, модель 9-3, 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 та застрахованим додатковим обладнанням до нього (а.с.7-14 т.1). Термін дії договору з 14.11.2014р. по 13.05.2015р.

Страховим випадком згідно умов договору є пошкодження, знищення або втрата ЗТЗ (ЗДО) внаслідок подій, які зазначені в п. 6.1 - п. 6.6 цього договору та відбулись протягом строку дії та у місці дії договору. Одним з таких страхових випадків є незаконне заволодіння.

Згідно витягу з ЄРДР від 03.03.2015р. (а.с.15 т.1), застрахований транспортний засіб було викрадено. 23.04.2015р. позивач подав відповідачу заяву про виплату страхового відшкодування (а.с.16 т.1).

Листом від 21.05.2015р. відповідач повідомив позивача про те, що строк прийняття рішення про виплату страхового відшкодування продовжено (а.с.17 т.1), а листом від 16.07.2015р. (а.с.18 т.1) відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування з підстав, про які зазначив позивач у позовній заяві.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Частиною першою статті 990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором.

Частиною першою статті 16 Закону України «Про страхування» передбачено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Одними з загальних засад цивільного законодавства, відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України, є справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 3 частини першої статті 26 Закону України «Про страхування» визначено, що підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку.

Аналогічне право страховика закріплене в п. 3 ч. 1 ст. 991 ЦК України та крім цього, в п. 25.1.3 договору страхування. Також підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, відповідно до п. 25.1.6. договору, є невиконання або неналежне виконання страхувальником обов`язків, передбачених договором.

Результат системного аналізу договору страхування, Закону України «Про страхування» та згаданих вище положень ЦК України свідчить про те, що законом та договором передбачений захист страховика від недобросовісних страхувальників, який полягає у праві відмовити страхувальнику у виплаті страхового відшкодування у випадку подання свідомо неправдивих відомостей про факт настання страхового випадку.

Крім того, для вирішення питання щодо виплати страхового відшкодування правове значення має факт повідомлення страховика про настання страхового випадку у строк, який дає страховику можливість дослідити обставини випадку і дійти висновку про визнання його страховим випадком чи про відмову в цьому.

Відповідно до 22.2.3 договору страхування, у разі настання ризику «незаконне заволодіння» додатково до документів, які визначені в п. 22.1 цього договору страхувальник надає повний комплект оригінальних ключів від ЗТЗ та повний комплект пультів керування системами проти викрадення або ключів від них (якщо такі системи були встановлені на ЗТЗ).

Не надання страхувальником страховику документів та предметів, визначених в п. 22.2.2 - п. 22.2.3 договору (або надання не повного пакету документів) дає право страховику відмовити у виплаті страхового відшкодування, крім випадків, якщо ці документи та предмети залучені правоохоронними органами до матеріалів кримінальної справи - п. 22.3.1 договору страхування.

Відповідно до листа слідчого СВ Жовківського РВ ГУ МВС України у Львівській області від 26.06.2015р. № 5559 (а.с.142 т.1), позивач передав ключі до Жовківського РВ 17.03.2015р. та згідно висновку експерта № 7253/15-33 від 29.04.2015р., надані механічний ключ та брилок не являються комплектами ключа автомобіля SAAB, модель 9-3. Брилок не відповідає зразку з аналогічного комплекту ключа до автомобіля SAAB, 9-3 2011 модельного року, механічний ключ відповідає зразку з аналогічного комплекту ключа, зображення якого мітиться в каталозі автомобільних ключів. Також у даному висновку міститься інформація про те, що проводилось порівняння зображень, опису конструктивних та функціональних особливостей ключів викладених в інструкції по експлуатації автомобіля SAAB 9-3 та в каталозі автомобільних ключів з комплектом ключів наданих на дослідження в результаті чого встановлено, що наданий брилок не відповідає зображенню, конструктивним та функціональним особливостям.

Загальний вигляд ключів від автомобіля SAAB, модель 9-3, 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , які знаходяться на столі в ресторані «Диканька», що в смт. Куликів Жовківського району Львівської області та які були надані слідчому 03.03.2015р. лише для огляду відображені на відповідній фототаблиці, копія якої долучена до матеріалів справи (а.с.159зв.).

Крім того, загальний вигляд ключів від автомобіля SAAB, модель 9-3, 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 відображено слідчим на фототаблиці від 17.03.2015р. (а.с.149) і в такому ключі відсутні кнопки для дистанційного закривання/відкривання дверей, постановки автомобіля на сигналізацію, тощо.

Однак, такий комплект ключів візуально відрізняється від тих, які зображені на фотознімках автомобіля позивача (а.с.135, 136) і саме про таку відмінність повідомив допитаний в межах кримінального провадження свідок - працівник автосалону, у якому автомобіль позивача до його викрадення відчужувався з викладенням фотознімків про автомобіль в мережі Інтернет (https://rikauto.com.ua/ua/used/869).

На переконання суду, за наведених вище обставин відповідач правомірно не визнав оригіналом наданий правоохоронним органам комплект ключів і як наслідок, правомірно прийняв рішення про порушення позивачем вимог п. 22.2.3 договору та обґрунтовано відмовив у виплаті страхового відшкодування, врахувавши також розбіжності в показах позивача щодо часу вилучення у нього ключів від автомобіля та неповну інформацію про минулі страхові випадки.

Тому, підстав для примусового стягнення коштів суд не вбачає і в цій частині позову відмовляє.

При цьому, таких висновків суду не змінюють покази позивача, допитаного за його згодою як свідка про те, що автомобіль ним придбавався саме з тим комплектом ключів, які він надав правоохоронним органам, оскільки такі покази повністю спростовуються фотознімками автомобіля під час його відчуження, на якому комплект ключів візуально відрізняється від того, який позивач надав правоохоронним органам.

З тих самих підстав суд відкидає практично аналогічні покази свідка ОСОБА_4 - попереднього власника автомобіля, який відчужив його позивачу.

Щодо визнання окремих умов договору недійсними.

За змістом частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

За змістом частини п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнано недійсним або змінено, а не сам договір.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено у частині другій статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу.

Аналіз вказаної норми дає підстави вважати, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони одночасно, по-перше, порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві.

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою до інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц зроблено висновок, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення contra proferentem. Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови.

Відповідно до п. 24.2.4, у разі втрати транспортного засобу внаслідок страхового ризику «Незаконне заволодіння» страховик приймає рішення щодо виплати першої (авансової) частини страхового відшкодування відповідно до п. 23.15.1 договору та проводить таку виплату протягом 25 робочих днів з дня надання страхувальником страховику заяви про подію та необхідних документів. Рішення щодо виплати остаточної суми страхового відшкодування відповідно до п. 23.15.2 договору приймається страховиком протягом 5 робочих днів з дня надання документу, визначеному у п. 22.1.8.2.3 договору, в цей же строк проводиться і виплата страхового відшкодування.

Відповідно до п. 23.15.1 договору, перша (авансова) частина страхового відшкодування в розмірі 30 % належного страхового відшкодування виплачується страховиком після порушення кримінального провадження за фактом незаконного заволодіння ТЗ та за умови надання страхувальником документів та предметів передбачених розділом 22 цього договору.

Згідно п. 23.15.2 договору передбачено, що остаточна сума страхового відшкодування у розмірі 70 % належного страхового відшкодування виплачується після закінчення строку попереднього розслідування органами МВС, за умови надання страховику документів про зупинення досудового слідства та/або судового розгляду у справі незаконного заволодіння ЗТЗ (ЗДО), визначених в п. 22.1.8.2.3 цього договору.

У п. 22.1.8.2.3 договору вказано документи щодо судових рішень, по кримінальному провадженні (вирок суду, постанова про закінчення/зупинення/відновлення досудового розслідування, постанови про зупинення (призупинення, закриття) кримінального провадження тощо - за вимогою страховика.

Обґрунтовуючи несправедливість таких умов позивач зазначає про те, що чинний КПК України не містить поняття «попереднє розслідування» та «досудове слідство», про які згадується в п. 23.15.2 договору. Крім цього, за правилами КПК України досудове розслідування можливо зупинити виключно після пред`явлення особі повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (ст. 280 КПК України), а у випадку не встановлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення неможливим є настання обставин, що зумовлюють виплату наступних 70 % страхового відшкодування.

Однак, в розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» такі умови не можуть вважатись несправедливими, оскільки з одного боку, вони лише встановлюють процедуру виконання рішення страховика про виплату страхового відшкодування, а з іншого, п. 22.1.8.2.3 вказує на невичерпний перелік рішень, на підставі яких може бути прийнято рішення про виплату наступних 70 % страхового відшкодування, а не лише на документ про зупинення досудового розслідування.

Тому, підстав для визнання окремих частин правочину недійними суд не вбачає та відмовляє в позові в повному обсязі.

В такому випадку понесені позивачем судові витрати за проведення експертного дослідження у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України слід віднести на рахунок останнього.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 12,81,82,141,223,263-265,268ЦПК України, ст.ст. ст. ст. 15, 16, 509, 525, 526, 626, 628, 629, 979-982, 984, 991 ЦК України, суд -

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (М. Київ, вул. Глибочицька, 44, ) про визнання частково недійсним договору страхування від 13.11.2014 року, стягнення страхового відшкодування в розмірі 833 597 грн., трьох відсотків річних, інфляційних втрат та пені - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 354,355 ЦПК України, пп.15.5 п. 15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 22.07.2019 року.

Суддя: Леньо С. І.