Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/1389/19

Провадження № 2/126/747/2019

"18" липня 2019 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Хмель Р. В.

секретар Дончик О. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю служби у справах дітей Бершадської РДА про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка, ОСОБА_1 , звернулась до суду із вищевказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, а також визначити місце проживання дитини - ОСОБА_3 з матір`ю.

Позов обгрунтовує тим, що 09.02.2017 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано Бершадським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дочка - ОСОБА_4 .

Однак сімейне життя у сторін не склалося, оскільки за час шлюбу з`ясувалося, що у позивачки з відповідачем відсутні спільні інтереси, різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, що призвело до фактичного припинення шлюбних стосунків. Дитина залишилася проживати з матір`єю.

Дана позовна заява надійшла до суду 20.06.2019 року та відповідно до автоматизованої системи документообігу була передана для розгляду судді Хмель Р.В.

Ухвалою від 20.06.2019 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 18.07.2019 року.

Представник позивачки, ОСОБА_5 , через канцелярію суду надав заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, справу просив слухати у його відсутність.

Відповідач, ОСОБА_2 , через канцелярію суду надав заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, справу просив слухати у його відсутність.

Представник третьої особи служби у справах дітей Бершадської РДА Смакоус Ж.Л., через канцелярію суду надала заяву в якій позовні вимоги визнає в повному обсязі, справу просила слухати у її відсутність.

Ч. 3 ст. 200 ЦПК України визначає, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та усі зібрані по справі докази, давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 09.02.2017 року сторони уклали шлюб, який було зареєстровано Бершадським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, про що зроблено актовий запис №9, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 09.02.2017 року Бершадським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, сторони є батьками неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судом з`ясовано, що спільне життя у сторін не склалося, що призвело до припинення спільного життя.

Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно з ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється в наслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

В розумінні ст. 56 СК України, ніхто не може бути примушений до збереження шлюбних відносин.

Виходячи з наведеного, враховуючи, що сторони не бажають підтримувати сімейні стосунки, оцінивши їх шлюбні взаємовідносини, суд вважає, що між сторонами склалися стосунки, при яких збереження сім`ї неможливе, а тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню.

Спільна дитина сторін ОСОБА_6 зареєстрована та постійно проживає разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено відміткою Бершадської міської ради Бершадського району Вінницької області на свідоцтві про народження.

Згідно податкової декларації та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, позивач ОСОБА_1 , має постійний дохід, забезпечена житлом та в змозі належно виховувати дитину.

Згідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Згідно з ст. 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27.09.1991 року, визначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 161 СК України, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ст. 29 ч. 1 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ст. 29 ч. 4 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Згідно з вимогами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до ст. 157 ч. 3 СК України той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо спілкуватись з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Із системного тлумачення ст. 3 ч. 1, ст. 9 Конвенції про права дитини, ст. 11 ч. ч. 2 і 3 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

Враховуючи вищевикладене, а також можливість створення матір`ю для дитини належних умов для їх виховання, відсутність виняткових обставин, які б обумовлювали необхідність розлучення дитини та її матері, визнання позову відповідачем, виходячи із найвищих інтересів дитини, оцінивши всі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Виходячи із вказаного, з відповідача слід стягнути на користь позивачки сплачений нею судовий збір.

Керуючись ст.ст. 19, 104, 105, 109, 110, 141, 153, 155, 157, 160, 161 СК України, ст. 29 КЦ України, ст.ст. 200, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , жительки АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителя АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) за участю служби у справах дітей Бершадської РДА про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Розірвати шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 09.02.2017 року у Бершадському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис №9.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1536, 80 грн. (одну тисячу п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок) судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до п. 15.5 перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Р. В. Хмель