ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2019 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Соловей Г.В.,

з участю секретаря Момот Л.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_3,

за участю відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Фастові Київської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

09.04.2019 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15.02.2008 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого, відповідач отримав в борг у позивача грошові кошти в сумі 7000,00 грн. строком до 01.09.2013 року. Крім того відповідач зобов`язався сплатити проценти по боргу у розмір 15% від суми боргу в місяць. Відповідачем грошові кошти повернуті не були, тому позивач просить стягнути з нього суму основного боргу 7000,00 грн, відсоткі по боргу в сумі 138600,00 грн, суму інфляційного збільшення боргу в сумі 20092,07 грн та 19357,50 грн пені, що в загальній сумі складає 185049,51 грн.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15.04.2019 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 01.07.2019 року закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просива позов задовольнити.

В судовому засіданні відповідач проти позову заперечувала, зазначивши, що ніколи не отримувала грошей від позивача, а підпис на договорі позики підроблений. Крім того звернула увагу на те, що в договорі позики зазначено строк повернення боргу до 01.09.2008 року, а в своїй заяві позивач зазначає дату повернення боргу - «01.09.08.2013 р.». Просила застосувати строк позовної давності до заявлених вимог.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Статтею 15,16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

При розгляді справи, судом встановлено, що 15.02.2008 року ОСОБА_2 з однієї сторони та ОСОБА_1 з другої сторони заключили договір, відповідно до якого ОСОБА_2 дає в борг ОСОБА_1 7000 гривень, а остання зобов`язується повернути борг до 01 вересня 2008 року. За користування грошима ОСОБА_1 , сплачує ОСОБА_2 15 % від суми боргу в місяць.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст.1047 ЦК України).

Таким чином, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

При подачі позову позивач посилається на те, що укладений договір позики є письмовим правочином, який відповідає формі, передбаченої ст.207,1047 ЦК України, оскільки відповідачем 15.02.2008 року було надано розписку.

До матеріалів позовної заяви додано Договір позики (розписка) від 15.02.2008 року, без нотаріального посвідчення, в якому зазначено, що ОСОБА_2 , дає в борг ОСОБА_1 7000 грн. ОСОБА_1 , зобов"язується повернути борг ОСОБА_2 до 01 вересня 2008 року.

В силу статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною першою статі 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позивач зазначає, що ним на адресу відповідача була направлена претензія-вимог про повернення боргу від 04.10.2018 року, проте вона не була виконана.

Стаття 256 ЦК України визначає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

За змістом ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За правилами ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Судом встановлено, що відповідно до умов договору позики, останнім днем повернення коштів визначено 01 вересня 2008 року. Однак, як зазначив в позові позивач, а також в судовому засіданні представник позивача, відповідач в установлений строк, кошти не повернула.

Таким чином, з 02.09.2008 року у позивача виникло право вимагати повного виконання зобов`язання з повернення суми позики, сплати процентів та інших платежів, у зв`язку з чим він мав право звернутися до суду з даним позовом протягом трьох років із вказаної дати, тобто до 02 вересня 2011 року, однак позовна заява про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором позики направлена до суду лише 09 квітня 2019 року.

В судовому засідані представником позивача були надані копії розписок з тексту яких, вбачається, що ОСОБА_1 , отримала від ОСОБА_2 , гроші в сумі 7 тисяч грн., та відповідно 1000 грн. Разом з тим, суд не може прийняти дані розписки, як доказ позовних вимог так, як вони належним чином не завірені, а орігіналів даних розписок представником позивача в судовому засіданні надано не було, в тексті даних розписок відсутня дата їх написання та підпис сторін, а також позовні вимоги стосуються договору позики, на підтвердження якого була надана розписка від 15.02.2008 року, що було підтверджено в судовому засіданні представником позивача. Будь-яких змін позовних вимог ні позивачем ні відповідачем не заявлялося.

Згідно ст. ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини 1 статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК).

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Керуючись ст. 4,12,13,76-82,141,258,259,263,265,268 ЦПК України, на підставі ст.15,16,253,256,257,261,264,530,628,629,638,1046,1047 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідент.номер: НОМЕР_1 , прож.: АДРЕСА_1 , до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідент.номер: НОМЕР_2 , прож.: АДРЕСА_1 , про стягнення заборгованості за договором позики відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги через Фастівський міськрайонний суд Київської області до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено 01 серпня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий судя Г.В.Соловей