Номер провадження: 22-ц/813/4525/19
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/11523/18

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Віцько А.І.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_1 ,

- відповідачі - 1) ОСОБА_2 , 2) Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування, про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди матері та оформлення проїзних документів, заапеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Домусчі Л.В. о 12 годині 10 хвилині 31 січня 2019 року, повне рішення складено 07 лютого 2019 року,

встановив:

У липні 2018 року ОСОБА_1 , в особі свого представника - адвоката Федяєва С.В., звернувся до суду з вищезазначеним уточненим у жовтні 2018 року позовом, в якому остаточно просить: 1) надати ОСОБА_1 дозвіл на виїзд його неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за кордон, а саме до Республіки Італія, в період з травня 2019 року по вересень 2019 року, у його супроводі або у супроводі уповноваженої ним особи - його матері ОСОБА_4 без згоди матері цієї дитини - ОСОБА_2 ; 2) дозволити ОСОБА_1 оформлювати проїзні документи для тимчасового виїзду його неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за кордон, а саме до Республіки Італія, в період з травня 2019 року по вересень 2019 року, у його супроводі або у супроводі уповноваженої ним особи - його матері ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без згоди матері цієї дитини - ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що він та відповідачка - ОСОБА_2 мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що Біляївським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області видано свідоцтво про народження Серії НОМЕР_1 , актовий запис №169.

Дитина проживає разом з ним, він несе усі витрати по утриманню доньки, матеріально утримує та піклується про стан її здоров`я, фізичний та моральний розвиток. ЇЇ мати - ОСОБА_2 протягом тривалого часу не бере участь у вихованні та матеріальному утриманні доньки, не цікавиться її розвитком. Йому взагалі невідомо місцезнаходження колишньої дружини на даний час.

З моменту розлучення та по теперішній час, маючи можливість приймати участь у вихованні дитини, ОСОБА_2 з власної ініціативи самоусунулася від виконання своїх материнських обов`язків, не спілкується з дитиною, участі у житті доньки не приймає. Він має намір забезпечити повноцінний відпочинок доньці в країнах ближнього та дальнього зарубіжжя задля підвищення рівня світогляду дитини, фізичного, духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов`язків. Крім того, його мати та бабуся доньки - ОСОБА_4 має дозвіл на постійне проживання в Республіці Італія. Є можливість забезпечити проведення його донькою літніх канікул за кордоном.

Він не має відомостей про місцезнаходження ОСОБА_2 .. Остання з ним та дитиною не спілкується, її дозвіл на тимчасовий виїзд доньки за кордон він отримати не має можливості. У зв`язку з неможливістю отримання дозволу матері на виїзд дитини за кордон, яка вже була підставою для звернення до Приморського районного суду м. Одеси у березні 2017 року із відповідним позовом. Рішенням суду від 27.04.2017 року його позовні вимоги було задоволено в повному обсязі. У зв`язку з зазначеними обставинами він знову змушений звернутися до суду з зазначеним позовом(а. с. 1 - 4, 23 - 24).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 31.01.2019 р. у задоволенні вищезазначеного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не надав доказів відмови у наданні проїзних документів, що дозвіл на виїзд дитини за кордон без згоди одного з батьків надається на конкретний, одноразовий виїзд з визначенням його початку і кінця. Надання такого дозволу на постійні виїзди діючим законодавством не передбачено. Надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди одного з батьків без визначення конкретного часу та місця перебування дитини за кордоном суперечить діючому законодавству України (а. с. 41 - 43 зворотна сторона).

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі оскаржує рішення суду першої інстанції тільки в частині відмови в задоволенні його вимог про надання дозволу на виїзд доньки без згоди матері за кордон, а саме до Італії, у його супроводі або у супроводі його матері. Просить рішення суду першої інстанції в оскарженій частині скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вищезазначені позовні вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення в оскарженій частині ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що надати докази відмови матері у наданні згоди на виїзд доньки за кордон він не може, оскільки йому не відомо місце її проживання/перебування. Він просить надати дозвіл на виїзд доньки протягом літніх канікул, оскільки саме в цей період дитина може виїхати за кордон. Зазначає, що надання дозволу на одноразовий виїзд доньки також буде в інтересах доньки і не порушить права матері у спілкуванні з дитиною, участі у її вихованні.

Апелянт та його представник, будучи сповіщеними, тричі не з`явилися у судові засідання призначені на 23 травня, 13 червня та 18 липня 2019 року. Причини неявки не повідомили, заяв та клопотань не надали.

Інші учасники справи у судове засідання особисто не з`явилися, представників не направили.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у як найскорішому вирішені спору, освідомленість учасників справи про її розгляд, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів дійшов правильних вищевказаних висновків про відмову в задоволенні позову. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», п. п. 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57) та процесуального (ст. ст. 263, 264 ЦПК України) права.

Встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Батьки дитини проживають окремо. Донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з батьком - ОСОБА_1 , який не може отримати згоду матері на виїзд доньки за кордон, оскільки йому невідомо місце проживання/перебування матері.

Виникли правовідносини про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього закону та інших законів України.

За правилами, передбаченими пунктами 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 (далі - Правила), виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: - за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; - без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Таким чином, чинним законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Чинним законодавством передбачено можливість ухвалення судом рішення на виїзд, а не постійні виїзди без згоди батька, не позбавленого батьківських прав. Такі поїздки можуть мати разовий характер з визначенням відповідного часового проміжку перебування у відповідній державі. Надання судом дозволу на майбутнє на виїзд дитини за кордон без згоди одного з батьків, без визначення при цьому конкретного часу та місця перебування, суперечить положенням чинного законодавства.

Виходячи з положень зазначених норм матеріального права дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення. Багаторазове вивезення дитини за кордон без надання згоди батька чинним законодавством не передбачено.

Зазначена правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 14-244цс18.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Доводи апелянта про те, що він просить надати дозвіл на виїзд доньки протягом літніх канікул, оскільки саме в цей період дитина може виїхати за кордон, колегія суддів відхиляє, виходячи з вищевказаних положень діючого законодавства щодо надання дозволу на разову поїздку, з визначенням відповідного часового проміжку перебування у відповідній державі.

Доводи апелянта про те, що надати докази відмови матері у наданні згоди на виїзд доньки за кордон він не може, оскільки йому не відомо місце її проживання/перебування, не мають правового значення, оскільки у позові відмовлено у зв`язку з тим, що заявлені вимоги про надання дозволу на виїзд за кордон без визначення конкретного часового проміжку.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 є безпідставною, а тому її треба залишити без задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів ОСОБА_1 ,а також для прийняття доводів апеляційної скарги останнього у суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31 січня 2019 року в частині відмови у задоволенні вимог про дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди матері - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 19 липня 2019 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе